Справа №: 398/3694/16-ц
УХВАЛА

Іменем України

"15" лютого 2017 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі: головуючого судді Крімченко С.А. за участю секретаря Кулікової В.В.,

розглянувши скаргу КП Теплокомуненерго», де боржник ОСОБА_1, на бездіяльність державного виконавця Олександрійського міськрайонного відділу ДВС ГУЮ в Кіровоградській області ОСОБА_2 на постанову про повернення виконавчого документу від 21.10.2016 року,

в с т а н о в и в :

КП Теплокомуненерго» звернулося до Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області зі скаргою на бездіяльність державного виконавця Олександрійського міськрайонного відділу ДВС ГУЮ в Кіровоградській області ОСОБА_2 на постанову про повернення виконавчого документу від 21.10.2016 року.

Свої вимоги мотивує тим, що КП «Теплокомуненерго» 06.06.2016 р. предявило до виконання до відділу ДВС судовий наказ, виданий Олександрійським міськрайонним судом 10 жовтня 2014 року у справі №398/3042/14-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь КП «Теплокомуненерго» боргу за отриману теплову енергію на суму 3441 грн. 05 коп., індекс інфляції 38 грн. 09 коп. та 3% річних 91 грн. 02 коп., та 121 грн. 80 коп. судового збору.

21.10.2016 р. державним виконавцем була ухвалена постанова про повернення виконавчого документа стягувачеві згідно п.5 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки у боржник за адресою, вказаною у виконавчому документі не проживає.

01.11.2016р. комунальне підприємство КП «Теплокомуненерго» отримало постанову про повернення виконавчого документа.

Згідно п. 2, 3 ст.18 ЗУ «Про виконавче провадження» державний виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Згідно ст. 24 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна складаються відповідні акти.

Якщо боржник добровільно не погашає зобовязання, то, згідно ст. 10 ЗУ «Про виконавче провадження» державний виконавець вживає заходів по примусовому виконанню рішення.

У даному випадку державний виконавець не вживав дій щодо виконання рішення та повернув судовий наказ без виконання так його і не виконавши.

В судове засідання боржник ОСОБА_1 не зявився, про день, час та місце розгляду скарги повідомлявся належним чином, причини неявки не повідомив. Суд ухвалив провести розгляд скарги у його відсутність.

Представник КП «Теплокомуненерго» в судовому засіданні підтримала вимоги скарги та просила задовольнити.

Державний виконавець Зарницька Ю.В. в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні вимог скарги, вважає, що нею вжито всіх заходів щодо примусового виконання судового наказу. Заступник начальника ДВС подала заперечення щодо скарги.

Заслухавши пояснення представника заявника, державного виконавця, дослідивши матеріали виконавчого провадження та матеріали справи, суд вважає, що скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 385 ЦПК України скаргу на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод, такий строк є процесуальними та може бути поновлений за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, суд першої інстанції прийшов до підставного висновку про поважність причин пропуску строку звернення заявника зі скаргою до суду та поновив його.

За положеннями ст.14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Пунктом 9 частини третьої статті 129 Конституції України визначено, що до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Крім того, забезпечення належного виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Судом встановлено наступне.

Олександрійським міськрайонним судом у справі №398/3042/15-ц 10.10.2014 р. видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь КП «Теплокомуненерго» боргу за отриману теплову енергію на суму 3441 грн. 05 коп., індекс інфляції 38 грн. 09 коп. та 3% річних 91 грн. 02 коп., та 121 грн. 80 коп. судового збору.

06.06.2016 р. комунальне підприємство «Теплокомуненерго» предявило даний судовий наказ до виконання до відділу ДВС Олександрійського міськрайонного управління юстиції. 09.06.2016 року по даному судовому наказу було відкрито виконавче провадження №51344230.

21.10.2016 р. державним виконавцем була ухвалена постанова про повернення виконавчого документа стягувачеві згідно п.5 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки боржник за адресою, вказаною у виконавчому документі не проживає, а заходи щодо встановлення місця проживання боржника виявилися безрезультатними.

01.11.2016р. комунальне підприємство КП «Теплокомуненерго» отримало постанову про повернення виконавчого документа.

Виконання судових рішень - це заключна стадія цивільного процесу. Отже, завданням ДВС є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом, тому перевірка вчинених таких дій державним виконавцем є фактично перевіркою дотримання положення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду й належного виконання рішення суду.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 8 постанови № 6 від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» роз'яснив, що при виконанні судових рішень про стягнення грошових коштів державний виконавець у першу чергу звертає стягнення на кошти боржника в гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитаріях цінних паперів, і лише за відсутності у боржника коштів і цінностей на належне йому інше майно, за винятком того, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення.

Наведений у додатку до Закону про виконавче провадження перелік видів майна громадян, на яке не може бути звернено стягнення за виконавчими документами, є єдиним для всіх випадків звернення стягнення на зазначене майно.

Судом встановлено, що державним виконавцем Зарницькою Ю.В. були зроблені запити в УПФ, ОДПІ, територіальний сервісний центр для виявлення наявності грошових коштів у боржника та транспортних засобів.

Державним виконавцем 17.10.2016 року був складений акт в присутності 2 понятих про те, що боржник за адресою , вказаною в виконавчому документі не прожива, його місце проживання невідоме.

В судовому засіданні державний виконавець повідомила, що боржника його родичі мають намір визнати безвісно відсутнім, а його квартиру продати.

Представник стягувача в судовому засіданні погодилася з тим, що державним виконавцем вжиті всі заходи щодо примусового виконання судового наказу.

Керуючись ст. 383-387 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

Відмовити в задоволенні даної скарги.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана протягом 5 днів після її проголошення, а відсутніми особами після отримання її копії, через Олександрійський міськрайонний суд до апеляційного суду Кіровоградської області.

Суддя