У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоКузнєцова В.О.
суддів:Євграфової Є.П., Кадєтової О.В.,Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Приватбанк», в інтересах якого діє ГриньКостянтин Андрійович, на рішення апеляційного суду Київської області від 25 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк») звернулось до суду із позовом до ОСОБА_6, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просило стягнути з неї заборгованість по процентах за користування кредитом за період з 01 червня 2011 року по 15 жовтня 2013 року в сумі 11 896,70 грн, штраф (фіксована частина) - 500,00 грн; штраф (процентна складова) - 594,84 грн, а всього 12 991,54 грн.

Вимоги за позовом обґрунтовувало тим, що 22 лютого 2007 року між ним та ОСОБА_6 був укладений договір, згідно з яким остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 15 000,00 грн зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 30 % річних.

У зв'язку з неналежним виконанням боржником своїх зобов'язань по оплаті передбачених кредитним договором платежів, позивач звертався до суду з відповідним позовом, за наслідками розгляду якого 13 жовтня 2011 року Славутицьким міським судом Київської області було ухвалено рішення про стягнення заборгованості за вищевказаним кредитним договором з ОСОБА_6 станом на 31 травня 2011 року в розмірі 31 511,09 грн.

Оскільки рішення Славутицького міського суду Київської області від 13 жовтня 2011 року було виконано ОСОБА_6 лише 15 жовтня 2013 року, позивач просив стягнути з останнього заборгованість по процентах за користування кредитом за період з 01 червня 2011 року по 15 жовтня 2013 року в сумі 11 896,70 грн, штраф (фіксована частина) - 500,00 грн; штраф (процентна складова) - 594,84 грн, а всього 12 991,54 грн.

Рішенням Славутицького міського суду Київської області від 31 серпня 2015 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 13 235,14 грн.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 25 листопада 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове про відмову в задоволенні позовних вимог.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», в інтересах якого діє Гринь К.А., просить скасувати вказане вище рішення суду апеляційної інстанцій та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, апеляційний суд виходив із того, що позивачем пропущено строк позовної давності про застосування наслідків якого просила позивачка, що є відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України підставою для відмови в позові.

Колегія суддів не може погодитися з таким висновком апеляційного суду з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій установлено, що 22 лютого 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_6 був укладений кредитний договір, відповідно до якого позичальник отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 15 000 грн на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % річних з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Договір між ОСОБА_8 та банком - складають підписана позичальником заява разом з Умовами і Правилами надання банківських послуг.

Заочним рішенням Славутицького міського суду Київської області від 13 жовтня 2011 року стягнуто з ОСОБА_6 заборгованість за вказаним кредитним договором в сумі 31 511,09 грн, яка утворилась станом на 31 травня 2011 року.

Відповідно до постанови відділу державної виконавчої служби Славутицького міського управління юстиції від 31 жовтня 2013 року виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» суми 31 511 ,09 грн закінчено у зв'язку із сплатою боргу в повному обсязі.

Звертаючись до суду з даним позовом у жовтні 2014 року, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з ОСОБА_6 заборгованість по процентах за користування кредитом за період з 01 червня 2011 року по 15 жовтня 2013 року (день погашення заборгованості за кредитним договором).

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Пунктом 17 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого порушеного цивільного права або інтересу.

Згідно із ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

У статті 264 ЦК України встановлені випадки переривання перебігу позовної давності.

Згідно з частиною 2 статті 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, апеляційний суд виходив із того, що ПАТ КБ «ПриватБанк» пропустив строк звернення до суду з даним позовом. При цьому суд обчислював строк позовної давності з наступного дня після закінчення строку дії картки.

Однак такий висновок є помилковим, оскільки апеляційний суд не врахував того, що позовна давність переривалась шляхом звернення ПАТ КБ «Приватбанк» у 2011 році до Славутицького міського суду Київської області з позовом про стягнення заборгованості за даним кредитним договором з ОСОБА_6, у зв'язку з чим не з'ясував з якого часу необхідно обчислювати строк позовної давності та передчасно дійшов до висновку щодо відмови в задоволенні позовних вимог.

Оскільки обставини, пов'язані із перевіркою правильності визначення обставин справи та оцінки наданих сторонами доказів, судом з`ясовувались неналежним чином, чим порушено норми процесуального права ( ст. ст. 10, 60, 61, 179 ЦПК України) і таке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, то відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України ухвалене у справі рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Приватбанк», в інтересах якого діє Гринь Костянтин Андрійович, задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Київської області від 25 листопада 2015 року скасувати.

Справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: Є.П. Євграфова Т.Л. Ізмайлова О.В. Кадєтова Г.І. Мостова