АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2017 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Владичана А.І.

суддів: Міцнея В.Ф., Лисака І.Н.

секретар Костюк Л.С.

за участю представника апелянта ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, його представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 17 лютого 2017 року,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 21 серпня 2015 року сторони зареєстрували шлюб. За час подружнього життя у них народився син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає з позивачем. Їх син є інвалідом з дитинства з діагнозом ДЦП.

Подружні відносини сторін фактично припинені. Відповідач матеріального утримання дитині не надає.

ОСОБА_4 зазначала, що спільне життя з чоловіком не склалося, а різні погляди на шлюб та сім'ю призвели неприязних стосунків, втрати взаємоповаги та любові однин до одного.

Вказує, що відповідач офіційно не працює, на утриманні нікого не має, фізично здоровий, а тому має змогу і зобовязаний сплачувати аліменти на утримання дитини.

Згідно заяви про зміну позовних вимог від 12 січня 2017 року позивач просила розірвати шлюб та стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі 2500 грн. щомісяця до досягнення дитиною повноліття.

____________________________________________________________________

22ц/794/428/2017 р. Головуючий у І інстанції Цуренко В.А.

Категорія 48 Суддя-доповідач ОСОБА_6

Ухвалою Глибоцького районного суду Чернівецької області від 17 лютого 2017 року від 20 січня 2017 року позовні вимоги в частині розірвання шлюбу залишено без розгляду.

Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 17 лютого 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 850 грн. щомісячно, починаючи з 12 грудня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо судового збору.

На підставі п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України допущено негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій вважає, що при ухваленні рішення судом порушені норми матеріального і процесуального права, не враховано всіх обставин справи, рішення є незаконним та необґрунтованим.

Свої доводи мотивує тим, що стягнутого розміру аліментів є недостатньо для фізичного, розумового , духовного й соціального розвитку дитини, суд помилково дійшов до висновку про наявність на утриманні відповідача хворих батьків, оскільки зазначена обставина не підтверджена жодними доказами, відповідач є молодою працездатною особою, має змогу працювати, отримувати дохід і надавати матеріальну допомогу на утримання дитини.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 17 лютого 2017 року змінити, збільшивши розмір стягуваних аліментів та стягувати аліменти у розмірі 2500 грн. щомісячно.

Заслухавши доповідача про суть оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції.

Ст. 213 ЦПК встановлено те, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, тобто суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, повинен вирішити справу згідно із законом, ухваливши рішення на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті та справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції правомірно виходив з їх доведеності та обґрунтованості з урахуванням майнового стану сторін, розміру їх доходів, сану здоровя дитини та платника аліментів.

Судом встановлено, що 21 серпня 2015 року сторони зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції, актовий запис №1384 (а.с. 4).

Від шлюбних відносин у сторін народилися син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає з позивачем та перебуває на її утриманні. Дитина є інвалідом з дитинства з діагнозом ДЦП.

Звертаючись в суд з даним позовом, ОСОБА_4 посилалася на те, що ОСОБА_2 матеріальної допомоги добровільно на утримання та розвиток сина не надає.

Під час розгляду справи апеляційним судом представник позивача підтвердив, що дохід ОСОБА_4 складає біля 6000 грн.

За змістом ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно зі статтею 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

Оскільки дитина проживає з матір'ю, батько - відповідач по справі, зобов'язаний надавати матеріальну допомогу на її утримання. Враховуючи, що відповідач ухиляється від надання допомоги на утримання дитини, аліменти підлягають стягненню за рішенням суду.

Частиною 3 ст. 181 СК України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

При цьому, за змістом ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Колегією суддів встановлено, що відповідач офіційно не працює, отримує мінливий, нерегулярний дохід, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність визначення розміру аліментів саме у твердій грошовій сумі.

Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Визначаючи розмір аліментів у твердій грошовій сумі на утримання сина ОСОБА_5 - 850 грн., меншій, ніж просила позивачка, суд першої інстанції вірно виходив з того, що відповідач має мінливий, нерегулярний дохід, має захворювання, на утриманні хворих батьків-пенсіонерів, а сума стягуваних аліментів буде відповідати інтересам та потребам дитини.

Колегія суддів вважає, що висновки суду є правильними, оскільки ґрунтуються на всебічному, повному, обєктивному дослідженні наявних у справі доказів та на основі повно і всебічно зясованих обставинах, вірно застосовано до правовідносин, що склалися, норми матеріального та процесуального права.

Не заслуговують на увагу посилання заявника в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції помилково дійшов до висновку, що на утриманні відповідача перебувають хворі батьки, оскільки зазначене підтверджується довідкою Турятської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області від 20.01.2017 року №74 (а.с. 64).

У силу ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

При визначені розміру стягуваних аліментів судом першої інстанції було вірно встановлено обставини справи і стягнуто аліменти на утримання дитини з урахуванням матеріального становища обох сторін, стану здоровя дитини та наявності інших утриманців у платника аліментів.

Враховуючи наведене рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги зазначених висновків суду не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права. Рішення суду ухвалено відповідно до норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування по доводам апеляційної скарги не має.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 17 лютого 2017 року відхилити.

Рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 17 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді: