Справа № 598/1692/16-ц
провадження № 2/598/64/2017
РІШЕННЯ

іменем України

"03" лютого 2017 р. Збаразький районний суд Тернопільської області

в складі: головуючої судді Щербатої Г.Р.

секретаря Довбуш М.Ю.

за участю позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Збаражі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до відповідача ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що шлюб із відповідачем не склався із-за різних характерів, постійних непорозумінь, конфліктів та втрати взаємоповаги. Сторони тривалий час проживають окремо, шлюбних стосунків не підтримують та не спілкуються між собою.

В судовому засіданні позивач підтримала заявлені вимоги, просить розірвати шлюб і пояснила, що фактично їх шлюб розпався, оскільки подальше спільне проживання у шлюбі було неможливим. Між ними постійно виникали сварки та не порозуміння. Всі ці обставини стали причиною припинення подружнього життя, а тому з вересня 2016 року вони проживають окремо, не ведуть спільне господарство і спроби неодноразового примирення не дали позитивних результатів.

Відповідач позовні вимоги не визнав і не згідний розривати шлюб, ствердивши при цьому, що бажає зберегти сім`ю в інтересах дітей. Хоч він і бажає зберегти сімю, однак за весь цей тривалий час судового розгляду справи примиритися із дружиною не зміг, а тому вони проживають окремо, подружні стосунки не підтримують і спільне господарство не ведуть.

Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд вважає, що позовна заява підставна і підлягає до задоволення.

Згідно ч.1 ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно ч.2 ст.104, ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Частиною 3 ст.109 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

Відповідно до ч.1 ст.110, ст.112 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення.

Як вбачається із Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб 24 листопада 2005 року у відділі РАЦС Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області, актовий запис № 2050.

Від цього шлюбу подружжя має дітей: ОСОБА_1 Мар`яну Володимирівну, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відносини між подружжям свідчать про те, що сім`я розпалася.

Сторони тривалий час проживають окремо, подружні стосунки не підтримують, спільне господарство не ведуть, і позивач миритися із відповідачем не бажає, оскільки між ними склалися неприязні стосунки, що привело до неможливого подальшого спільного проживання у шлюбі.

За час, що був наданий їм для примирення, відносини між ними не змінилися.

Проаналізувавши докази представлені сторонами, суд вважає, що сторони фактично не підтримують шлюбно-сімейні стосунки, і позивач стверджує, що подальше спільне життя подружжя і збереження сімї стало неможливим, тому відновлювати подружні стосунки із відповідачем вона не бажає, що суперечить інтересам позивача і має істотне значення, а тому є законні підстави для розірвання даного шлюбу.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача половину оплаченого по справі судового збору в сумі 275 грн. 60 коп.

Керуючись ст.ст. 24, 56, 104, 105, 109, 110, 112, 113 Сімейного кодексу України, ст. ст. 10, 60 ЦПК України, суд,

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Розірвати шлюб, укладений 24 листопада 2005 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області, між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, актовий запис № 2050.

Стягнути з ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків) на користь ОСОБА_1 половину судового збору в розмірі 275 грн. 60 коп. оплаченого щодо позову про розірвання шлюбу.

В решті позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Тернопільської області через Збаразький районний суд протягом десяти днів після його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення складений 06 лютого 2017 року.

Суддя Г.Р.Щербата