Справа №521/6783/15-ц
Провадження №2/521/635/17
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2017 року Малиновський районний суд м. Одеси, у складі:

головуючого судді Леонова О.С.,

при секретарі Малиш О.Л.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 про відвід судді у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки,

ВСТАНОВИВ:

ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося до Малиновського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

В судовому засіданні представником відповідача ОСОБА_1 було заявлено відвід судді Леонову О.С., в обґрунтування якого він посилається на те, що суддя не може брати участі в розгляді цієї справи у звязку з сумнівами учасників судового провадження в його обєктивності та неупередженості, оскільки він працював раніше юрисконсультом по роботі з проблемною заборгованість фізичних осіб в ПАТ «Укрсоцбанк». У звязку з чим вважає, що є всі підстави для відводу судді Леонову О.С.

Перевіривши матеріали справи, вважаю, що заява представника позивача не підлягає задоволенню, однак заявлено самовідвід судді за наступних підстав.

Дії судді при прийнятті даної конкретної справи до провадження та призначенні її до розгляду справи відповідають вимогам цивільно-процесуального закону.

Але, згідно практики Європейського суду з прав людини (рішення від 09.11.2006 року) у справі «Білуга проти України» від 28.10.1998 року та інші, важливим питанням є довіра, яку суди повинні викликати у громадськості у демократичному суспільстві.

Судді зобовязані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості повинен брати самовідвід.

Відповідно до ст.6 ч.1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод «Кожен має право на справедливий розгляд його справи…незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків.

Виходячи із положень ст.6 ч.1 Конвенції про захист прав та основоположних свобод і практики Європейського суду з прав людини, які є частиною національного законодавства і джерелом права, що підлягають застосуванню відповідно до ст.9 Конституції України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суд має завжди «встановлений Законом». Це формулювання засвідчує принцип Верховенства права, притаманний цій системі Конвенції та її протоколів. Вислів «встановлений Законом» стосується не лише законності самого існування суду, а й складу суддів при розгляді кожної справи (рішення у справі «Булуй проти Австрії» від 22.02.1996 року та інші.

Термін «Закон», про який ідеться в цьому положенні, стосується таким чином не лише законодавства щодо створення і компетенції судових органів, а й будь-якого іншого положення національного права, невиконання якого робить неправомірною участь одного або кількох суддів у розгляді справи. Тут йдеться, зокрема, про положення щодо повноважень, щодо несумісностей щодо відводу суддів (рішення у справі «Коєм та інші проти Бельгії»

У відповідності до ст.20 ЦПК України, передбачені підстави для відводу судді. Суддя не може брати участі в розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу) в тому числі, якщо є інші обставини, які викликають сумнів в обєктивності та неупередженості судді.

Оскільки з 28.09.2010 року по 15.09.2011 року я працював в Одеській обласній філії АКБ «Укрсоцбанк» на посаді провідного спеціаліста відділу по роботі з проблемною заборгованістю фізичних осіб та тимчасово виконував обовязки начальника вказаного відділу то в мої посадові обовязки входило: робота з клієнтами банку з приводу заборгованості, перевірка та складання позовних заяв про стягнення заборгованості, процесуальний супровід судових справ, тому мною було висловлено сформована правова позиція, як представника банка, у справах які перебувають у роботі відділу.

Під час розгляду справи суд має бути безстороннім і незалежним, не повинен виявляти будь-яку упередженість та особливі переконання, чітко дотримуватися вимог закону. Але у звязку із вказаними обставинами, сторони по справі можуть поставити під сумнів законність дій судді і неупередженість суду.

Таким чином, з метою нівелювання можливості виникнення у сторін сумнівів в обєктивності та неупередженості судді при розгляді даної справи, суддя приходить до висновку про необхідність заявити самовідвод та обґрунтованість передачі цієї справи для розгляду іншому складу суду з урахуванням автоматизованої системи документообігу суду, яка визначена ст. 11-1 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 20, 23, 209, 210 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 про відвід судді Леонову О.С. відмовити.

Задовольнити самовідвід судді Леонова О.С. по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Ухвала суду оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Суддя