У х в а л а

іменем україни

23 березня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Гримич М.К., Ткачука О.С., Умнової О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення коштів, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Одеської області від 18 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 17 грудня 2010 року між ним та ОСОБА_5 було укладений шлюб. Після укладення шлюбу відповідачка вселилася в належний йому будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_2

Зазначав, що рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 24 жовтня 2013 року шлюб між ним та ОСОБА_5 розірвано, однак остання продовжувала проживати в зазначеному будинку до листопада 2015 року та користувалася частиною гаражу.

Посилаючись на те, що ОСОБА_5 безпідставно продовжувала користуватись належним йому нерухомим майном, просив стягнути з останньої на свою користь кошти за користування будинком за період з грудня 2013 року по листопад 2015 року в сумі 46 353 грн 91 коп., а також компенсувати йому витрати за комунальні послуги з розрахунку 150 грн намісяць - в сумі 3 600 грн.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 18 серпня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 кошти за користування будинком в сумі 46 353 грн 91 коп., а також компенсацію за комунальні послуги в сумі 600 грн.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 18 жовтня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасуватирішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням апеляційним судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Скасовуючи рішення міського суду про часткове задоволення позову та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, апеляційний суд правильно виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що у період з грудня 2013 року по листопад 2015 року ОСОБА_5 постійно користувалася двоповерховим дачним будинком літ. «Г» з підвальним поверхом, загальною площею 213,3 кв. м. та Ѕ частиною гаражу літ. «Е», що розташовані за вищезазначеною адресою, оскільки матеріали справи не містять відомостей, що зазначений дачний будинок придатний для цілорічного проживання та відповідає вимогам ч. 1 ст. 380 ЦК України.

При цьому, апеляційним судом правильно зазначено, що рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 04 червня 2015 року, яке набрало законної сили, ОСОБА_5 визнана такою, що втратила право користування спірним будинком на підставі ст. 405 ЦК України, що виключає її проживання у вказаному будинку в спірний період.

Крім того, місцем постійного проживання та реєстрації ОСОБА_5 є квартира АДРЕСА_1, 2/3 частини якої належать їй на праві власності.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити рішення апеляційного суду без змін.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 18 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: М.К. Гримич

О.С.Ткачук

О.В. Умнова