Справа № 337/2446/13-ц
Провадження № 6/337/34/2017
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2017 року Хортицький районний суд м. Запоріжжя

у складі: головуючого судді Гнатик Г.Є.

при секретарі Жевакіній Г.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Запоріжжі подання Запорізького районного відділу ДВС ГТУЮ у Запорізькій області про тимчасове обмеження особи (боржника) ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа,

в с т а н о в и в:

Державний виконавець Запорізького районного відділу ДВС ГТУЮ у Запорізькій області звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України до виконання своїх зобовязань відносно боржника ОСОБА_1

В поданні зазначив, що в провадженні ВДВС на виконанні знаходиться виконавчий лист Хортицького районного суду м.Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів у розмірі 850 грн. щомісячно на утримання неповнолітньої дитини, ІНФОРМАЦІЯ_1. Станом на 14.02.2017 року боржник має заборгованість по аліментам у сумі 22 959 грн. 18 коп.

На адресу боржника направлялися виклики до ДВС, які боржником ігноровано.

На теперішній час сума заборгованості боржником не сплачена, тому представник ВДВС просив задовольнити подання та обмежити у праві виїзду за кордон без вилучення паспортного документа ОСОБА_1

У судовому засіданні державний виконавець Журба Н.Ю. підтримала подання. Суду пояснила, що провадження з примусового виконання рішення Хортицького суду м.Запоріжжя відкрито ВДВС, копію якого суду не надано. Боржника неодноразово викликали до ВДВС, але доказів отримання ним викликів, надати не може, бо такі виклики боржником не отримані. Державним виконавцем здійснено запити щодо наявності нерухомого та рухомого майна у боржника і встановлено, що на праві власності боржник має земельну ділянку, на яку накладено арешт, але копії постанови про накладання арешту, надати не може. Просила задовольнити подання.

Відповідно до ст. 377-1 ЦПК України, питання про тимчасове обмеження боржника фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Розглянувши подання, матеріали які додані до подання, заслухавши пояснення державного виконавця, суд вважає, що подання задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з копій наданих суду документів, що в провадженні ВДВС на виконанні знаходиться виконавчий лист, виданий Хортицьким районним судом м.Запоріжжя на підставі рішення суду від 08.07.2015 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів у розмірі 850 грн. щомісячно на утримання неповнолітньої дочки, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Копія постанови про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання вказаного рішення, суду не надана.

З метою перевірки майнового стану боржника, держаним виконавцем було здійснено запити у відповідні державні органи, після отримання відповіді вбачається, що у боржника відсутнє майно, на яке можливо звернути стягнення. Доводи державного виконавця про те, що на праві власності боржник має земельну ділянку, суду не підтверджені, оскільки копії відповідних документів суду не надано. Крім того, державним виконавцем навіть не вказано за якою адресою знаходиться така земельна ділянка ні у поданні ні у судовому засіданні, як не надано і доказів накладення арешту на майно.

За адресою місця проживання ОСОБА_1 державним виконавцем неодноразово ( 4 рази) направлялися виклики до державної виконавчої служби, але в матеріалах, які надані суду, відсутні будь-які докази отримання ОСОБА_1 таких викликів, а у судовому засіданні державний виконавець пояснила, що вказані виклики боржник не отримав.

Згідно ст. 6 Закону "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" підставою для тимчасового обмеження у праві виїзду громадян України за кордон є ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням - до виконання зобов'язань (п. 5 цієї статті).

Згідно з ч. 8 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. N 57 при наявності обмежуючих обставин, за яких громадянину може бути тимчасово відмовлено у виїзді з України, а саме якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, паспорт громадянина України для виїзду за кордон може бути тимчасово затримано або вилучено службовою особою контрольно-пропускного пункту Державної прикордонної служби. За таких обставин суд вважає за необхідне визнати наявність обмежуючих обставин, за яких громадянину може бути тимчасово відмовлено у виїзді з України.

Згідно ст. 1 Закону "Про виконавче провадження" виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження, отже термін відмови відповідачу у виїзді за межі України спливає після повного завершення судового провадження у справі, включаючи повне виконання рішення суду.

Заборона виїзду за кордон є одним з найсуворіших заходів, що сприяє примусовому виконанню судових рішень, так як пов'язаний з обмеженням конституційного права людини на вільне пересування та вибір місця проживання.

Відповідно до ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до ст.64.Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Матеріали, що надійшли до суду, не містять жодних даних про те, що ОСОБА_1 отримав постанову ВДВС про відкриття виконавчого провадження з наданням йому строку для добровільного виконання рішення суду та сплати заборгованості по аліментам. Також у матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що ОСОБА_1 отримав хоча б один з викликів до ДВС, а надані суду копії викликів, не містять доказів того, що боржник їх отримав.

Державним виконавцем не надано суду доказів які б свідчили про виконання державним виконавцем усіх дій, спрямованих на виявлення у боржника майна чи грошових коштів, на які б було можливо звернути стягнення суми заборгованості, про вжиття виконавцем заходів примусового стягнення суми боргу, щоб вказувало на здійснення виконавцем всіх можливих та необхідних дій з метою виконання рішення суду.

Враховуючи вищевказане, суд вважає, що на даний час передбачених вищезазначеним Законом підстав для тимчасового обмеження у праві виїзду ОСОБА_1 за кордон немає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 217, 377-1 ЦПК України, ст.18 Закону України Про виконавче провадження, Конституцією України, п. 8 ст. 19 Закону України Про державну прикордонну службу України, ст. 1 Закону "Про виконавче провадження", ст. 6 Закону "Про порядок виїзду з України і виїзду в Україну громадян України", ч.8 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. N 57, суд

У Х В А Л И В :

В задоволенні подання державного виконавця Запорізького районного відділу ДВС ГТУЮ у Запорізькій області про тимчасове обмеження особи (боржника) ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 у праві виїзду за межі України без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі в 5-денний строк з дня проголошення ухвали апеляційної скарги.

Суддя: Г.Є. Гнатик