Справа № 128/2861/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.03.2017 року м. Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області у складі:

головуючої - судді Саєнко О.Б., при секретарі - Кіяниця А.О. ,

за участю : позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці Вінницької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області « про відшкодування моральної шкоди за створення відповідачем перешкод у використанні права позивача на звернення до суду, про визнання документів письмовими доказами та визнання незаконною бездіяльність відповідача», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Державна казначейська служба України, -

ВСТАНОВИВ:

28 липня 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Апеляційного суду Вінницької області із заявою для визначення підсудності його позову від 29 червня 2016 року до Жмеринського міськрайонного суду « про відшкодування шкоди за створення відповідачем перешкод у використанні права на звернення до суду» , третя особа, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Державна казначейська служба України. ( а.с.3-16)

Ухвалою судді Апеляційного суду Вінницької області від 29 липня 2016 року підсудність справи за позовом ОСОБА_1 визначена Вінницькому районному суду Вінницької області. ( а.с.16)

Ухвалою судді Вінницького районного суду від 08 серпня 2016 року позовна заява позивача залишення без руху для усунення її недоліків, оскільки позивачем не зазначена ціна позову та несплачений судовій збір за вимогу майнового характеру про відшкодування моральної шкоди, в розмірі 1,5 % ціни позову, але не менш 1 розміру мінімальної заробітної плати, тобто не менше 1378 гривень. ( а.с.19)

Ухвалою судді Вінницького районного суду від 26 серпня 2016 року позовна заява позивача визнана неподаною та повернута позивачеві, оскільки ним не усунені недоліки зазначені в ухвалі судді від 08 серпня 2016 року ( а.с.23,24)

Ухвалою судді Апеляційного суду Вінницької області від 13 вересня 2016 року звільнено позивача ОСОБА_1 від сплати судового збору за подачу апеляційної скарги на ухвалу судді першої інстанції від 26 серпня 2016 року ( а.с.35)

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 26 вересня 2016 року апеляційну скаргу позивача задоволено; ухвалу судді Вінницького районного суду від 26 серпня 2016 року - скасовано , а питання про прийняття позовної заяви передано до того ж суду на новий розгляд. ( а.с.46-47).

Ухвалою судді Вінницького районного суду від 11 жовтня 2016 року відмовлено позивачу ОСОБА_1 у відкритті провадження у цивільній справі на підставі п.1 ч.2 ст. 122 ЦПК України, оскільки дана заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства. ( а.с. 51-52).

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 28 листопада 2016 року апеляційну скаргу позивача задоволено; ухвалу судді Вінницького районного суду від 11 жовтня 2016 року - скасовано , а питання про відкриття провадження у справі передати до суду першої інстанції на новий розгляд, оскільки суд першої інстанції не уточнив які саме ухвали Жмеринського міськрайонного суду позивач просить визнати незаконними, про що вони, а отже прийшов передчасного висновку про те, що в них інший порядок оскарження та про відмову у відкриті провадження у справі ( а.с.85).

Ухвалою судді Вінницького районного суду від 05 грудня 2016 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Жмеринського міськрайонного суду , за участю третьої особи Державної казначейської служби про відшкодування моральної шкоди та визнання незаконною ухвали Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області.

14 грудня 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Вінницького районного суду із заявою, в якій зазначив, що відзиває позовну вимогу про визнання незаконними ухвал Жмеринського міськрайонного суду та заявляє нові позовні вимоги ,просить суд :

-визнати, що в довідках про матеріальний стан ОСОБА_1, наданих в його позовах до відповідача, містяться докази його джерела існування;

-визнати, що ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 29.06.2016 року на підставі даних довідок, визнана незаконною ухвала відповідача від 01.06.2016 року, де суд відмовився звільнити ОСОБА_1 від сплати судового збору та повернув позов ОСОБА_1;

-визнати незаконною бездіяльність відповідача при відмові вивчити дані довідки та на цих підставах звільнити ОСОБА_1 від сплати судового збору;

-визнати, що бездіяльність відповідача при відмові вивчити дані довідки та звільнити ОСОБА_1 від сплати судового збору - фактично перешкоджала йому на використання його права на звернення до суду, відповідно до ст. 1 ЦПК України (а.с.95).

Ухвалою Вінницького районного суду від 23 грудня 2016 року закрито провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Жмеринського міськрайонного суду , за участю третьої особи Державної казначейської служби про відшкодування моральної шкоди та визнання незаконною ухвали Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 29 червня 2016 року на підставі п.1 ч.1 ст. 205 ЦПК України, так як дана заява не підлягає розгляду у судах у порядку цивільного судочинства. ( а.с.103-104)

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 25 січня 2017 року апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 задоволено; ухвалу Вінницького районного суду від 23 грудня 2016 року - скасовано , а справу направлено до Вінницького районного суду для продовження розгляду, оскільки суд першої інстанції передчасно прийшов до висновку про закриття провадження у справі; не звернув увагу, що позивачем не заявлялося позовної вимоги про визнання незаконною ухвалу Жмеринського міськрайонного суду від 29 червня 2016 року та не вирішив заяву позивача від 14 грудня 2016 року. ( а.с. 128-129).

Ухвалою судді Вінницького районного суду від 02 лютого 2017 року цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області « про відшкодування моральної шкоди за створення відповідачем перешкод у використанні права позивача на звернення до суду, про визнання документів письмовими доказами та визнання незаконною бездіяльність відповідача», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Державна казначейська служба України, -прийнята до провадження.

20.02.2017 року позивачем подана заява, в якій він просить суд оставити без розгляду вимогу про визнання нечинними ухвал Жмеринського міськрайонного суду ( а.с.143).

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 суду зазначив, що дійсно спочатку він звернувся до суду із первісними позовними вимогами 29.06.2016 року до Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області , третя особа- Державна казначейська служба України, про відшкодування моральної шкоди за створення відповідачем перешкод у використанні права позивача на звернення до суду, в якій просив стягнути з Жмеринського суду через Державну казначейську службу України 20000 гривень моральної шкоди на його користь та визнати незаконними ухвали Жмеринського суду.

На даний час в судовому засіданні підтримує заявлені позовні вимоги , згідно його заяви від 14 жовтня 2016 року ( а.с.95 ) та просить суд: -визнати, що в довідках про матеріальний стан ОСОБА_1, наданих в його позовах до відповідача, містяться докази його джерела існування; визнати, що ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 29.06.2016 року на підставі даних довідок, визнана незаконною ухвала відповідача від 01.06.2016 року, де суд відмовився звільнити ОСОБА_1 від сплати судового збору та повернув позов ОСОБА_1; визнати незаконною бездіяльність відповідача при відмові вивчити дані довідки та на цих підставах звільнити ОСОБА_1 від сплати судового збору; визнати, що бездіяльність відповідача при відмові вивчити дані довідки та звільнити ОСОБА_1 від сплати судового збору - фактично перешкоджала йому на використання його права на звернення до суду, відповідно до ст. 1 ЦПК України.

Даній позовні вимоги він обґрунтував тим, що є людиною похилого віку та вирішив привести свої справи у порядок, у звязку з чим, звернувся до Жмеринського міськрайонного суду із позовами за різними предметами . Вказує, що протягом семи місяців судді Жмеринського міськрайонного суду виносили незаконні ухвали, якими відмовляли йому у звільнені від сплати судового збору за вказаними позовами. Зазначив, що до заяв про звільнення його від сплати судового збору, він подавав однаковий перелік документів, які свідчили про скрутний його матеріальних стан, а саме: довідку про розмір пенсії, довідку про сплату аліментів та акт обстеження його матеріально-побутових умов проживання. Такий же перелік документів він додавав до апеляційних скарг , на підставі яких, судді апеляційного суду звільняли його від сплати судового збору за подачу скарг на ухвали суддів Жмеринського суду про відмову у звільнені від сплати судового збору та повернення позовних заяв, а суддям Жмеринського суду таких документів не було достатньо. Зазначає, що відповідно до ст.61 ЦПК України обставини встановлені апеляційним судом в ухвалах, а саме те , що він має скрутне матеріальне становище , є підставою для подальшого звільнення від доказування цих обставин при вирішення інших справ, де бере участь та сама сторона, але судді Жмеринського суду не звертали на це уваги, виносили незаконні ухвали про відмову у звільнені його від сплати судового збору , що в свою чергу , він розцінює як перешкоджання йому у доступі до правосуддя та права на звернення до суду, відповідно до ст. 1 ЦПК України. Вказує, що відповідно до ст.1 Порядку відшкодування шкоди завданої незаконними рішенням , передбачає відшкодування моральної шкоди на його користь , яку він оцінює в 20000 гривень, що є мізерною сумою для держави. Суду доповнив, що позовні вимоги про визнання незаконною ухвали Жмеринського міськрайонного суду від 29.06.2016 року він взагалі не заявляв, але попередній суддя розглянув таку вимогу. Просить задовольнити його позов у повному обсязі.

В судове засідання представник відповідача Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області ОСОБА_2 не зявилася , просила проводити розгляд справи у відсутності представника. ( а.с.140)

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Державна казначейська служба України, до судового засідання не зявився про час, дату та місце його проведення повідомлявся судом належним чином ( а.с. 150)

Вислухавши пояснення позивача ОСОБА_1, дослідивши матеріали цивільної справи та оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, позов необґрунтованим та таким, що підлягає відмові у задоволені виходячи з такого.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 декілька разів звертався до Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області із позовами до : відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням ( 28.01.2016 року справа № 130/198/16-ц; відповідача ОСОБА_3 про відшкодуванням моральної шкоди ( 19.05.2016 року - справа № 130/1112/16-ц); відповідача ОСОБА_5 відділу поліції ГУНП у Вінницькій області про відшкодування моральної шкоди ( 07.06.2016 р. справа № 130/1283/16-ц; ОСОБА_3 про припинення права власності, визнання права власності, визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та усунення перешкод в користуванні майном ( 28.08.2015 р. справа № 130/2363/15-ц); ОСОБА_3 про припинення права власності на знищений будинок ( справа № 130/2809/15-ц ) .

Ухвалами суддів Жмеринського міськрайонного суду по даним справам позовні заяви ОСОБА_1 залишалися без руху для оплати позивачем судового збору за заявлені ним позовні вимоги та за його заявами -відмовляли у звільненні від сплати судового збору, на підставі недоведеності перед судом скрутного матеріального стану позивача, щоб сталою підставою для звільнення його від сплати судового збору. ( а.с. 8-15)

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 29.06.2016 року на ухвала Жмеринського міськрайонного суду від 01.06.2016 року, скасовано , оскільки винесена з порушенням норм ст.ст. 58,208-210, 212 ЦПК України. ( а.с.6-7)

Суд вважає, що заявлені позивачем позовні вимоги підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства виходячи з такого.

Право на доступ до суду деталізується в ст.ст.3,4 ЦПК України. Так, у ст. 3 ЦПК передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною. При цьому перелік підстав для відмови у відкритті провадження у справі є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає (ч. 2 ст. 122 ЦПК). Крім того, враховуючи зміст ч. 2 ст. 124 Конституції України щодо поширення юрисдикції суду на всі правовідносини, що виникають у державі, обмеження права на доступ до правосуддя шляхом виключення певних категорій справ з судової юрисдикції на Україні є неприпустимим.

Відповідно до положень, викладених в ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України).

Частиною другою статті 16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом.

Відповідно до статті 125 Основного закону України в Україні діють місцеві, апеляційні, вищі спеціалізовані суди та Верховний Суд України.

Особи мають право оскаржити судове рішення до судів вищої інстанції в порядку та з підстав, визначених у процесуальному законодавстві. Питання притягнення судді до відповідальності врегульовано законами України «Про судоустрій і статус суддів» та «Про Вищу раду правосуддя».

Таким чином, на сьогодні чинне законодавство дає можливість громадянину повною мірою реалізувати своє право на оскарження судового рішення та дій судді під час здійснення правосуддя.

Суд, вважає , законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суддів, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю. Намагання зробити це в конкретній справі шляхом подання окремого позову проти судді є протиправним втручанням у здійснення правосуддя й посяганням на процесуальну незалежність (статті 126 і 129 Конституції України). Зазначена правова позиція викладена, зокрема, в постанові Верховного Суду України від 15 квітня 2008 року.

У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 року «Про незалежність судової влади» роз'яснено, що виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається.

Аналогічної позиції дотримується і Консультативна рада європейських суддів, яка в пункті 57 Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету ОСОБА_6 Європи щодо якості судових рішень підкреслює, що зміст конкретних судових рішень контролюється, насамперед, за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на звернення до Європейського суду з прав людини.

У Висновку № 3 (2002) згаданої Консультативної ради щодо принципів та правил, які регулюють професійну поведінку суддів, зокрема питання етики, несумісної поведінки та безсторонності, зазначено, що за загальним принципом судді повинні персонально бути повністю звільненими від відповідальності стосовно претензій, які пред'являються їм у зв'язку з добросовісним здійсненням ними своїх функцій. Судові помилки щодо юрисдикції чи процедури судового розгляду, у визначенні чи застосуванні закону, здійсненні оцінки свідчень повинні вирішуватися за допомогою апеляції; інші суддівські порушення, які неможливо виправити в такий спосіб (у тому числі, наприклад, надмірне затримання вирішення справи), повинні вирішуватися щонайбільше поданням позову незадоволеної сторони проти держави.

Тлумачення закону, оцінювання фактів та доказів, які здійснюють судді для вирішення справи, не повинні бути приводом для цивільної або дисциплінарної відповідальності, за винятком випадків злочинного наміру або грубої недбалості (пункт 66 Рекомендацій CM/Rec (2010) 12 Комітету ОСОБА_6 Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов'язки).

Позивач звертаючись із даним позовом, просить суд встановити факти та оцінити докази вже встановлені та оцінені суддями першої інстанції при винесенні процесуальних рішень , а саме- довідки про його матеріальний стан та бездіяльність суддів щодо відмові вивчити дані довідки та звільнити його від сплати судового збору , що позивач розцінює як перешкоджання йому права на звернення до суду, відповідно до ст. 1 ЦПК України, які в свою чергу були оскаржені в свій час до апеляційної інстанції.

Також слід зазначити, що відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Право вибору способу судового захисту та коло відповідачів та ( і) осіб, що беруть участь у справі належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК).

Оскільки , зі змісту позовних вимог ОСОБА_1, вбачається, що підставою його звернення до суду із дійсним позовом є , на його погляд, порушення суддями його права на звернення до суду, доступу до правосуддя, через неможливість сплати судового збору за його позовами поданими до Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області , а інші позовні вимоги є похідними , суд вважає, що позивач звернувся із даним позовом до неналежного відповідача, а належним відповідачем у таких спорах на розсуд суду може бути лише держава, а не суди (судді), які діють від її імені.

Так , із щорічним значним підвищенням розмір судового збору, який регламентується Законом України « Про судовій збір» , положення якого містять в собі певні ризики щодо порушення права на доступ до правосуддя громадян (і, як наслідок, права на судовий захист в цілому), оскільки для ряду категорій осіб, зокрема як тих, що втратили пільги по сплаті судового збору, так й інших малозабезпечених категорій, судовий захист їхніх прав став менш доступним . Разом з цим, згідно стандартів Європейського суду з прав людини вимога покрити такі судові витрати, як державне мито, в цивільних справах є сумісною з правом доступу до правосуддя лише якщо, вона не спотворює саму його сутність (Kreuz v. Poland).

В свою чергу, судді є незалежними при відправленні правосудді та підкоряються лише закону, зокрема, шляхом виконання вимог Закону України « Про судовій збір» та норми ст.ст.119,120 ЦПК України при вирішені питання про відкриття провадження у цивільній справі.

Також , слід розяснити позивачу , що державою України гарантовано право громадянина України, іноземця, особи без громадянства, у тому числі біженця чи особи, яка потребує додаткового захисту, отримати в повному обсязі безоплатну первинну правову допомогу, а також можливість певної категорії осіб отримати безоплатну вторинну правову допомогу у випадках, передбачених Законом України «Про безоплатну правову допомогу», якій відповідно до Конституції України визначає зміст права на безоплатну правову допомогу, порядок реалізації цього права, підстави та порядок надання безоплатної правової допомоги, державні гарантії щодо надання безоплатної правової допомоги.

Даний Закон регулює правовідносини у сфері надання безоплатної правової допомоги суб'єктам права на безоплатну первинну правову допомогу та суб'єктам права на безоплатну вторинну правову допомогу, що встановлені цим Законом. Така правова допомога, що гарантується державою, повністю або частково надається за рахунок коштів Державного бюджету України, місцевих бюджетів та інших джерел.

Виходячи з вищевикладеного, у задоволені позовних вимог позивача ОСОБА_1 до Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області слід відмовити за безпідставністю.

Керуючись ст.ст. 212-215 ЦПК України, суд-

ВИРІШИВ:

У задоволені позову ОСОБА_1 до Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області « про відшкодування моральної шкоди за створення відповідачем перешкод у використанні права позивача на звернення до суду, про визнання документів письмовими доказами та визнання незаконною бездіяльність відповідача», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Державна казначейська служба України, - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Вінницької області через Вінницький районний суд Вінницької області , шляхом подачі апеляційної скарги, протягом десяти днів з дня отримання копії повного рішення суду.

Повне рішення суду виготовлено 31 березня 2017 року.

Суддя: