Справа №464/6618/16-ц
пр № 2/464/169/17
У Х В А Л А

08.02.2017 року м.Львів

Сихівський районний суд м.Львова в складі головуючого судді Рудакова І.П., при секретарі судового засідання Гевко О.-В.В., за участю позивача, представника відповідача, розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення уточненого позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів,-

в с т а н о в и в:

позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів. Позивач подав заяву, у якій просить суд вжити заходи для забезпечення уточненого позову шляхом тимчасової і зборони виїзду за межі України. В обґрунтування покликається на те, що між сторонами був укладений договір купівлі-продажу від 09.05.2016 року, в якому однією з істотних умов передбачено розстрочку платежу згідно графіку виплат. На даний час відповідачем не проведено жодної виплати, що призвело до виникнення заборгованості в розмірі 223700 грн. Відповідно до ч.2 ст.152 ЦПК суд може застосувати кілька видів забезпечення позову .Відповідач веде бізнес в Польщі , про що свідчить його переписка по електронній пошті. В зв'язку з цим просить вжити додатковий захід забезпечення позову у вигляді: тимчасової і зборони виїзду за межі України відповідно до п.2 ч.І ст.152 ЦПК України. Не забезпечення позову може ускладнити або зробити неможливим виконання судового рішення, просив заяву задоволити.

Вислухавши позивача, який підтримав клопотання, представника відповідача, який заперечив проти застосування зазначеного забезпечення позову у вигляді тимчасової і зборони виїзду відповідача за межі України, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст.151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом види забезпечення позову. Перелік видів забезпечення позову визначений у ст. 152 ЦПК.

Відповідно до ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб які беруть участь у справі.

Положенням ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзд в Україну громадян України» встановлено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта або громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, у випадках, якщо діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов'язання -до виконання зобов'язань або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, або він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України», громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантується свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом.

Обмеження свободи пересування визначені статтею 12 цього Закону, а саме: у прикордонній смузі; на територіях військових об'єктів; у зонах, які згідно із законом належать до зон з обмеженим доступом; на приватних земельних ділянках; на територіях, щодо яких введено воєнний, або надзвичайний стан; на окремих територіях і в населених пунктах, де у разі небезпеки поширення інфекційних захворювань і отруєнь людей введені особливі умови і режим проживання населення та господарської діяльності.

Свобода пересування обмежується щодо: осіб, до яких відповідно до процесуального законодавства застосовано запобіжні заходи, пов'язані з обмеженням або позбавленням волі; осіб, які за вироком суду відбувають покарання у вигляді позбавлення або обмеження волі; осіб, які згідно із законодавством перебувають під адміністративним наглядом; осіб, які згідно із законодавством про інфекційні захворювання та психіатричну допомогу підлягають примусовій госпіталізації та лікуванню; шукачів притулку та осіб які звернулися за наданням їм статусу біженця до прийняття відповідного рішення компетентним органом (про надання цим особам притулку чи статусу біженця); іноземців та осіб без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України; осіб, яких призвано на дійсну строкову службу до Збройних Сил України та інших, утворених відповідно до законів України, військових формувань; іноземців, які перебувають у складі військових іноземних підрозділів і які мають статус військового. Свобода пересування може бути обмежена і в інших випадках, передбачених законом.

Преамбулою Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» встановлено що він регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері. Статтею 6 цього закону зазначено, що тимчасовим обмеженням у праві виїзду громадян України за кордон є саме відмова у видачі паспорта, а не заборона свободи пересування.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Право особи на вільне пересування є основоположною Конституційною гарантією людини.

Серед видів такого забезпечення у ст. 152 ЦПК не передбачено вжиття судом тимчасового обмеження особи у праві виїзду за межі України.

Доказів, які б давали суду підстави вважати, що боржник може виїхати за кордон на постійне місце проживання не виконавши зобов'язань, позивачем не надано.

Тому, з огляду на викладене, враховуючи, що в цивільному процесі відсутня правова норма, яка б надавала суду повноваження в порядку, передбаченому статтями 151 - 153 ЦПК, застосовувати такий вид забезпечення позову, як тимчасове обмеження у виїзду особи за межі України, суд приходить до висновку, що на стадії розгляду цивільної справи про стягнення заборгованості суд не може застосовувати зазначений спосіб забезпечення позову, оскільки це порушує норми ЦПК та може свідчити про вихід суду за межі своїх процесуальних повноважень, порушення принципу верховенства права, проголошеного Конституцією, та вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо вирішення справи судом, встановлених законом.

Суд вважає, що в задоволенні заяви у ОСОБА_1 про забезпечення уточненого позову шляхом тимчасової і зборони виїзду за межі України відповідача необхідно відмовити.

На підставі наведеного та керуючись ст. 33 Конституції України, ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України»ст.ст.151,152, 153, 154, ст.210, п.2 ч.1 ст.293, ч.2 ст.294, ч.1 ст.296 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення уточненого позову про стягнення коштів шляхом тимчасової зборони виїзду за межі України ОСОБА_2 Геннадійовича- відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом пяти днів з дня її проголошення, а у разі якщо її було постановлено без участі особи, яка її оскаржує - протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали. Апеляційна скарга подається Апеляційному суду Львівської області через Сихівський районний суд м. Львова.

Головуючий Рудаков І. П.