Справа № 167/1002/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Сіліч І.І.
Провадження № 22-ц/773/280/17 Категорія: 59 Доповідач: Матвійчук Л. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Матвійчук Л.В.,

суддів - Русинчука М.М., Осіпука В.В.,

з участю секретаря - Лимаря Р.С.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до малого приватного підприємства «ОКСЕОЛ», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмета спору на стороні позивача Рожищенська міська рада про усунення джерела небезпеки з боку аварійної споруди за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_3 на рішення Рожищенського районного суду Волинської області від 05 січня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Рожищенського районного суду Волинської області від 05 січня 2017 року в позові ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Рожищенська міська рада до Малого приватного підприємства «ОКСЕОЛ» про усунення джерела небезпеки з боку аварійної споруди - відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_3, покликаючись на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що МПП «ОКСЕОЛ» є власником гаража на 20 автомашин (Ї-2), що знаходиться в м. Рожище по вул.Селянська,46, що стверджується копією договору купівлі-продажу від 29.05.2007 року, копією витягу з державного реєстру правочинів, копією технічного паспорта, копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с. 76, 77, 78, 87-92).

10 жовтня 2016 року ОСОБА_3 звертався до МПП «ОКСЕОЛ» з заявою, в якій зазначав, що будівля гаража знаходиться в аварійному стані і загрожує життю та здоров'ю людей, що працюють в компаніях, розташованих поряд, а також майну, яке є його власністю та просив вжити відповідних заходів (а.с.33).

У відповідь на дану заяву, МПП «ОКСЕОЛ» повідомив відповідача, що ними вчиняються дії для розробки плану реконструкції всього комплексу будівель, які знаходяться на земельній ділянці кадастровий номер НОМЕР_1 Незадовільний стан об'єкту нерухомого майна, необхідність його ремонту та реконструкції відповідачем не заперечується.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що МПП «ОКСЕОЛ» є власником земельної ділянки на якій знаходиться будівля гаража, що стверджується копією інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 114).

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд; власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону; власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Частиною 2 ст. 386 ЦК України, встановлено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

В пункті 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 р. № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що застосовуючи положення статті 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача.

Звертаючись з позовом до суду, позивач обгрунтовував свої вимоги тим, що спірна будівля - гаража на 20 автомашин (Ї-2), яка знаходиться в аварійному стані, загрожує життю та здоров'ю людей через попадання на його земельну ділянку уламків аварійної будівлі, будівельного сміття, тощо.

Як вбачається з висновку експертного дослідження № О-88/2 від 22 серпня 2016 року, на який посилається позивач в обгрунтування позовних вимог, що загальний технічний стан будівлі гаража на 20 автомашин(Ї-2) загальною площею 1873,4 кв.м є аварійним та непридатним до експлуатації.

Разом з тим, згідно ситуаційної схеми місця розташування земельної ділянки та будівель на ній, вбачається, що ділянка, на котрій розташований гараж, межує з землями загального користування (проїзд), відстань до котрих від гаража становить близько 10 метрів, та з земельною ділянкою позивача, відстань до якої становить близько 5 метрів.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції, встановивши на підставі досліджених доказів, що попадання уламків будівлі гаража на земельну ділянку позивача чи на землі загального користування, неможливе, у зв'язку з чим і неможливе завдання шкоди позивачу чи стороннім особам, прийшов до правильного висновку, що позивачем не доведено порушення чи можливого порушення його прав саме відповідачем, а тому обґрунтовано відмовив в позові.

Доводи апеляційної скарги, про те, що позивач має на меті здійснювати захист власного та найманих працівників життя і здоров'я, а також майна, яке розташоване на його земельній ділянці, тому усунення джерела небезпеки з боку аварійної споруди є адекватним способом захисту не заслуговують на увагу, оскільки наявність на земельній ділянці відповідача, яка розташована на відстані 5 метрів від земельної ділянки позивача, аварійної та непридатної до експлуатації будівлі гаража на 20 автомашин не свідчить про загрозу життю та здоров'ю позивача та належного йому майна. На підтвердження цієї обставини позивачем не надано належних та допустимих доказів всупереч вимогам ст.ст.10, 60 ЦПК України.

Разом з тим, обраний позивачем спосіб захисту порушеного права, а саме усунення джерела небезпеки з боку аварійної споруди не відповідає загальним засадам захисту права, передбаченого ст. 16 ЦК України. Позивач не зазначає, яким чином усунути джерело небезпеки з боку аварійної споруди.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є власним тлумаченням позивачем, норм чинного законодавства та обставин справи і не спростовують висновків суду та не містять встановлених законом підстав для скасування чи зміни оскаржуваного рішення, яке ухвалено з дотриманням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_3 відхилити, а рішення Рожищенського районного суду Волинської області від 05 січня 2017 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді