Провадження № 2/742/579/17
Єдиний унікальний № 742/877/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2017 року

Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області в складі: головуючого судді Коваленка А.В., за участю секретаря Здоровець Т.М., позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, представника відповідача адвоката ОСОБА_3 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Прилуки цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до начальника Управління освіти м.Прилуки ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Управління освіти м.Прилуки, про захист честі, гідності, ділової репутації, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до начальника Управління освіти м.Прилуки ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Управління освіти м.Прилуки, про захист честі, гідності, ділової репутації.

Аргументує свої вимоги тим, що 13 січня 2017 року в залі нарад управління освіти Прилуцької міської ради, він приймав участь як депутат Прилуцької міської ради 7 скликання у зустрічі представників виборчого округу та мешканців мікрорайону Заудаївський в м.Прилуках з представниками управління освіти, зокрема з начальником управління освіти Прилуцької міської ради ОСОБА_4. Під час обговорення питань переведення учнів початкових класів з приміщення по вулиці Сорочинська, 36 ОСОБА_5 ступенів №13 імені Святителя Іоасафа Бєлгородського м.Прилуки, відповідач звертався до нього образливо, з застосуванням неприпустимих звинувачень, вказавши на його адресу, «що депутати потребували собі в карман грошові кошти з міського бюджету по 50000,00 грн.»

Вказану інформацію, яка зафіксована на СD-диску, позивач вважає недостовірною та просить її спростувати.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, аргументуючи їх тим, що він особисто ніяких претензій до ОСОБА_2 як людина немає, але як політик , слова відповідача про вимагання депутатами в свій карман коштів в сумі 50 000,00 гривень , він сприйняв у свій бік, оскільки він є депутатом . Крім того зазначив , що на сесії міської ради дійсно було прийнято рішення про виділення на кожному депутату по 50 000,00 гривень , які можуть бути використані для благоустрою . Так як після вище зазначених звинувачень відповідача до нього підходили його виборці і запитували чи дійсно він причетний до даних звинувачень то це і призвело до приниження його гідності та репутації, оскільки він ніякого відношення до вимагання коштів немає.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити в їх задоволенні, аргументуючи свої заперечення тим, що він під час виступу перед мешканцями мікрорайону Заудайський жодної негативної інформації в бік депутата ОСОБА_1 не висловлював.

Представник третьої особи в судове засідання не з»явився, але попередньо надав заяву про розгляд справи без його участі, в задоволенні позову просить відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст.ст. 94, 277 ЦК України, ч.4 ст.32 Конституції України, ст.10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожному гарантується право на захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації особою, яка поширила таку інформацію.

Згідно п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Отже, з наведеного вбачається, що при розгляді справ про захист гідності та честі, ділової репутації фізичної особи, суду необхідно встановити наявність чи відсутність наступних юридично важливих обставин: поширення інформації, наявність особи стосовно якої поширена інформація, недостовірність поширеної інформації, порушення особистих немайнових прав особи.

Згідно зі ст. 297 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Частина 1 ст. 299 Цивільного кодексу України закріплює особисте немайнове право фізичної особи на недоторканість ділової репутації.

Конституцією України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань (стаття 34).

Відповідно до ч.1 ст.30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Частиною 2 зазначеної статті Закону передбачено, що оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно - стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведеності їх правдивості.

Відповідно до пункту 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року № 1, роз'яснено, що відповідно до статті 277 ЦК, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.

Разом з тим відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобовязаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обовязок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

У звязку з цим статтею 32 Конституції України передбачено судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сімї. Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Беручи до уваги зазначені конституційні положення, при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації необхідно забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності).

Відповідно до п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року № 1, зазначено, що чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків. Таким, чином, згідно з положеннями ст.277 ЦК України, статті 10 ЦПК України, розяснень Пленуму, обовязок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте, позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Судом встановлено, що 13 січня 2017 року в залі нарад управління освіти Прилуцької міської ради, під час зустрічі представників виборчого округу та мешканців мікрорайону Заудаївський в м.Прилуках з представниками управління освіти, зокрема з начальником управління освіти Прилуцької міської ради ОСОБА_4, який в емоційній формі сказав: «Депутати, може ви чули, на сесії, потребували собі в карман по 50 тисяч». Дані висловлювання було зафіксовано на СD-диску.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що характер інформації викладеної на компакт диску та наявні висловлювання, не можуть бути витлумачені як такі, що безпосередньо стосуються позивача, оскільки даний вислів був не конкретизованим, направлений до невизначеного кола осіб.

За таких обставин суд вважає, що в судовому засіданні не встановлено, в діях відповідача , юридичного складу правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову.

У зв»язку з цим суд вважає, що такі висловлювання відповідно до статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.

Тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Керуючись ст.32 Конституції України, ст.ст. 15, 16, 275, 277, 297 ЦК України, ст.ст.10, 11, 60, 88, 208, 209, 212 215, 218 ЦПК України суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до начальника Управління освіти м.Прилуки ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Управління освіти м.Прилуки, про захист честі, гідності, ділової репутації - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційному суду Чернігівської області через Прилуцький міськрайонний суд впродовж 10 днів з дня його проголошення. Рішення суду набирає законної сили з моменту закінчення строку на його оскарження.

Суддя А.В.Коваленко