У х в а л а

іменем україни

29 березня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Маляренка А.В.,Демяносова М.В.,Ступак О.В.

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_4 До Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» про визнання дій протиправними, визнання зобов'язання виконаним та визнання кредитно-заставного договору таким, що припинив свою дію, за касаційною скаргоюПублічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 26 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 06 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2016 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором № HAL2AE000075612 від 10 квітня 2008 року у розмірі 15194,40 грн.

В обґрунтування якого зазначило, що 10 квітня 2008 року з відповідачем було укладено кредитний договір № HAL2AE000075612, згідно якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 19 700,29 доларів США на термін до 09 квітня 2013 року, а останній в свою чергу зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування коштами в строки і в порядку, встановленому кредитним договором. Станом на 21 січня 2016 року відповідач має заборгованість в сумі - 616,16 доларів США, яка складається з: 181,78 долар США - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 395,38 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором по сплаті комісії; 10,14 доларів США штраф (фіксована частина); 28,86 доларів США штраф (процентна складова).

В квітні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ КБ «Приватбанк» в якому просив визнати зобов'язання по кредитно-заставному договору виконаними, а сам договір таким, що припинив свою дію.

В обґрунтування своїх вимог зазначив, що первісний позов заявлений на підставі штучно нарахованого йому банком боргом за несплату винагороди за резервування ресурсів, обрахований до 10 квітня 2013 року. Спір стосується саме плати за резервування ресурсів, а не заборгованості по кредиту та відсотках за користування ним, як свідчить зміст первісного позову ПАТ КБ «Приватбанк» та видно з наданого банком розрахунку заборгованості. Згідно наданих ПАТ КБ «Приватбанк» документів від 21 січня 2016 року заборгованість по кредиту та відсотках у нього відсутня.

Зазначав, що дійсно 10 квітня 2008 року між ним та банком укладався кредитно-заставний договір № HAL2AE000075612 за яким він отримав кошти в сумі 19 700,30 доларів США, процентна ставка 12,12 % річних, терміном до 09 квітня 2013 року. Щомісячний платіж за договором становив 467,05 доларів США.

Вважає дії ПАТ КБ «Приватбанк» неправомірними, оскільки ним (позивачем за зустрічним позовом) станом на 27 вересня 2011 року відповідно до вимог п. 6.2.9 договору було здійснено останній платіж в розмірі 11 804,69 доларів США і таким чином достроково погашено кредит (з урахуванням всіх необхідних платежів за період з 10 квітня 2008 року по 27 вересня 2011 року, тобто за весь час фактичного резервування банком коштів) і в повному обсязі сплачено винагороду за резервування коштів, як це передбачено п. 17.1.8 договору, що підтверджується розрахунком заборгованості, за яким станом на 16 жовтня 2011 року відсутня заборгованість за договором.

Відповідно до розрахунку та копіям чеків загальна сума, сплачена ним на виконання договору станом на 27 вересня 2011 року становить 34 008,36 доларів США. Нарахування винагороди за резервувавання ресурсів в такому випадку повинно здійснюватися у відповідності до п. 4.3 договору, тобто лише до дня повного погашення кредиту, після чого у банку втрачається потреба в резервуванні коштів.

Посилався на п. 8 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів", згідно до якого споживач має право достроково повернути споживчий кредит, у тому числі шляхом збільшення суми періодичних виплат. Якщо споживач скористався правом повернення споживчого кредиту шляхом збільшення суми періодичних виплат, встановлених в абзаці першому цієї статті, кредитодавець зобов'язаний здійснити відповідне коригування кредитних зобов'язань споживача у бік їх зменшення.

Просив задовольнити зустрічний позов.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 26 квітня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 06 липня 2016 року у задоволенні первісного позову відмовлено. Зустрічний позов задоволено частково. Визнано зобов'язання ОСОБА_4 по кредитно-заставному договору № HAL2AE000075612 від 10 квітня 2008 року виконаним в повному обсязі. Визнано кредитно-заставний договір HAL2AE000075612 від 10 квітня 2008 року таким, що припинив свою дію. Вирішено питання щодо судових витрат, в решті позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «Приватбанк» просить скасувати судові рішення та направити справу на новий розгляд, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-УІІІ «Про судоустрій статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні первісного позову та задовольняючи зустрічний позов суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що за умовами договору сплата винагороди за резервуванням кредитних ресурсів є похідним від основного кредитного зобов'язання. У зв'язку з виконанням обов'язку по поверненню коштів, ОСОБА_4 достроково і повністю повернув кредит, а тому у банка відпала потреба у подальшому резервуванні, а відтак він не має права вимагати виплати винагороди за резервування ресурсів.

Висновки судів відповідають обставинам справи та ґрунтуються на доказах, яким дана правильна оцінка.

Зі змісту рішення судів і доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що скарга є необґрунтованою і наведені у ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає вимогам ст. 335 ЦПК України, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» відхилити.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 26 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 06 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

А.В. Маляренко М.В. Демяносов О.В. Ступак