Провадження №22-ц/784/228/17
Справа номер 467/1666/16
Провадження номер 22-ц/784/228/17 Головуючий суду першої інстанції: Кірімова О.М.
Категорія: 39 Суддя-доповідач апеляційного суду: Локтіонова О.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 лютого 2017 року м.Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Локтіонової О.В.,

суддів: Колосовського С.Ю., Ямкової О.О.,

із секретарем судового засідання - Шагаєм О.А.,

без участі сторін, належно повідомлених про час і місце слухання справи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за

апеляційною скаргою

ОСОБА_3

на рішення Арбузинського районного суду Миколаївської області

від 30 листопада 2016 року,

ухвалене за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Арбузинська державна нотаріальна контора Миколаївської області, про продовження строку на прийняття спадщини,

В С Т А Н О В И Л А:

25 жовтня 2016 року позивач звернулася до суду з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини.

Під час розгляду справи позивач уточнила позовні вимоги, посилаючись на Цивільний кодекс УРСР від 1963 року, та просила продовжити їй строк на прийняття спадщини.

Свої вимоги позивач обґрунтовувала наступним.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла її мати ОСОБА_5.

Після її смерті відкрилася спадщина, до якої, зокрема, входить земельна ділянка площею 7,19 га, розташована на території Любоіванівської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області.

Позивач вказувала, що вона фактично вступила в управління спадковим майном, яке знаходилось у АДРЕСА_1. Частину речей матері вона роздала сусідам, а частину лишила собі на згадку.

Про існування вищезазначеної земельної ділянки позивачці відомо не було, інше майно її матері продала сестра.

ОСОБА_3 вказувала, що у 2016 році вона звернулась до нотаріальної контори із документами про прийняття спадщини після смерті матері.

23 вересня 2016 року Арбузинською державною нотаріальною конторою Миколаївської області її було проінформовано про отримання її документів та запропоновано надіслати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини із нотаріально засвідченим підписом заявника.

Посилаючись на вищезазначені обставини та на те, що нотаріусом не було видано свідоцтво про право на спадщину, ОСОБА_3 просила продовжити їй строк на прийняття спадщини на два місяці для подання нею заяви про прийняття спадщини після смерті її матері ОСОБА_5 Поважність пропуску нею строку прийняття спадщини позивачка обґрунтовувала похилим віком, погіршенням здоров'я та далекою відстанню проживання від спадкодавця.

Рішенням Арбузинського районного суду Миколаївської області від 30 листопада 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення її позовних вимог.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Положеннями ст.549 ЦК Української РСР 1963 року передбачено, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст.550 ЦК Української РСР 1963 року, строк для прийняття спадщини, встановлений статтею 549 цього Кодексу, може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними.

Поважними слід вважати причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення дій по прийняттю спадщини.

Не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім'єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.

Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що ОСОБА_3 є пенсіонером з 18 грудня 2001 року (а.с.7).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла ОСОБА_5 (а.с.9).

Згідно з свідоцтвом про народження матір'ю позивачки є ОСОБА_5, тобто не та особа, що зазначена у свідоцтві про смерть (а.с.11).

У визначений законом строк до нотаріальної контори за прийняттям спадщини після смерті ОСОБА_5 звернулася її донька ОСОБА_4, яка зазначила, що крім неї спадкоємцями першої черги є доньки померлої: ОСОБА_7, ОСОБА_3 та ОСОБА_8 (а.с.32).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.10.2003 р. ОСОБА_4 після смерті матері успадкувала земельну ділянку площею 7,19 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану та території Любоіванівської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області (а.с.43).

З повідомлення Арбузинської державної нотаріальної контори Миколаївської області від 23 вересня 2016 року випливає, що ОСОБА_3 надсилала поштовим сполученням до контори документи про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 Однак, їй було запропоновано надіслати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини із нотаріально засвідченим підписом заявника (а.с.12).

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою не надано доказів, які б свідчили про прийняття нею спадщини, а також відомостей про поважність причин пропуску строку на її прийняття.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду.

Матеріали справи не містять доказів прийняття позивачкою спадщини, а також поважності пропуску нею строку прийняття спадщини. З викладених нею доводів вбачається, що вона свідомо не зверталася з заявою про прийняття спадщини, оскільки між спадкоємцями існувала домовленість щодо спадкування.

Зазначені позивачкою обставини, які на її думку вплинули на пропуск нею строку прийняття спадщини, не свідчать про наявність істотних труднощів для спадкоємця для звернення з заявою до нотаріальної контори і не є причинами, пов'язаними з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення дій щодо прийняття спадщини.

Доказів на підтвердження безспірності поважності причин пропуску строку для звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, позивачкою не надано.

Отже, позивачка своєчасно не прийняла спадщину свідомо та за відсутності будь-яких перешкод не вчиняла дії з прийняття спадщини протягом шести місяців з моменту її відкриття.

Висновки районного суду ґрунтуються на встановлених обставинах та відповідають вимогам закону.

За такого, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду, оскільки воно є законним та обґрунтованим.

Наведені в апеляційній скарзі доводи висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст.303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Арбузинського районного суду Миколаївської області від 30 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: О.В. Локтіонова

Судді: С.Ю. Колосовський

О.О. Ямкова