Ічнянський районний суд Чернігівської області
Справа № 733/1472/16-ц
№ 2/733/13/17
Рішення

Іменем України

"31" березня 2017 р. Ічнянський районний суд Чернігівської області

в складі:

головуючого судді: Т.В. Карапиш

при секретарі: В.Ю. Донченко

за участю представника позивача ОСОБА_1

та представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ічня цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про захист честі, гідності та ділової репутації,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до відповідачів про захист честі, гідності та ділової репутації, мотивуючисвої вимоги тим, що 28 травня 2016 року в газеті «Ічнянська панорама» № 1 (20) була опублікована стаття «Пікет біля «Ічнянської панорами» під підписом «Оксана Трофіменко» (псевдонім відповідачки ОСОБА_5), в якій була поширена недостовірна інформація щодо пікетування приміщення редакції газети «Ічнянська панорама», що принижує його честь, гідність та ділову репутацію. В даній статті вказано, що «Організатори цього збіговиська колишній нардеп ОСОБА_3, його посіпака ОСОБА_6, керівник організації «Активісти Ічнянщини» ОСОБА_7, представник «Народної самооборони» ОСОБА_8, кілька найманців із міста Фастова Київської області» та «Вони погрожували спалити приміщення редакції та будинку ОСОБА_4». Вважає, що викладена інформація є неправдивою, недостовірною та такою, що принижує його честь, гідність та ділову репутацію, вказуючи на те, що організаторами цього пікетування була виключно Громадська організація «Центр громадських ініціатив «Інформаційне суспільство», а не інші особи, та ні в якому разі ніхто не погрожував спалити приміщення редакції даної газети та будинку ОСОБА_4. Про вищевказане пікетування приміщення редакції газети «Ічнянська панорама» було повідомлено органи місцевого самоврядування Ічнянську міську раду Чернігівської області. Громадський порядок під час пікетування ніхто не порушував, так як на ньому були присутні працівники поліції, а тому просить суд визнати поширену інформацію недостовірною та зобовязати відповідачів спростувати поширену недостовірну інформацію та опублікувати у місячний строк із дня набрання рішення суду законної сили текст спростування статті під назвою «Пікет біля «Ічнянської панорами» у будь-якому засобі масової інформації, а також стягнути з останніх понесені судові витрати та витрати за надання правової допомоги.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві, та просив зобовязати відповідачів спростувати поширену недостовірну інформацію: «Організатори цього збіговиська колишній нардеп ОСОБА_3, його посіпака ОСОБА_6, керівник організації «Активісти Ічнянщини» ОСОБА_7, представник «Народної самооборони» ОСОБА_8, кілька найманців із міста Фастова Київської області» та «Вони погрожували спалити приміщення редакції та будинку ОСОБА_4» шляхом опублікування у місячний строк із дня набрання рішення суду законної сили текст спростування статті під назвою «Пікет біля «Ічнянської панорами» у будь-якому засобі масової інформації.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що

в статті «Пікет біля «Ічнянської панорами» під підписом «Оксана Трофіменко» (псевдонім відповідачки ОСОБА_5), розміщеній в газеті «Ічнянська панорама» від 28 травня 2016 року, достовірно висвітили всі правдиві відомості щодо пікетування редакції газети «Ічнянська панорама», вказавши, що відбулось пікетування редакції газети «Ічнянська панорама», засновником та редактором якої є ОСОБА_4 Таке пікетування відбулось без дозволу органів місцевого самоврядування, організаторами якого були колишній нардеп ОСОБА_3 та ОСОБА_6, з якими редактор газети ОСОБА_4 перебуває в неприязних відносинах, а також керівники місцевих громадських організацій ОСОБА_8, ОСОБА_7 та невідомі люди із міста Фастова Київської області, що називали себе організацією «Правий сектор». Доказом цього є звернення їх до Ічнянської міської ради Чернігівської області з повідомленням про пікетування приміщення редакції газети «Ічнянська панорама», дозволу на проведення якого ніхто не давав. З таких підстав представник відповідача та відповідач заперечували проти позовних вимог ОСОБА_3 та просили відмовити в позові, так як вважають, що в статті «Пікет біля «Ічнянської панорами» автор виклав правдиві відомості, а тому ніяким чином не принизив честь, гідність та ділову репутацію позивача.

Заслухавши представника позивача, представника відповідача, свідків, вивчивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог частково.

Судом встановлено, що 28 травня 2016 року в газеті «Ічнянська панорама» за підписом «Оксана Трофіменко» (псевдонім відповідачки ОСОБА_5) було опубліковано статтю «Пікет біля «Ічнянської панорами», де вказано, що «Організатори цього збіговиська колишній нардеп ОСОБА_3, його посіпака ОСОБА_6, керівник організації «Активісти Ічнянщини» ОСОБА_7, представник «Народної самооборони» ОСОБА_8, кілька найманців із міста Фастова Київської області» та «Вони погрожували спалити приміщення редакції та будинку ОСОБА_4» (а.с.7), які позивач вважає неправдивими і такими, що принижують його честь, гідність та ділову репутацію.

Згідно розяснень п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 „ Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Отже, з наведеного вбачається, що при розгляді справ про захист гідності та честі, ділової репутації фізичної особи, суду необхідно встановити наявність чи відсутність наступних юридично важливих обставин: поширення інформації, наявність особи стосовно якої поширена інформація, недостовірність поширеної інформації, порушення особистих немайнових прав особи.

Так, поширенням інформація, зокрема, є її опублікування у пресі.

Відповідно до 37 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» громадяни, юридичні особи і державні органи, а також їх законні представники мають право вимагати від редакції друкованого засобу масової інформації опублікування ним спростування поширених про них відомостей, що не відповідають дійсності або принижують їх честь та гідність. Якщо редакція не має доказів того, що опубліковані нею відомості відповідають дійсності, вона зобов'язана на вимогу заявника опублікувати спростування їх у запланованому найближчому випуску друкованого засобу масової інформації або опублікувати його за власною ініціативою. Спростування повинно бути набрано тим же шрифтом і поміщено під заголовком "Спростування" на тому ж місці шпальти, де містилося повідомлення, яке спростовується. Обсяг спростування не може більше ніж удвічі перевищувати обсяг спростовуваного фрагменту опублікованого повідомлення або матеріалу. Забороняється вимагати, щоб спростування було меншим, ніж половина стандартної сторінки машинописного тексту. Спростування може бути підготовленим у формі відповіді, обсяг якої не перевищує спростовуваного матеріалу. Скорочення чи інші зміни в тексті спростування заявника без його згоди не допускаються.

Редакція відмовляє в публікації спростування, якщо спростування:

1) порушує положення статті 3 цього Закону;

2) суперечить рішенню або вироку суду, які набрали чинності;

3) є анонімним.

Редакція може відмовити в публікації спростування, якщо спростування:

1) стосується відомостей, які нею вже спростовано;

2) надійшло з вимогою заявника опублікувати його пізніше, ніж через рік з дня публікації відомостей, що спростовуються.

Редакція зобов'язана в строк, що не перевищує одного місяця з дня надходження вимоги, опублікувати спростування, і письмово повідомити заявника про строк і час публікації спростування у разі затримки або про відмову в його публікації, зазначивши підстави відмови

Згідно ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, гідність та честь фізичної особи є недоторканими, фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Відповідно до ст. ст.94, 277 ЦК України, ч. 4 ст. 32 Конституції України,ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожному гарантується право на захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації особою, яка поширила таку інформацію.

У відповідності до статей 94, 277 ЦК України фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

У статті 34 Конституції України вказано, що кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Стаття 32 Конституції України вказує «…Кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації».

Згідно статті 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Беручи до уваги зазначені конституційні положення, при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації необхідно забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.

У пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року № 1, зазначено, що чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності; з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.

Стаття 277 ЦК України вказує, що негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов'язків, вважається юридична особа, у якій вона працює. Якщо особа, яка поширила недостовірну інформацію, невідома, фізична особа, право якої порушено, може звернутися до суду із заявою про встановлення факту недостовірності цієї інформації та її спростування. Якщо недостовірна інформація міститься у документі, який прийняла (видала) юридична особа, цей документ має бути відкликаний. Згідно до ч.7 цієї статі спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

Відповідно до п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, частин 1,4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Стаття 277 ЦК України та стаття 10 ЦПК України вказує, що обовязок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Що стосується твердження «організатори цього збіговиська колишній нардеп ОСОБА_3, його посіпака ОСОБА_6, керівник організації «Активісти Ічнянщини » ОСОБА_7, представник «Народної самооборони» ОСОБА_8, кілька найманців із міста Фастів Київської області», суд прийшов до наступного.

З матеріалів справи видно, що редакція газети «Ічнянська панорама», розташована по місцю проживання ОСОБА_4 в м. Ічня, вул. Героїв Майдану, 13 кім. 2 Чернігівської області, який являється засновником та редактором газети «Ічнянська панорама» (а.с.36).

Відповідно до листа ГО «Центр громадських ініціатив» «Інформаційне суспільство» від 04 квітня 2016 року № 2/586/2016, адресованого до виконавчого комітету Ічнянської міської ради Чернігівської області, вбачається, що 05 квітня 2016 року позивач ГО «Центр громадських ініціатив» «Інформаційне суспільство» проводитиме пікетування редакції газети «Ічнянська панорама» (м. Ічня, вул. Героїв Майдану, 13 кім. 2 Чернігівської області), яке матиме виключно мирний характер і проводитиметься в повній відповідності з нормами чинного законодавства (а.с.53). Причини проведення вищевказаного пікетування повязані лише із редакцією газети «Ічнянська панорама», що знайшло своє підтвердження в судовому засіданні.

Згідно матеріалів справи організатором пікетування була виключно Громадська організація «Центр громадських ініціатив» «Інформаційне суспільство», що підтвердили в судовому засіданні свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_9

«Збіговисько» - це група людей з якою-небудь спільною негативною ознакою, одночасно присутніх де-небудь; це скупчення різноманітних людей, натовп. А пікетування - форма демонстрації, під час якої виставляються представники будь-де, наприклад, перед будинками об'єднань, підприємств з метою висловлення протесту проти чого-небудь, для забезпечення охорони на місці проведення страйку або демонстрації.

Пікетування - форма демонстрації, під час якої виставляються представники будь-де, наприклад, перед будинками об'єднань, підприємств з метою висловлення протесту проти чого-небудь, для забезпечення охорони на місці проведення страйку або демонстрації.

Згідно ст. 39 Конституції України громадяни мають право збиратися мирно, без зброї і проводити збори, мітинги, походи і демонстрації, про проведення яких завчасно сповіщаються органи виконавчої влади чи органи місцевого самоврядування. Обмеження щодо реалізації цього права може встановлюватися судом відповідно до закону і лише в інтересах національної безпеки та громадського порядку - з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення або захисту прав і свобод інших людей.

Газета «Ічнянська панорама» у вищевказаній замітці називає одного із організаторів «посіпака». Згідно академічного тлумачного словника посіпака це прислужник, готовий допомагати в будь-яких діях, переважно ганебних. Але пікетування редакції це демонстрація, мирне зібрання, а не ганебна дія.

Також в даній газеті вказано, що в пікетуванні брали участь «найманці із міста Фастова Київської області».

Найманець це той, хто найнявся на роботу до приватного власника, підприємця; це той, хто захищає чужі інтереси не з переконання, а з корисливих мотивів. На даному пікетуванні були присутні люди, які добровільно підтримали громадську акцію, що було підтверджено в судовому засіданні показами свідків ОСОБА_7, ОСОБА_10, ОСОБА_11

А тому суд вважає, що дане твердження є неправдивими відомостями і таке поширення принижує ділову репутацію позивача.

Отже, вказані в статті «Пікет біля «Ічнянської панорами», а саме: «організатори цього збіговиська колишній нардеп ОСОБА_3, його посіпака ОСОБА_6, керівник організації «Активісти Ічнянщини » ОСОБА_7, представник «Народної самооборони» ОСОБА_8, кілька найманців із міста Фастів Київської області» не знайшли свого підтвердження в суді, оскільки відповідачем не надано жодного документального доказу по даним фактам, які б вказували на те, що організатором пікетування приміщення газети " Ічнянська панорама" був позивач по справі ОСОБА_3, оскільки такі твердження спростовуються матеріалами справі листом ГО «Центр громадських ініціатив» «Інформаційне суспільство» від 04 квітня 2016 року № 2/586/2016, адресованим до виконавчого комітету Ічнянської міської ради Чернігівської області про проведення вищевказаного пікетування (а.с.53), копією відомостей про склад органу управління ГО «Центр громадських ініціатив «Інформаційне суспільство» (а.с.184) та Витягом із протоколу (а.с.185), де прізвище позивача відсутнє, а тому вищевказана інформація, поширена газетою «Ічнянська панорама» від 28 травня 2016 року є недостовірною та принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача.

Що стосується відомостей, вказаних в статті, а саме: «Вони погрожували спалити приміщення редакції та будинку ОСОБА_4, то в цій частині суд вважає відмовити позивачу, так як поширення недостовірної інформації не знайшло свого підтвердження .

Як встановлено в судовому засіданні відповідачка ОСОБА_5 звернулася до працівників Ічнянського ВП Прилуцького ВП ГУНП України в Чернігівській області із заявою про те, що пікетувальники погрожували спалити приміщення редакції газети та житлового будинку ОСОБА_4 з посиланням на листівку (а.с.132), що підтверджується відмовними матеріалами.

Згідно пункту 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року № 1 відповідно до ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобовязані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний, перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте під час перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого ст. 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації. У випадку звернення особи із заявою до правоохоронних органів судам слід враховувати висновки, викладені у Рішенні Конституційного Суду України від 10 квітня 2003 р. № 8-рп/2003.

Отже, ОСОБА_5 реалізувала своє конституційне право, передбачене ст. 40 Конституції України, що не є поширенням недостовірної інформації.

Враховуючи вищевказане, суд вважає зобовязати ОСОБА_4, як засновника газети «Ічнянська панорама» та автора публікації «Пікет біля «Ічнянської панорами» ОСОБА_5, опублікувати в місячний строк із дня набрання рішенням суду законної сили спростування вказаної вище інформації шляхом розміщення в іншому друкованому виданні тексту рішення суду від 31 березня 2017 року.

Відповідно до ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено судове рішення з іншої сторони стягуються понесені і документально підтверджені витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених вимог.

Згідно абз. 2 ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» у разі коли в позовній заяві обєднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» (у редакції, чинній на час подання позову) - ставка судового збору за подання до суду позовної заяви про захист честі та гідності фізичної особи, ділової репутації фізичної або юридичної особи немайнового характеру встановлюється в розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Виходячи з викладеного, при зверненні до суду підлягав сплаті судовий збір в розмірі 1102,40 гривень ((1378 х 0,4) х 2 = 1102,40 грн.). Проте, позивачем сплачено до суду лише 551,20 грн. Оскільки позовні вимоги задоволено частково, то недоплачений судовий збір в розмірі 551,20 грн. належить стягнути з відповідача на користь держави.

Крім того, з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 належить стягнути витрати за надання правової допомоги в розмірі 1000 (одна тисяча) гривень 00 копійоквідповідно до Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20 грудня 2011 року.

Керуючись ст.ст. 277, 297 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року № 1, Законом України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» від 16 листопада 1992 року № 2782-ХІІ, Законом України «Про інформацію» від 2 жовтня 1992 року N 2657-XII, Конституцією України, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та та ОСОБА_5 про захист честі, гідності та ділової репутації задовольнити частково.

Визнати такими, що містять недостовірну інформацію та принижують честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_3 відомості, опубліковані газетою " Ічнянська панорама" від 28 травня 2016 року в статті «Пікет біля «Ічнянської панорами» про те, що «організатори цього збіговиська колишній нардеп ОСОБА_3, його посіпака ОСОБА_6, керівник організації «Активісти Ічнянщини » ОСОБА_7, представник «Народної самооборони» ОСОБА_8, кілька найманців із міста Фастів Київської області»».

Зобовязати ОСОБА_4, як засновника газети " Ічнянська панорама" та автора статті " Пікет біля «Ічнянської панорами " ОСОБА_5, опублікувати в місячний строк із дня набрання рішення суду законної сили спростування вказаної вище інформації шляхом розміщення в іншому друкованому виданні тексту рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 31 березня 2017 року.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 551 (пятсот пятдесят одну) гривню 20 копійок судового збору.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 витрати за надання правової допомоги в розмірі 1000 (одна тисяча) гривень 00 копійок.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Чернігівського апеляційного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Т. В. Карапиш