Справа № 382/1409/16-ц Головуючий у І інстанції Карпович В. Д.
Провадження № 22-ц/780/629/17 Доповідач у 2 інстанції Березовенко Р. В.
Категорія 38 31.01.2017
УХВАЛА

Іменем України

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючогоБерезовенко Р.В.,
суддівЛівінського С.В., Мельника Я.С.,
при секретаріСпеней І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Яготинського районного суду Київської області від 25 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування,-

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2016 року ОСОБА_5 звернувся із позовом до ОСОБА_6., про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування.

В обґрунтування позову вказував, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_7, про що 01.02.2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Яготинського районного управління юстиції у Київській області було видано свідоцтво про смерть НОМЕР_1.

Після смерті матері відкрилася спадщина на садибу по АДРЕСА_1, що належала їй на підставі договору дарування від 02.04.2009 року та складалася з житлового будинку шлакобетонного, обкладеного цеглою, зазначеного в плані під літерою «А-1», житловою площею 28,90 кв.м., загальною площею 53,00 кв.м. та господарських будівель і споруд: а - прибудова, Б - сарай, В - сарай, Г - убиральня, № 2 - ворота з хвірткою.

Крім того, його матері на день смерті на підставі договору дарування земельної ділянки від 02.04.2009 року, належала земельна ділянка, площею 0,12 га (для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель, площею 0,10 га, та для ведення особистого підсобного господарства, площею 0,02 га), що знаходиться по АДРЕСА_1.

І будинок, і земельна ділянка, на якій він знаходиться, були подаровані його матері його бабусею ОСОБА_6.

В установленому законом порядку він прийняв спадщину після смерті матері, шляхом подачі заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини.

07 грудня 2015 року приватним нотаріусом Яготинського районного нотаріального округу Київської області Овчаренко І.Ж. йому було видано свідоцтво про право на спадщину за законом НОМЕР_2 (спадкова справа № 72/2012), відповідно до якого ним було успадковано: садибу по АДРЕСА_1, у складі житлового будинку шлакобетонного, обкладеного цеглою, зазначеного в плані під літерою «А-1», житловою площею 28,90 кв.м., загальною площею 53,00 кв.м. та господарських будівель і споруд: а - прибудова, Б - сарай, В - сарай, Г - убиральня, № 2 - ворота з хвірткою. Право власності на зазначене нерухоме майно було зареєстровано 07.12.2015 року (Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно: індексний номер 49252981).

В той же час, у свідоцтво про право на спадщину до складу спадкового майна, що перейшло йому в порядку спадкування, не було включено земельну ділянку, яка належала його померлій матері.

Просив визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 0,12 га (для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель, площею 0,10 га, та для ведення особистого підсобного господарства, площею 0,02 га), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_3, в порядку спадкування після смерті ОСОБА_7.

Рішенням Яготинського районного суду Київської області від 25 листопада 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на неповне з'ясування та неправильність встановлення судом обставин, що мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Заслухавши доповідача, представника апелянта, обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції при розгляді справи встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_7, про що 01.02.2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Яготинського районного управління юстиції у Київській області було видано Свідоцтво про смерть НОМЕР_1. /а.с. 6/

Після смерті ОСОБА_7 відкрилася спадщина на садибу по АДРЕСА_1, що належала спадкодавцю на підставі договору дарування від 02.04.2009 року та складалася з житлового будинку шлакобетонного, обкладеного цеглою, зазначеного в плані під літерою «А-1», житловою площею 28,90 кв.м., загальною площею 53,00 кв.м. та господарських будівель і споруд: а - прибудова, Б - сарай, В - сарай, Г - убиральня, № 2 - ворота з хвірткою.

Крім того, ОСОБА_7 на день смерті на підставі договору дарування земельної ділянки від 02.04.2009 року, належала земельна ділянка, площею 0,12 га (для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель, площею 0,10 га, та для ведення особистого підсобного господарства, площею 0,02 га), що знаходиться по АДРЕСА_1.

І будинок, і земельна ділянка, на якій він знаходиться, були подаровані ОСОБА_7 її матір'ю ОСОБА_6.

Однак, за час свого життя ОСОБА_7 не здійснила державну реєстрацію права власності на зазначену земельну ділянку та невстигла виготовити на власне ім'я державний акт на право власності на земельну ділянку.

07 грудня 2015 року, приватним нотаріусом Яготинського районного нотаріального округу Київської області Овчаренко І.Ж. позивачу було видано Свідоцтво про право на спадщину за законом НОМЕР_2 (спадкова справа № 72/2012), відповідно до якого позивачем було успадковано: садибу по АДРЕСА_1, у складі житлового будинку шлакобетонного, обкладеного цеглою, зазначеного в плані під літерою «А-1», житловою площею 28,90 кв.м., загальною площею 53,00 кв.м. та господарських будівель і споруд: а - прибудова, Б - сарай, В - сарай, Г - убиральня, № 2 - ворота з хвірткою. Право власності на зазначене нерухоме майно було зареєстровано 07.12.2015 року (Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно: індексний номер 49252981)./ а.с. 15 /

30.12.2015 року на замовлення ОСОБА_6 - зареєстрованого власника земельної ділянки по АДРЕСА_1, було виготовлено технічну документацію із землеустрою, зокрема, для присвоєння цій земельній ділянці кадастрового номера./ а.с. 19-23 /

Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції вказував, що відповідно до пояснень представника позивача нотаріус відмовляється вносить відомості про право власності спадкодавця на земельну ділянку у Державний реєстр речових прав на нерухоме майно шляхом проведення відповідної державної реєстрації права власності за заявою позивача, посилаючись на те, що позивачу вже видано свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок та господарські споруди по АДРЕСА_1, але при цьому представником позивача не надано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів і письмова відмова нотаріуса від вчинення нотаріальних дій, як то передбачено діючим законодавством відсутня, а отже позивачем не доведено існування перешкод для оформлення спадкових справ у нотаріальному порядку.

Колегія суддів вважає вказаний висновок суду першої інстанції законним та обґрунтованим виходячи з наступних обставин.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Пунктом 23 постанови Пленуму ВСУ №7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування визначено, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Крім того, Листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ N 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» роз»яснено, що ст. 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, земельну ділянку, іншу споруду.

Відповідно до ст. 67 Закону України "Про нотаріат" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини.

Без звернення спадкоємців до нотаріальної контори за одержанням свідоцтва про право на спадщину збільшується ймовірність порушення прав інших осіб, спадкоємців за заповітом, спадкоємців, які прийняли спадщину.

Обставини, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 179 Цивільного процесуального кодексу України (ЦПК) у зазначеній категорії справ, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі. Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про право спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину, довідок житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця.

Слід звернути увагу на наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину.

У випадках, коли щодо отримання доказів у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, є складнощі, суд за їх клопотанням зобов'язаний витребувати такі докази (ч. 1 ст. 137 ЦПК).

У разі якщо особи, які беруть участь у справі, не заявляють клопотання про витребування доказів, зокрема, копій документів із спадкової справи, обов'язком суду на підставі ч. 4 ст. 10 ЦПК є роз'яснення наслідків невчинення такої процесуальної дії.

Запит суду до нотаріальної контори має стосуватись документів щодо обставин, які підлягають встановленню судом, зокрема, це відомості про осіб, які звертались до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини, яким видано свідоцтва про право на спадщину, свідоцтво про право на частку в спільному майні подружжя тощо.

Вирішуючи питання про те, чи підлягають розгляду судом справи про право на спадкування без попереднього звернення особи до нотаріальної контори для оформлення права на спадщину та відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, судам потрібно враховувати наступне.

Главою 86 ЦК, а також спеціальним законодавством, зокрема, Законом України "Про нотаріат", підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Це знайшло також підтвердження у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику в справах про спадкування" (далі - ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7).

Отже, у разі якщо відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, це може бути підставою для відмови у позові.

Пунктом 66 Постанови КМ України від 25.12. 2015 року № 1127, в редакції Постанови КМ України від 23.08.2016 року № 553 передбачено, якщо до складу спадщини входить нерухоме майно, право власності на яке спадкодавцем набуто за життя, але не було зареєстроване належним чином, нотаріус перед видачею свідоцтва про право на спадщину вносить відомості про право власності спадкодавця на таке майно у Державний реєстр речових прав на нерухоме майно шляхом проведення відповідної державної реєстрації права власності за заявою спадкоємця.

З матеріалів справи вбачається, що позивач з відповідною заявою до нотаріальної контори з приводу внесення відомостей про право власності спадкодавця на спірну земельну ділянку у Державний реєстр речових прав на нерухоме майно шляхом проведення відповідної державної реєстрації права власності та вподальшому видачу йому свідоцтва про право на спадщину не звертався і обгрунтованої відмови нотаріуса від вчинення нотаріальних дій не отримував.

Вказані обставини були визнані та підтверджені представником позивача, також, у суді апеляційної інстанції, а тому, відповідно до вимог ч.1 ст.61 ЦПК України вони не підлягають доказуванню, і на думку колегії суддів не потребують додаткової перевірки, шляхом витребування спадкової справи.

Отже, враховуючи, що на час звернення позивача до суду з даним позовом існує порядок реєстрації нерухомого майна, яке входить до складу спадщини і право власності на яке спадкодавцем було набуто за життя, але не було зареєстроване належним чином, то у позивача наявні умови для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, і відсутність таких умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, а тому суд першої інстанції обгрунтовано відмовив у задоволенні позову.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, відповідно до ст. 212 ЦПК України, повно і всебічно дослідив та оцінив обставини у справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин та закон, який їх регулює, дійшов вірного висновку, що позивач не скориставшисть в повній мірі своїм правом вирішення даного питання позасудовим шляхом, передчасно та безпідставно звернувся до суду з даним позовом, і такі висновки суду цілком узгоджуються з матеріалами справи, дослідженими апеляційним судом.

Що ж до доводів апеляційної скарги про те, що оскільки свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок позивачу було видано до введення в дію Постанови №533 від 23 серпня 2016 року, то у нього відсутні підстави для нотаріального оформлення права власності на земельну ділянку і обраний спосіб захисту є єдиним за наявних обставин, то вони колегією суддів розцінюються критично, так як за відсутності обгрунтованої відмови нотаріуса з даного питання, всі ці доводи є лише припущеннями, а рішення суду, відповідно до ст.60 ЦПК України не може грунтуватися на припущеннях.

Отже, при розгляді справи апеляційним судом, колегією суддів не виявлено неправильного застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які могли б бути підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - відхилити.

Рішення Яготинського районного суду Київської області від 25 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Р.В.Березовенко

Судді: Я.С.Мельник

С.І.Лівінський