АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22ц/796/2018/2017 Доповідач у суді апеляційної інстанції - Шахова О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі :

головуючого - Шахової О.В.

суддів Вербової І.М. Поливач Л.Д.

при секретарі - Горак Ю.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа, яка мне заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Друга київська державна нотаріальна контора, про визнання права власності за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу судді Голосіївського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання права власності на 56/100 частин земельної ділянки по АДРЕСА_1.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2016 року позовну заяву повернуто позивачу, у зв'язку з непідсудністю справи Голосіївському районному суду м. Києва.

Не погоджуючись з даною ухвалою судді ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати, як не обґрунтовану та незаконну, питання про відкриття провадження у справі передати на новий розгляд до суду першої інстанції, оскільки при подачі даної позовної заяви не були порушені правила підсудності, так як позов поданий за місцем знаходження нерухомого майна, як вимагає ст. 114 ЦПК України.

У судовому засіданні представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Інші особи в судове засідання не з'явились.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги щодо підсудності даної справи і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Повертаючи позовну заяву позивачу суд першої інстанції виходив з того, що дана справа не підсудна Голосіївському районному суду м. Києва, оскільки відповідач не зареєстрований у Голосіївському районі.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 ЦПК України суддя відкриває провадження у цивільній справі не інакше як на підставі заяви, поданої і оформленої в порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 109 ЦПК України позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування.

Відповідно до ч. 1 ст. 114 ЦПК України - (виключна підсудність), позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Відповідно до п. 41, 42 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» №3 від 01 березня 2013 року перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність (стаття 114 ЦПК), є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Місцезнаходження нерухомого майна має бути підтверджено документально.

У разі конкуренції правил підсудності (наприклад, при об'єднанні позовів, на один з яких поширюється дія правила про виключну підсудність) мають застосовуватися правила виключної підсудності.

Виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (частина перша статті 114 ЦПК). Згідно з положеннями статті 181 ЦК до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом позову є визнання права власності на 56/100 частин земельної ділянки по АДРЕСА_1, що територіально відноситься до Голосіївського району м. Києва.

Тобто, позовні вимоги є такими, що виникли з приводу нерухомого майна.

Таким чином, висновки суду першої інстанції про не підсудність позовної заяви ОСОБА_3 Голосіївському районному суду міста Києва є необґрунтованими, як наслідок, судом неправомірно застосовано 109 Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про скасування ухвали суду з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 305, 307, 312, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу судді Голосіївського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2016 року скасувати, питання про відкриття провадження у справі передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді