Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

04 квітня 2017 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді -Супрун Г. Б. ,

секретаря -Прокопенко М. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по розписці, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за договором позики по розписці від 01.06.2014 року в розмірі 107 400,00 грн., проценти за період з вересня 2014 року по вересень 2016 року у розмірі 257 760,00 грн., відшкодування моральної шкоди в розмірі 2000,00 грн., посилаючись на невиконання відповідачем умов договору та не повернення коштів.

Представник позивача ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, та не заперечував проти ухвалення рішення в заочному порядку.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином за останнім відомим зареєстрованим місцем проживання: АДРЕСА_1, причини неявки суду невідомі. Відповідно до ч. 4 ст. 169 та ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тому суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача з ухваленням заочного рішення.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, оцінивши їх у сукупності, прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Ч. 1 ст. 1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики. Якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Судом встановлено, що 01.06.2014 року ОСОБА_1 передав за розпискою, оригінал якої оглядався в судовому засіданні, ОСОБА_2 в позику грошові кошти у сумі 107400,00 грн., які позичальник зобов»язався повернути у строк до 01.09.2014 року, що підтверджується розпискою (а.с. 5).

Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Вимоги законодавства щодо форми договору сторонами дотримано.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Правова позиція Верховного Суду України з приводу даних правовідносин викладена в Постанові від 02.07.2014р. по справі №6-79цс14. Відповідно до норм ст.ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов»язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отрмання.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Так, за договором позики по розписці від 01.06.2014 року ОСОБА_2 не пізніше 01.09.2014 року зобов'язувався повернути позивачу позику в розмірі 107 400,00 грн. Враховуючи викладене, а також ті обставини, що позика не повернута, тому суд приходить до висновку, що вимоги позивача ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, та підлягають задоволенню в цій частині.

Відповідно до умов договору, які були погоджені сторонами, передбачено, що у випадку, коли ОСОБА_2 не повертає в термін суму позики, на цю суму підлягають сплаті проценти в розмірі 10% в місяць на суму заборгованості.

Аналізуючи зібрані докази, перевіривши принцип розрахунку, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача суми нарахованих за кожен місяць процентів за договором позики у період з вересня 2014 року по вересень 2016 року у розрахунку 107 400,00 грн. * 10 % х 24 міс.прострочення : 100 % = 257 760,00 грн., обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Вимоги щодо стягнення моральної задоволенню не підлягають.

Згідно Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в стравах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», зокрема п. 4 вказаної постанови визначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Крім цього, даною Постановою передбачено, що оскільки відшкодування моральної шкоди регулюється законодавчими актами, то необхідно з'ясувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин.

В даному випадку мають місце договірні відносини, які склалися між сторонами, а договором, не передбачена можливість відшкодування моральної шкоди, тому позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягають.

Згідно ст. 88 ЦПК України підлягають відшкодуванню понесені та документально підтверджені вимоги позивача про стягнення судових витрат в розмірі 3651,60 грн. судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 526, 1046, 1047, 1048, 1049, 1050 Цивільного кодексу України, ст.ст. 10,11,60, 88, 169, 212-215, 224 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по розписці - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2) заборгованість по розписці у розмірі 107 400,00 грн., проценти у розмірі 257 760 грн., а всього стягнути 365 160,00 грн.

В решті позовних вимог про відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2) судовий збір у розмірі 3651,60 грн.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду м. Києва через Подільський районний суд м. Києва.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмової заявою відповідача.Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Г. Б. Супрун