Справа № 534/114/17
№ 2/534/205/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2017 року Комсомольський міський суд Полтавської області
в складі: головуючого судді при секретарі ОСОБА_1 ОСОБА_2
з участю: представника позивачаОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Горішні Плавні справу за цивільним позовом ОСОБА_4 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ОСОБА_5 про зобовязання внести вимоги про повернення вкладу до реєстру акцептованих вимог кредиторів,

в с т а н о в и в :

В січні 2017 року ОСОБА_4 звернулася до суду із згаданим позовом, в якому прохає зобовязати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ОСОБА_5 (надалі - уповноважена особа Фонду) внести її вимоги про повернення належної їй частки вкладу до реєстру акцептованих вимог кредиторів.

Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 26 жовтня 2015 року вона отримала право власності на 1/3 часту майна її батька ОСОБА_6, в тому числі на 1/3 частку вкладів з відповідними відсотками, що знаходяться у Придніпровському РД АТ «Банк «Фінанаси та Кредит» на депозитних рахунках, відкритих на його імя.

В звязку із початком процедури ліквідації банку ОСОБА_4 звернулася до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (надалі Фонд) із заявою про отримання гарантованої законом суми за вкладом та заявою про внесення її вимог про повернення решти вкладу до реєстру акцептованих вимог кредиторів, проте останню заяву було залишено без задоволення. Згодом ОСОБА_4 дізналася про те, що її вимоги до реєстру акцептованих вимог кредиторів внесено не були, тому прохає відновити порушене право в судовому порядку.

Представник уповноваженої особи Фонду, будучи належно повідомленим про час і місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, направивши до суду письмові заперечення проти позову, в яких прохав у задоволенні вимог ОСОБА_7 відмовити повністю. Із змісту заперечень проти позову вбачається, що позивач до уповноваженої особи Фонду з відповідною заявою про внесення її вимог до реєстру акцептованих вимог кредиторів не зверталася.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані сторонами докази, судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 26 жовтня 2015 року ОСОБА_4 отримала у спадщину 1/3 частки вкладів з відповідними відсотками, що знаходяться у Придніпровському РД АТ «Банк «Фінанаси та Кредит» на депозитних рахунках, відкритих на імя ОСОБА_6, перелік яких наведеного у цьому свідоцтві (а.с.6).

На підставі рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №171 від 17 вересня 2015 року «Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та делегування повноважень тимчасовій адміністрації банку» було розпочато процедуру виведення ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації на три місяці з 18 вересня 2015 року по 17 грудня 2015 року (а.с.48).

Постановою Правління Національного банку України №898 від 17 грудня 2015 року прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит» (а.с.50).

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №230 від 18 грудня 2015 року розпочато процедуру ліквідації АТ «Банк «Фінанси та Кредит» з 18 грудня 2015року по 17 грудня 2017 року, призначено ОСОБА_8 уповноваженою особою Фонду, якій делеговано всі повноваження ліквідатора (а.с.51).

На шпальтах офіційного періодичного видання «Голос України» №242 (6246) за 23 грудня 2015 року Фондом розміщено оголошення про початок процедури ліквідації АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та про те, що вимоги кредиторів банку приймаються протягом 30 днів з дня опублікування даного оголошення в газеті «Голос України» за адресою: 04050, м.Київ, вул.Артема,60, тел. (а.с.52).

В звязку із декомунізацією вулицю Артема перейменовано на вулицю Січових Стрільців.

Рішенням Виконавчої дирекції ФГВФО №1703 від 01 вересня 2016 року уповноваженою особою Фонду призначено ОСОБА_5, якому делеговано всі повноваження ліквідатора (а.с.53).

Розглянувши справу в межах заявлених вимог, судом встановлено, що Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон) установлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду, порядок виплати відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Відповідно до частини другої статті З Закону Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об'єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні. Фонд є суб'єктом управління майном, самостійно володіє, користується і розпоряджається належним майном, вчиняючи стосовно нього будь-які дії (у тому числі відчуження, передача в оренду, ліквідація), що не суперечать законодавству та меті діяльності Фонду.

Відповідно до статті 47 Закону уповноважена особа Фонду (кілька уповноважених осіб Фонду) визначається виконавчою дирекцією Фонду. До неї застосовуються правила та вимоги, визначені статтею 35 цього Закону. Рішення уповноваженої особи Фонду є обов'язковими для виконання працівниками банку, що ліквідується.

Уповноважена особа Фонду: 1) діє без довіреності від імені банку, що ліквідується; 2) звільняє працівників банку відповідно до законодавства України про працю; 3) виконує організаційно-розпорядчі функції для реалізації процедури ліквідації банку; 4) здійснює повноваження Фонду, визначені цим Законом та делеговані їй Фондом; 5) звітує про результати своєї роботи перед виконавчою дирекцією Фонду.

Разом з тим, згідно зі статтею 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму. Юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: 1) спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; 2) спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; 3) спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; 4) спори, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; 5) спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України; 6) спори щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; 7) спори фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації.

У даній справі спірні правовідносини виникли на підставі цивільно-правової угоди й в силу вимог закону саме на Фонд гарантування вкладів фізичних осіб в указаному спорі покладено обов'язок відшкодувати зазначені кошти від імені сторони правочину.

Згідно із частинами першою, другою статті 15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд справ за КАС України або Господарським процесуальним кодексом віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів.

Враховуючи вищезазначене, звернення позивача до субєкта владних повноважень не є підставою для розгляду спору у порядку адміністративного судочинства, оскільки, позивач звернувся за захистом порушених прав, що виникли із цивільних відносин, а саме із цивільно-правової угоди, тому такий спір підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Аналогіну правову позицію викладено в постанові Верховного суду України у справі за № 6-2309цс16 від 09 листопада 2016 року.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості позову, суд звертає вагу на те, що відповідно до ч.5 ст.45 Закону, протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку кредитори мають право заявити Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються.

У разі призначення уповноваженої особи Фонду, якій делеговано Фондом повноваження щодо складення реєстру акцептованих вимог кредиторів, кредитори заявляють про свої вимоги до банку такій уповноваженій особі Фонду.

Частиною другою ст.49 Закону передбачено, що протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону Фонд здійснює такі заходи: 1) визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення; 2) відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів; 3) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду.

Вимоги, не включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів, задоволенню в ліквідаційній процедурі не підлягають і вважаються погашеними (ч.8 ст.49 Закону).

Аналіз наведених правових норм дає підстави дійти висновку, що право позивача на включення його кредитних вимог до реєстру акцептованих вимог кредиторів є диспозитивним, тобто залежить саме від його звернення у визначені законодавством строки, які є присічними.

За змістом ст.ст.10, 59, 60 ЦПК України, правосуддя у цивільних справах здійснюється на засадах змагальності сторін, тому кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Наполягаючи на тому, що у визначений Законом 30-тиденний строк вона звернулася до відповідача із письмовою заявою про включення її вимог до реєстру акцептованих вимог кредиторів, ОСОБА_4, як на доказ, послалася на рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, згідно якого 24 грудня 2015 року нею направлено поштове відправлення Директору-розпоряднику ОСОБА_9 за адресою: 01304, м.Київ, бульвар Т.Шевченка,33-б. Відповідно до відмітки та календарного штемпеля вказане відправлення було отримано 28 грудня 2015 року представником Фонду ОСОБА_10 (а.с.76). Однак зазначений документ не свідчить про те, що заява про включення вимог позивача до відповідного реєстру акцептованих кредиторів було отримано Фоном або уповноваженою особою Фонду за адресою (а.с.52).

Відповідно до Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених Постановою КМУ від 5 березня 2009 року № 270, внутрішні поштові відправлення з оголошеною цінністю можуть прийматися для пересилання з описом вкладення, бланк якого заповнюється відправником у двох примірниках. Працівник поштового зв'язку повинен перевірити відповідність вкладення опису, розписатися на обох його примірниках і проставити відбиток календарного штемпеля (пункти 19,61).

Проте, при направленні зазначеного відправлення позивачкою відповідний опис не складався, тому приєднані до справи квитанція про оплату послуг поштового звязку та рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення не доводять факту належного звернення позивача із відповідною заявою, тим більше, що адреса отримувача цього поштового відправлення не збігається із адресою, зазначеною в оголошенні про прийом вимог кредиторів, розміщеному на шпальтах газети «Голос України» (а.с.52).

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 пояснив, що ОСОБА_4 зверталася до директора-розпорядника Фонду ГВФО ОСОБА_9 із двома заявами: про виплату їй гарантованої суми відшкодування вкладу та про отримання вкладу понад гарантовану суму (копії додаються а.с.4,5), які було доправлено адресату одним поштовим відправленням. Той факт, що ОСОБА_4 одержала гарантовану суму грошового відшкодування, на думку представника позивача, свідчить про отримання відповідачем двох вказаних вище заяв.

Проте, зазначені доводи представника суд вважає хибними та не приймає їх до уваги з наведених вище підстав. Тим більше, що у відповідності до положень, закріплених в ст.45 Закону та змісту оголошення, розміщеного Фондом в газеті «Голос України», вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються, для отримання цих коштів необхідно було звернутися до установ банків-агентів Фонду із відповідними документами (а.с.52).

Окрім того, суд звертає увагу на те, що виходячи із змісту листа №02-036-15902/16 від 24 березня 2016 року, який, до речі, надано суду представником позивача із порученням строків, визначених ч.1 ст.131 ЦПК України, вбачається, що Фонд надав ОСОБА_4 відповідь лише на її звернення з приводу отримання гарантованого відшкодування за вкладами в АТ «Банк «Фінанси та Кредит», що також опосередковано вказує на те, що заява про включення її вимог до реєстру акцептованих вимог кредиторів до уповноваженої особи Фонду станом на 24 березня 2016 року не надходила і позивачу про це було відомо (а.с.77).

З огляду на викладене, факт звернення ОСОБА_4 до Фонду із заявою про включення її вимог щодо повернення вкладів до реєстру акцептованих вимог кредиторів в ході судового розгляду не знайшов свого підтвердження, тому в задоволенні позову необхідно відмовити.

Питання про судові витрати вирішено судом у відповідності до положеньст.88 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.45,47,49 Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23.02.2012 року № 4452-VI, ст. 213 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_4 відповіти повністю.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Полтавської області через Комсомольський міський суд. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя підпис ОСОБА_1

З оригіналом вірно.

Суддя В.В. Крикливий