Справа №591/3094/16-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/626/17 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2017 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Кононенко О. Ю.,

суддів - Семеній Л. І. , Бойка В. Б.

з участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засідання в приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 ОСОБА_4

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 01 березня 2017 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 міської ради про визнання недійсним свідоцтва про права власності на нежиле приміщення,

в с т а н о в и л а:

21 червня 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що вона є власником нежитлового приміщення площею 269,4 кв.м, розташованого за адресою: м. Суми, вул. Воскресенська, 4 та власником жилої квартири № 22 у вказаному будинку. В 2016 році вона дізналась, що нежитлове приміщення площею 41,8 кв.м, яке знаходиться на першому поверсі у зазначеному будинку, перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Суми. Вважає, що свідоцтво про право власності на вказане нежитлове приміщення від 10 лютого 2004 року видане відповідачем безпідставно, оскільки згідно з додатком до рішення ОСОБА_5 міської ради від 25 травня 2004 року № 819-МР та від 25 серпня 2004 року № 899-МР, в переліку відсутнє приміщення площею 41,8 (42,5) кв.м за адресою м. Суми, вул. Воскресенська, 4. Крім того, воно є допоміжним і на момент видачі відповідачем свідоцтва належало позивачу та власникам інших квартир цього будинку на праві спільної сумісної власності. В звязку з цим, просила визнати недійсним свідоцтво про право власності від 10 лютого 2005 року, серії ЯЯЯ № 130315 на нерухоме майно - нежиле приміщення площею 41,8 кв.м, розташоване за адресою: м. Суми, вул. Воскресенська, буд. 4, видане ОСОБА_5 міською радою.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 01 березня 2017 року у задоволені позову ОСОБА_3 відмовлено за необґрунтованістю вимог.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 ОСОБА_4, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

При цьому зазначає, що в додатку до рішення ОСОБА_5 міської ради від 25 травня 2004 року № 819-МР, на підставі якого відповідачем було видане свідоцтво про право власності, відсутнє нежитлове приміщення по вул. Воскресенська, 4 в м. Суми. Крім того, в адресі місця знаходження цього приміщення є розбіжності, що ставить під сумнів правомірність видачі оскаржуваного свідоцтва. Вважає, що відповідачем не спростовані її доводи про те, що приміщення по вул. Воскресенська, 4 є допоміжним.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4, яка підтримала доводи апеляційної скарги, представника відповідача ОСОБА_5 міської ради ОСОБА_6, яка проти скарги заперечувала, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності від 09 липня 2015 року № 40358154 на праві приватної власності належить нежитлове приміщення А-2, площею 269,4 кв.м, розташоване за адресою: м. Суми, вул. Воскресенська, 4 (а.с. 32-33), та на підставі договору дарування від 28 листопада 2014 року на праві приватної власності належить квартира № 22 у цьому ж будинку (а.с. 34-35).

Рішенням ОСОБА_5 міської ради від 25 травня 2004 року № 819-МР «Про Перелік обєктів права комунальної власності територіальної громади міста Суми» затверджено Перелік обєктів права комунальної власності територіальної громади міста Суми згідно з додатком, відповідно до якого приміщення площею 41,8 кв.м за адресою: м. Суми, вул. Воскресенська, 4а є обєктом права комунальної власності територіальної громади міста Суми (а.с. 121, 128).

Рішенням ОСОБА_5 міської ради від 25 серпня 2004 року № 899-МР «Про внесення доповнення до рішення ОСОБА_5 міської ради від 25 травня 2004 року № 819-МР «Про затвердження Переліку обєктів права комунальної власності міської громади міста Суми», вищезазначене рішення ОСОБА_5 міської ради доповнене пунктом 3 у такій редакції: «Комунальному підприємству «ОСОБА_5 міське бюро технічної інвентаризації» (ОСОБА_7Г.) провести реєстрацію обєктів права комунальної власності, зазначених у Переліку обєктів права комунальної власності міської громади міста Суми цього рішення, видати на них свідоцтва про право власності та витяги із державного реєстру про їх реєстрацію у порядку, встановленому чинним законодавством» (а.с. 81).

Крім того, рішенням ОСОБА_5 міської ради від 24 квітня 2013 року № 2289-МР «Про затвердження переліку обєктів нерухомого майна комунальної власності територіальної громади міста Суми», у звязку з проведенням інвентаризації майна комунальної власності затверджений перелік обєктів нерухомого майна комунальної власності територіальної громади міста Суми, до якого віднесено і приміщення площею 41,8 кв.м за адресою: м. Суми, вул. Воскресенська, 4а (а.с. 135-160).

На підставі рішення ОСОБА_5 міської ради від 25 травня 2004 року № 819-МР та від 25 серпня 2004 року № 899-МР, 10 лютого 2005 року територіальній громаді м. Суми видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно нежиле приміщення площею 41,8 кв.м за адресою: м. Суми, вул. Воскресенська (вул. Фрунзе), буд. 4 (а.с. 9).

На підставі договору оренди УМКВ-0938 від 29 квітня 2016 року, укладеного між Управлінням майна комунальної власності ОСОБА_5 міської ради та народним депутатом України ОСОБА_8, зазначене нежитлове приміщення перебувало в оренді (а.с. 20-24), та 31 грудня 2016 року, на підставі угоди про дострокове розірвання, вказаний договір оренди був розірваний (а.с. 102).

Із витягу з інвентарної справи на будинок № 4 по вул. Воскресенська м. Суми вбачається, що нежиле приміщення площею 41,8 кв.м за адресою: м. Суми, вул. Воскресенська, буд. 4, літера «А-2», не є допоміжним, оскільки в ньому відсутнє технічне обладнання будинку (інженерні комунікації та технічні пристрої, які необхідні для забезпечення санітарно-гігієнічних умов та безпечної експлуатації квартир тощо), без доступу до якого експлуатація житлового будинку є неможливою, також воно не використовується для обслуговування будинку (а.с. 96-99).

Відповідно до витягу з інвентарної справи, до 1995 року це приміщення використовувалося в якості жилого приміщення (квартира № 16, пізніше - № 19) (а.с. 98).

Як вбачається з матеріалів інвентарної справи, у лютому 1995 року Товариство «Феліцитас» звернулось до ОСОБА_5 обласного ОБТІ із заявою про виготовлення документів по будинку 4 по вул. Фрунзе для предявлення у нотаріальну контору на предмет оформлення договору.

В подальшому, на підставі договору № ФМ-114 від 20 серпня 1997 року, укладеного між відділом комунального майна виконавчого комітету ОСОБА_5 міської ради та ОСОБА_5 міським товариством допомоги дітям-інвалідам, що мають розумову відсталість «Феліцитас», нежиле приміщення за адресою: м. Суми, вул. Фрунзе (Воскресенська), 4 «А», з 20 серпня 1997 року до 27 лютого 2015 року перебувало в оренді ОСОБА_5 міського товариства допомоги дітям-інвалідам, що мають розумову відсталість «Феліцитас», як службове приміщення. З договору оренди вбачається, що право на оренду цього приміщення орендар одержав на підставі рішення виконкому від 18 листопада 1993 року № 670 (а.с. 93-95).

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження порушення її права власності, зокрема того, що спірне приміщення, щодо якого порушується питання про визнання свідоцтва про право власності недійсним, є допоміжним приміщенням, яке призначене для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду узгоджується з матеріалами справи та вимогами закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 382 ЦК України, власникам квартир у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку.

Усі зазначені обєкти становлять єдине ціле з квартирами і житловим будинком, призначені вони для постійного обслуговування і забезпечення відповідної експлуатації всього будинку.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками допоміжних приміщень будинку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобовязані брати участь у загальних витратах, повязаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї та інші) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають. Допоміжні приміщення, відповідно до ч. 2 ст. 10 зазначеного Закону, стають об'єктами права спільної власності співвласників будинку одночасно з приватизацією квартир, що засвідчується свідоцтвом про право власності на квартиру.

Для розмежування допоміжних приміщень багатоквартирного жилого будинку, які призначені для забезпечення його експлуатації та побутового обслуговування мешканців будинку і входять до житлового фонду, та нежилих приміщень, які призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру, і є самостійним обєктом цивільно-правових відносин та до житлового фонду не входять, слід враховувати як місце їхнього розташування, так і загальну характеристику сукупності властивостей таких приміщень, зокрема спосіб і порядок їх використання.

Судом обґрунтовано встановлено, що позивач є власником нежитлового приміщення площею 269,4 кв.м та квартири № 22 у будинку за адресою: м. Суми, вул. Воскресенська, 4 (а.с. 32, 34).

Рішенням ОСОБА_5 міської ради від 25 травня 2004 року № 819-МР, доповненим рішенням ОСОБА_5 міської ради від 25 серпня 2004 року № 899-МР, приміщення площею 41,8 кв.м за адресою: м. Суми, вул. Воскресенська, 4а було віднесено до обєктів права комунальної власності територіальної громади міста Суми (а.с. 81, 121-134), а 10 лютого 2005 року видано свідоцтво про право власності на це нерухоме майно територіальній громаді м. Суми (а.с. 9).

На підставі доказів, які містяться в матеріалах справи, зокрема, витягу з інвентарної справи, судом першої інстанції правильно встановлено, що в спірному нежитловому приміщенні відсутнє технічне обладнання будинку (інженерні комунікації та технічні пристрої, які необхідні для забезпечення санітарно-гігієнічних умов та безпечної експлуатації квартир тощо), без доступу до якого експлуатація житлового будинку є неможливою, також воно не використовується для обслуговування будинку.

Колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що спірне нежитлове приміщення площею 41,8 кв.м в будинку № 4 по вул. Воскресенська у м. Суми не належить до категорії допоміжних приміщень, оскільки за своїм цільовим призначенням не слугує для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку, а тому власники квартир та нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку, не набули права спільної сумісної власності на це приміщення.

Разом з тим, судом враховано, що спірне приміщення до моменту передачі його у комунальну власність не використовувалось для обслуговування будинку, а було самостійним обєктом цивільно-правових відносин квартирою № 16, пізніше - № 19, а з 20 серпня 1997 року до 27 лютого 2015 року перебувало в оренді ОСОБА_5 міського товариства допомоги дітям-інвалідам, що мають розумову відсталість «Феліцитас», як службове приміщення, для здійснення останнім своєї діяльності (а.с. 93-94).

В суді апеляційної інстанції позивач не спростувала висновків суду та не надала доказів, які б свідчили про те, що видача свідоцтва про право власності на спірне нерухоме майно територіальній громаді м. Суми порушує її законні права.

Колегія суддів вважає, що місцевий суд повно і всебічно з'ясувавши обставини справи, вірно визначився з юридичною природою спірних правовідносин та застосував до них відповідні норми права.

З урахуванням місця розташування, загальної характеристики сукупності властивостей спірного нежилого приміщення, зокрема способу і порядку його використання, воно не відноситься до категорії допоміжних приміщень багатоквартирного будинку, яке призначене для забезпечення його експлуатації та побутового обслуговування мешканців будинку і не входить до житлового фонду, отже є самостійним обєктом цивільно-правових відносин.

Доводи апеляційної скарги про те, що в додатку до рішення ОСОБА_5 міської ради від 25 травня 2004 року № 819-МР відсутнє нежиле приміщення по вул. Воскресенська, 4, є безпідставними, оскільки з наявних в матеріалах справи додатків до рішення вбачається, що до обєктів права комунальної власності віднесено нежиле приміщення площею 41,8 кв.м за адресою: м. Суми, вул. Воскресенська, 4а, а судом встановлено (визнано представником позивача), що приміщення площею 41,8 кв.м за адресою: м. Суми, вул. Воскресенська, 4а та за адресою: м. Суми, вул. Воскресенська, 4, є одним і тим самим приміщенням.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, відповідає нормам матеріального та процесуального права, підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. ст. 308, 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 відхилити, а рішення Зарічного районного суду м. Суми від 01 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набрала законної сили з моменту її проголошення і з цього дня на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді