Березівський районний суд Одеської області
Справа № 494/1192/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 квітня 2017 року Березівський районний суд Одеської області у складі: головуючого судді Дєткова О.Я.,

при секретарі Твердун Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Березівка Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 і ПАТ «Страхова компанія «Україна»,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з цим позовом до суду, посилаючись на те, що 9 квітня 2016 року приблизно в 10 годин ОСОБА_2, керуючи на автодорозі Т-16-16 в напрямку смт Раухівка Березівського району Одеської області технічно справним автомобілем ВАЗ-21011, реєстраційний номер НОМЕР_1, при повороті ліворуч з головної дороги на другорядну не надав перевагу автомобілю «Шкода», реєстраційний номер НОМЕР_2, яким він керував у зустрічному напрямку по головній дорозі, в результаті чого допустив зіткнення з належним йому на праві власності вказаним автомобілем. В результаті винних дій ОСОБА_2 його автомобілю завдано механічних пошкоджень, які згідно висновку спеціаліста складають на загальну суму 151772-77 грн. Крім того, в результаті цієї дорожньо-транспортної пригоди йому заподіяна також і моральна шкода на суму 50000 грн., яку просить стягнути з останнього разом з понесеними матеріальними збитками. Однак, змінюючи позовні вимоги, остаточно просить стягнути солідарно з відповідачів заподіяні йому матеріальні та моральні збитки.

ОСОБА_2 та його представник з вимогами позову не погодились, однак, при цьому, відповідач ОСОБА_2 в підтвердження відсутності своєї провини у вищевказаній дорожньо-транспортній пригоді не навів жодного належного обґрунтування, але лише зазначив, що сума заподіяної позивачеві шкоди його не влаштовує.

Представник ПАТ «Страхова компанія «Україна» у судове засідання жодного разу не зявлявся та про причини неявки керівництво цієї страхової компанії суду не повідомляло, хоча належним чином про час і місце розгляду справи сповіщалося.

Заслухавши сторони та вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно положень ст.ст.1166,1167 і 1187 ЦК України, майнова шкода, завдана майну фізичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини; моральна шкода, яка завдана неправомірними діями фізичної особи, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини; шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Однак для покладання відповідальності на заподіювача моральної або матеріальної шкоди необхідна сукупність таких умов як наявність моральної або матеріальної шкоди, протиправність дій особи, причинного зв'язку між протиправною його поведінкою і шкодою та вини в її спричиненні.

Пленум ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.п.4,16,21 постанови «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 1 березня 2013 року розяснив, що, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відповідно до ст.21 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з п.13.1 ст.13 цього Закону, зобов'язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров'ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів. У зв'язку із цим при пред'явленні позовних вимог про відшкодування такої шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди безпосередньо до особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, суд має право виключно в порядку, передбаченому статтею 33 ЦПК України, залучити до участі у справі страхову організацію (страховика), яка застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу. Непред'явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі. При безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу страхувальника зобов'язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ст.526, ч.2 ст.625 ЦК України). При вирішенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням страховиком зобов'язань за договором страхування, суди повинні виходити з того, що правовідносини сторін за договором страхування є зобов'язальними. У випадку порушення зобов'язання моральна шкода може бути відшкодована лише тоді, коли це встановлено договором або законом (ст.611 ЦК України). Зокрема, можливість відшкодування моральної шкоди передбачена у відносинах у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (ст.ст. 9, 22 Закону №1961-IV).

Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Таким чином, на виконання наведених норм позивач має право на звернення до суду для захисту своїх прав.

Частинами 1,2 ст.23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв;язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров;я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у

зв;язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім;ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв;язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995року під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Судом встановлено, що 25 травня 2016 року ОСОБА_2 був визнаний винним у скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та підданий адміністративному стягненню у вигляді позбавлення права керування усіма видами транспортних засобів строком на шість місяців (а.с.6).

Постановою апеляційного суду Одеської області від 29 серпня 2016 року вищезазначене судове рішення залишено без змін (а.с.39).

Протоколом огляду транспортного засобу позивача на предмет виявлення механічних пошкоджень, на день проведення якого ОСОБА_2, який належним чином повідомлявся про здійснення цього огляду, не зявився, фототаблицями та ремонтною калькуляцією, якою надана відповідна характеристика пошкодженого автомобіля, підтверджується, що вартість заподіяної шкоди без коефіцієнту фізичного зносу автомобіля становить 353833-58 грн. (а.с.23-34,139,140).

Проведеним дослідженням відновлювального ремонту автомобіля позивача станом на 13 червня 2016 року, який вважати недостовірним у суду підстав немає, встановлено, що з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу фактична вартість заподіяної матеріальної шкоди, спричиненої внаслідок винних дій відповідача під час ДТП, становить 151772-77 грн. (а.с.8-22).

З наданого полісу №АІ/5698044 убачається, що відповідач 19 березня 2016 року уклав з ПАТ «Страхова компанія «Україна» договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності на строк до 19 березня 2017 року з лімітом відповідальності за шкоду, завдану майну, в розмірі 100000 грн. (а.с.44).

Відповідно до ст.ст.979 та 980 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору; предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Крім того, ст.22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи.

Як свідчить із наведених представником позивача обставин щодо наслідків заподіяної шкоди, ОСОБА_1 заподіяна моральна шкода в розмірі 50000 грн. за фізичну біль та душевні страждання, які він зазнав у звязку з ушкодженням здоровя та автомобіля.

При вирішенні спору в частині відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд обов'язково з'ясовує, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керувався, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору та встановлення розміру компенсації моральної шкоди, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості.

Враховуючи дослідженні у судовому засіданні обставини, якими обґрунтовуються вимоги позову, суд дійшов висновку, що вина ОСОБА_2, яка є обовязковою складовою частиною деліктної відповідальності, доведена.

Оскільки для настання деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, тобто шкоди, протиправної поведінки заподіювача шкоди, причинного зв'язку між протиправною поведінкою і шкодою, що наступила, а також вини, тому виходячи з приведеної конструкції цивільно-правової відповідальності та й із сукупності доказів, які є в справі, суд вважає, що відповідачем, крім матеріальних збитків, заподіяна і моральна шкода позивачеві внаслідок того, що він, знаючи про те, що повинен був забезпечити у відповідності до Правил дорожнього руху України безпеку дорожнього руху на ділянці дороги, де мале місце ДТП, та вжити всіх заходів для запобігання дорожньо-транспортної пригоди, проте цього не зробив та допустив протиправну дію і проявив своє винне ставлення до протиправного характеру своєї поведінки і негативних наслідків, що наступили.

Вирішуючи питання про стягнення моральної шкоди, суд враховує характер страждань позивача внаслідок пошкодження автомобіля та втрати його товарного виду, тривалість психотравмуючого фактору, який супроводжувався фактично з моменту ДТП до теперішнього часу, та вважає, з урахуванням ступені вини ОСОБА_2, стягнути з останнього 25000 грн.

Суд також, враховуючи обставини справи, вважає відшкодування частини матеріальної та моральної шкоди на користь позивача покласти на ПАТ «Страхова компанія «Україна».

Керуючись ст.ст.10, 60, 212 ЦПК України, ст.ст.23, 979,980,1166, 1167, 1187, ЦК України,

ВИРІШИВ:

Стягнути в рівних частках з ОСОБА_2 і ПАТ «Страхова компанія «Україна» на користь ОСОБА_1 матеріальні збитки у розмірі 151772 грн. 77 коп., в рахунок компенсації моральної шкоди 25000 грн. і судові витрати 3032 грн. 74 коп., а всього 179805 грн. 51 коп.

В решті позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду через Березівський районний протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя:

.