АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 212/9602/14-ц 22-ц/774/529/К/17
Справа № 212/9602/14-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/529/К/17 ОСОБА_1
Категорія - 27 ( ІV ) Доповідач - Бондар Я.М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Бондар Я.М.,

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.,

секретар Євтодій К.С.

за участю: представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 13 січня 2015 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» ( надалі ТОВ«Кредитні ініціативи») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 13 травня 2008 року ВАТ «Сведбанк» (правонаступником якого є - ПАТ «Сведбанк»), та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № 0309/0508/71-508, з подальшим внесенням змін та доповнень. Відповідно до умов вищевказаного договору, ОСОБА_4 отримав в кредит грошові кошти у сумі 38000 доларів США, для оплати 18,33 % вартості придбаної нерухомості, із кінцевим строком повернення кредитних коштів 12 травня 2038 року включно, зі сплатою 11,9 % річних за користування кредитними коштами.

З метою забезпечення виконання ОСОБА_4 умов кредитного договору 13 травня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_5, та ОСОБА_2, із кожним окремо укладено договори поруки №0309/0508/71-508-Р-1 та №0309/0508/71-508-Р-2 відповідно, за умовами яких вони зобовязались нести солідарну відповідальність із позичальником перед Банком за виконання зобовязань за кредитним договором в межах суми кредиту за основним зобовязанням, нарахованими процентами, пеню, комісією та іншими платежами передбаченими умовами договору п.п.2,3 Договору поруки.

Між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Факторингова Компанія «Вектор Плюс» 12 листопада 2010 року, а також між ТОВ «Факторингова Компанія «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, за умовами яких право вимоги за кредитним договором №0309/0508/71-508 перейшло до ТОВ «Кредитні ініціативи».

Відповідачі належним чином взятих на себе зобовязань, за укладеним кредитним договором та договорами поруки не виконують, у звязку з чим позивач просив суд стягнути з відповідачів солідарно заборгованість станом на 01 серпня 2014 року складає: заборгованість за кредитом 36 996 дол. США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 442 593, 51 грн.; заборгованість по відсотках 24 519, 12 дол. США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає 293 329, 10 грн., пеню 9054,38 дол.США , що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає 108320,08 грн., яку позивач просить суд стягнути солідарно з відповідачів та судові витрати.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 13 січня 2015 року позовні вимоги ТОВ «Кредитні ініціативи» задоволено.

Стягнуто солідарно із ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи», заборгованість в сумі 844 242, 69 гривень, яка складається з заборгованості за: - за кредитом 442 593, 51 гривень; - за відсотками 293 329, 10 гривень; пеня 108 320, 08 гривень. Стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи», витрати по сплаті судового збору у сумі 3 654 грн.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 30 листопада 2016 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а також невідповідність рішення суду обставинам справи, ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції в частині стягнення з нього заборгованості за кредитним договором, відсотками, пеню та судового збору.

Зокрема вважає, що в порушення процесуальних вимог його не було належним чином повідомлено про час та місце розгляду справи, чим позбавлено право на захист.

Судом не встановлено факту своєчасного звернення до нього, як поручителя, із вимогами про стягнення заборгованості, поза межами строку передбаченого ч.4 ст.559 ЦК України. Не встановлено періоду виникнення простроченої заборгованості позичальника.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, наданих заперечень і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2,підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 13.05.2008 року ВАТ «Сведбанк» (правонаступник - ПАТ «Сведбанк»), та ОСОБА_4 уклали Кредитний договір № 0309/0508/71-508, з подальшим внесенням змін та доповнень (надалі за текстом - Кредитний договір).

Відповідно до умов вищевказаного Договору, позичальник ОСОБА_4 отримав в кредит грошові кошти у сумі 38000 доларів США, із кінцевим терміном до 12 травня 2038 року включно, зі сплатою 11,9 % річних за весь строк фактичного користування кредитом. ( а.с.5,6).

В забезпечення виконання зобовязань за укладеним кредитним договором 13.05.2008 року між ВАТ «Сведбанк» і ОСОБА_5 укладено договір поруки №0309/0508/71-508-Р-1, за умовами якого остання зобовязалась перед Банком солідарно із позичальником ОСОБА_4 відповідати у повному обсязі за виконання зобовязань за кредитним договором ( а.с.11).

В забезпечення виконання зобовязань за укладеним кредитним договором 13.05.2008 року між ВАТ «Сведбанк» і ОСОБА_2 укладено договір поруки №0309/0508/71-508-Р-2, за умовами якого він зобовязалась перед Банком солідарно із позичальником ОСОБА_4 відповідати у повному обсязі за виконання зобовязань за кредитним договором ( а.с.12).

28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк», яке виступає правонаступником ВАТ «Сведбанк», та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» (далі Фактор), укладено договір факторингу № 15, за умовами якого Банк відступає Фактору свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, зазначених у Реєстрі заборгованості боржників, право на вимогу якої належить Банку на підставі документації, а Фактор шляхом надання фінансової послуги Банку набуває права вимоги такої заборгованості від боржників та передає Банку за плату грошові кошти в розпорядження у розмірі, що становить ціну продажу та в порядку передбаченому даним договором (п.2.1 договору).

Пунктом 2.2.3. договору передбачено, що з моменту відступлення Банком Фактору прав вимоги заборгованості від боржників, всі гарантії, надані боржниками щодо заборгованостей, стають дійсними для Фактора та вважаються наданими Фактору. Разом з правами вимоги до Фактора переходять всі повязані з ними права, зокрема, права грошової вимоги щодо нарахованих та несплачених боржниками процентів, комісій, штрафних санкцій та інших обовязкових платежів по відношенню до боржників, у разі невиконання ними вимог кредитних договорів по сплаті обовязкових платежів, строк сплати яких не настав на дату підписання цього договору, але настане у майбутньому.

28 листопада 2012 року між ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір факторингу, відповідно до умов якого «Вектор Плюс» відступає Фактору свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, зазначених у Реєстрі заборгованості боржників та у переліку кредитних договорів та договорів забезпечення, право на вимогу якої належить клієнту на підставі документації, а Фактор шляхом надання фінансової послуги клієнту набуває права вимоги такої заборгованості від боржників та передає клієнту за плату грошові кошти в розпорядження у розмірі, що становить ціну продажу та в порядку передбаченому договором. Після переходу права вимоги заборгованості до Фактора, він має право нараховувати, в якості нового кредитора, проценти, комісії, штрафні санкції та інші обовязкові платежі по відношенню до боржників у разі невиконання ними вимог кредитних договорів по сплаті обовязкових платежів, строк сплати яких не настав на дату підписання цього договору, але настане у майбутньому.

Пунктом 3.1 договору передбачено, що загальна сума прав вимоги, що відступаються за цим договором, та ціна продажу визначаються в день передачі по акту приймання передачі в реєстрі заборгованості боржників, який є днем укладення даного договору.

Передача документації здійснюється шляхом укладення між сторонами відповідного акту прийому-передачі документації за формою, встановленою в додатку № 4 до цього договору. Акт прийому-передачі документації підписується уповноваженими представниками сторін, а їх підписи скріплюються печатками сторін. Акт прийому-передачі документації є невідємною частиною даного договору (п. 4.4.).

За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (ч.1ст.1077 ЦК України).

Отже, при відступлені права вимоги кредитор може відступити лише ті права та у тих обсягах, які має на час передачі вимоги та які визначені між ним та іншою особою, яка ці права приймає у окремому договорі.

Представник позивача надав суду копії договорів купівлі - продажу кредитного портфелю (договори факторингу від 28 листопада 2012 року) та актів прийому передачі до цих договорів. В акті прийому-передачі Реєстру Заборгованості Боржників зазначено про те, що на виконання п.п. 2.3.,3.1 договору факторингу Клієнт передав, а Фактор прийняв Реєстр заборгованості боржників, відповідно до якого Фактор стає новим кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей (а.с. 62-63).

Витяг з реєстру заборгованості боржників підтверджує, що до позивача перейшло право вимоги за Кредитним договором № 0309/0508/71-508від 13 травня 2008 року.

В порушення виконання умов Кредитного договору, боржник та поручителі належним чином не сплачували кредитні кошти та відсотки за його користування, в результаті чого, станом на 01.08.2014 р., утворилась заборгованість: за кредитом 36 996 доларів США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 442 593, 51 грн.; - по відсотках 24 519, 12 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає 293 329, 10 грн.( а.с.64).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачі, як боржники несуть солідарний обовязок по погашенню заборгованості за укладеним кредитним договором у повному обсязі.

Однак, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції у повному обсязі з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Проте зазначеним вимогам рішення суду в повній мірі не відповідає.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником.

Забезпечення виконання зобовязання здійснюється шляхом встановлення спеціальних способів, які стимулюють боржника до належної поведінки, гарантують виконання ним основного зобов'язання з урахуванням інтересів кредитора. Порядок забезпечення виконання зобовязання у вигляді поруки врегульовано нормами ст. 554, ст. 559 ЦК України.

Так, згідно ст. 554 ЦК України, у разі порушення божником зобовязання, забезпеченого порукою, божник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до ч.1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання, не предявить вимоги до поручителя.

Регулюючи правовідносини з припинення поруки у звязку із закінченням строку її чинності ч.4 ст. 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення ч.4 ст. 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання, якщо кредитор не предявить вимоги до поручителя(друге речення ч.4 ст. 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобовязання не встановлено або встановлено моментом предявлення вимоги),якщо кредитор не предявить позову до поручителя (третє речення ч.4 ст. 559 ЦК України).

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у ч.4 ст. 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування субєктивного права кредитора й субєктивного обовязку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом предявлення позову), кредитор вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобовязань застосоване в другому реченні ч.4 ст. 559 ЦК України словосполучення «предявлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців (або протягом строку встановленому у договорі поруки, тобто протягом одного року) від дня настання строку виконання основного зобовязання як умови чинності поруки слід розуміти як предявлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя.

Отже, вимогу до поручителя про виконання взятого ним зобовязання має бути предявлено в межах строку дії поруки (6 місяців, 1 року чи будь-якого іншого строку, який встановили сторони в договорі). Тому, навіть якщо в межах строку дії поруки була предявлена претензія і поручитель не виконав вказані в ній вимоги, кредитор не має права на задоволення позову, заявленого поза межами вказаного строку, оскільки із закінченням строку припинилося матеріальне право.

Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобовязання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Дана правова позиція висловлені в постановах Верховного Суду України від від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14, від 17 вересня 2014 року у справі № 6-6цс14,від 15 вересня 2016 року у справі №6-223цс16, за результатами розгляду заяв про перегляд судових рішень з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України, які мають враховуватися судами загальної юрисдикції при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин (ч. 2 ст. 214, ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України).

Як видно з матеріалів справи, а ні Договір поруки № №0309/0508/71-508-Р-1 від 13 2008 року, а ні Договір поруки № №0309/0508/71-508-Р-2 від 13 травня 2008 року, не містять строку дії поруки. Натомість у пунктах 10 цих Договорів зазначено, що договори поруки діють до повного виконання позичальником або поручителем своїх зобовязань за кредитним договором (а.с. 11, 12).

Укладеними договорами поруки встановлено строк дії поруки , до повного виконання зобовязань за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить ч. 1 ст. 251 та ч. 1 ст. 252 ЦК України, колегія суддів приходить до висновку, що порука припиняється після спливу шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання.

У кредитному договорі строк виконання основного зобовязання визначений строком повного погашення кредиту та є 12 травня 2038 року.

Предявивши боржнику ОСОБА_4 та поручителям ОСОБА_5, ОСОБА_2 19 серпня 2014 року вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату процентів за його користування та пені, кредитор відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобовязання й був зобовязаний предявити позов до поручителів протягом шести місяців з моменту спливу 30-денного строку після отримання ними вимоги про дострокове виконання зобовязання.

Як вбачається з матеріалів справи, позов до боржника ОСОБА_4 та поручителів ОСОБА_5, ОСОБА_2 предявлено у вересні 2014 року, тобто в межах строку дії поруки.

Вирішуючи питання щодо порядку солідарного стягнення заборгованості з боржника та поручителів колегія суддів виходить з того, що правові наслідки порушення зобовязання, забезпеченого порукою, передбачені ст. 554 ЦК України, згідно якої у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Тобто зі змісту вказаної норми вбачається можливим встановлення поруки щодо виконання одного й того ж зобовязання одночасно з боку декількох осіб. Однак така порука виникає лише на підставі її спільного надання у формі укладення одного договору декількома поручителями (ч.3 ст. 554 ЦК України). Лише у випадку укладення одного договору декількома поручителями (спільна порука) поручителя відповідають перед кредитором солідарно з боржником та солідарно між собою.

Законом не заборонено укладення й кількох договорів поруки на виконання того самого зобовязання, але в цьому випадку ч.3 ст. 554 ЦК України застосована бути не може. Поручителі не несуть у такому разі солідарної відповідальності між собою, оскільки не можна вважати поруку їхньою спільною. За таких обставин кредитор має право предявити вимогу до кожного з поручителів на підставі відповідного договору, але поручитель, що виконав зобовязання, не може висунути вимогу до іншого поручителя на предмет розподілу відповідальності перед кредитором.

З огляду на укладення ОСОБА_5 та ОСОБА_2 окремих договорів поруки, на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» підлягає стягненню заборгованість за Кредитним договором №0309/0508/71-508 від 13.05.2008 року станом на 01 серпня 2014 року у солідарному порядку з ОСОБА_4 та окремо з кожним з поручителів.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів скасовує рішення суду першої інстанції у зв'язку з порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права ( п.4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України) та ухвалює нове рішення про часткове задоволення позовних вимог ТОВ «Кредитні ініціативи» про солідарне стягнення на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованості за кредитним договором та стягує на його користь заборгованість за Кредитним договором №0309/0508/71-508 від 13.05.2008 року станом на 01 серпня 2014 року у розмірі 844242,69 грн., із яких: борг за кредитом 442593,51грн., борг по відсоткам 293329,10 грн., пеня 108320,08 грн. солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_2

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до п. 35 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» при повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено.

Тому, відповідно до ст. 88 ЦПК України, колегія суддів стягує з кожного з відповідачів на користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати у розмірі 3654 грн. у рівних частинах з кожного по 1218 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п. 4 ч.1 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 13 січня 2015 рокускасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи»до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи»заборгованість за кредитним договором №0309/0508/71-508 від 13.05.2008 року станом на 01 серпня 2014 року у розмірі 844242,69 грн., із яких: борг за кредитом- 442593,51грн., борг по відсоткам - 293329,10 грн., пеня 108320,08 грн.

Стягнути солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи»заборгованість за кредитним договором №0309/0508/71-508 від 13.05.2008 року станом на 01 серпня 2014 року у розмірі 844242,69 грн., із яких: борг за кредитом- 442593,51грн., борг по відсоткам - 293329,10 грн., пеня 108320,08 грн.

Стягнути з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» судові витрати понесені позивачем на оплату судового збору у рівних частинах, з кожного по 1218 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Я.М. Бондар Судді: А.П. Барильська

ОСОБА_6