Провадження № 2/537/484/2017
Справа № 537/865/17
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.04.2017 року м. Кременчук

Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області в складі: головуючого судді Сьорі С.І., при секретарі Яворській А.Г. розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кременчуці Полтавської області цивільну справу за позовом фізичної особи ОСОБА_1 до фізичної особи ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та дружини,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою відповідно до якої просила суд винести рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/3 частини від усіх його видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня подання позовної заяви до досягнення дитиною повноліття, стягнути з ОСОБА_2 аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, до досягнення дитиною ОСОБА_3, трьох років, тобто до 14.12.2018 року.

Свої вимоги мотивувала тим, що вона є матір'ю малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2. З батьком її доньки ОСОБА_2 вона деякий час я перебувала в цивільному шлюбі , але з 15 січня 2017 року будь - які відносини з ним припинила. Неодноразово зверталась до відповідача з проханням підтримати матеріально доньку , але на її прохання він не реагує. Вони проживають окремо, не ведуть спільного господарства, а дитина проживає із нею, з часу народження і повністю перебуває на її утриманні. Матеріальне становище їх скрутне, щомісяця отримує щомісячну одноразову допомогу при народженні дитини в сумі 860 грн.. Вважає, що дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, марального і соціального розвитку дитини, однак відповідач ухиляється від покладеного на нього обовязку утримувати дитину, тому вона змушена звернутися до суду з даним позовом.

В судовому засіданні позивачка позов підтримала у повному обсязі з підстав, що зазначені у ньому та суду пояснила, що вони з відповідачем разом не проживають з 15.01.2017 року. Вона також має дитину від іншого шлюбу, якій 8 років. Відповідач матеріальну допомогу на утримання дочки ОСОБА_4 надає, але в незначному розмірі, десь 400-500 грн. на місяць. Вона не працює, оскільки доглядає дитину, яка не досягла трирічного віку. На дочку отримує допомогу, яка виплачується при народженні дитини, у розмірі 860 грн. Інших доходів вона не має та у звязку з невеликими доходами не може самостійно утримувати дитину. Відповідач інших дітей не має, стягнення за виконавчими документами із нього не проводяться. Виходячи із змісту фотографій, які відповідач розміщує у соціальних мережах, вбачається, що останній відвідує спортивний зал, ресторани та розважальні заклади, що свідчить про наявність у нього доходів та добрий стан його здоров»я. На даний час відповідач поїхав працювати до Польщі. Раніше до відповідача приїжджала його мати та на їх прохання вона надавала їм дитину для спілкування раз на два тижні і дитина перебувала вдома у відповідача від двох до п»яти днів за два тижні.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги фактично визнав частково та зазначив, що може надавати кошти на утримання дитини у розмірі 800 грн. щомісячно. Також пояснив, що він повністю утримує дитину та придбає їй все необхідне. Він має захворювання, яке не дає йому можливості працювати. Інших осіб на утриманні він не має, стягнення за виконавчими документами із нього не проводяться, однак має заборгованість перед банком у розмірі 11 000 грн.

В останнє судове засідання відповідач не з»явився, направив до суду заяву, відповідно до якої просить розглядати справу у його відсутність, при цьому зазначає, що з позовними вимогами він не згодний, так як дитина повністю знаходиться на його утриманні і частково з ним проживає. Він сплачує позивачу щомісяця одну тисячу гривень та придбає для дитини усе необхідне. На даний час він не працює за станом здоров»я та має заборгованість перед банком в сумі 11 073 грн. Просить встановити тверду суму аліментів у розмірі 1000 грн.

Суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у справі доказів у відсутність відповідача.

Вислухавши пояснення позивачки та її представника, пояснення відповідача, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд встановив наступне:

Сторони по справі до 15.01.2017 року проживали однією сім»єю без реєстрації шлюбу.

Сторони мають малолітню дочку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І КЕ №235155, яке видане Автозаводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції у Полтавської області 30.12.2015 року, де зазначено, що батьком ОСОБА_3 є ОСОБА_2, а матірю ОСОБА_1.

З 15 січня 2017 року сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, при цьому малолітня дитина сторін проживає з матірю позивачкою по справі.

Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.ч.7, 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України, при вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини.

Частина 1 ст. 18 Конвенції про права дитини визначає принцип загальної та однакової відповідальності батьків за виховання і розвиток дитини та декларує, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Стаття 180 Сімейного кодексу України передбачає, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Ненадання належної та регулярної матеріальної допомоги на утримання малолітньої дитини є порушенням обовязку батьків піклуватися про свою дитину.

Як встановлено судом, між сторонами не досягнуто домовленості про способи виконання обов»язку утримувати їх дитину відповідачем, останній в порядку ст..188 Сімейного Кодексу України від обов'язку утримувати дочку не звільнений, угоди про добровільну сплату аліментів, згідно ст. 189 Сімейного кодексу України, між сторонами не укладено.

Відповідно до ст..84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу.

Згідно ч.2 ст.91 СК України жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу.

Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Згідно ст..7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» встановлено у 2017 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць : для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2017 року - 1355 гривень, з 1 травня - 1426 гривень, з 1 грудня - 1492 гривні; для працездатних осіб: з 1 січня 2017 року - 1600 гривень, з 1 травня - 1684 гривні, з 1 грудня - 1762 гривні; для осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2017 року - 1247 гривень, з 1 травня - 1312 гривень, з 1 грудня - 1373 гривні.

Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Як достовірно встановлено в судовому засіданні, позивачка на даний час не працює, так як доглядає дитину, якій не виповнилось три роки та отримує допомогу, яка виплачується у зв»язку з народженням дитини.

Відповідно до відомостей з інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб ЦФС України про суми виплачених доходів, наданих Кременчуцькою ОДПІ ГУ ДФС у Полтавській області 21.02.2017 року за вих..№1586/ф/16-0308, позивач ОСОБА_1 за період з 01.07.2016 року по 31.12.2016 року отримала соціальні виплати на загальну суму 5160 грн..

Відповідач на даний час не працює, на обліку у центрі зайнятості не перебуває, перебуває на обліку у невролога, що зокрема підтверджується випискою з медичної картки останнього, на утриманні інших осіб не має, стягнення за іншими виконавчими документами з нього не проводяться.

Згідно довідки, виданої ПАТ КБ «ПриватБанк» від 22.03.2017 року, ОСОБА_2 станом на 22.03.2017 року має заборгованість перед ПАТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором в сумі 11 073,46 грн..

Як вбачається із наданих відповідачем товарних чеків від 01.02.2017 року, 08.02.2017 року, 27.02.2017 року, 28.02.2017 року, 07.03.2017 року, 08.03.2017 року в них міститься інформація, яка свідчить про придбання художньої літератури та іграшок на загальну суму 826 грн.

Як вбачається з наданих відповідачем копій фіскальних чеків від 19.03.2017 року, 18.03.2017 року, 17.03.2017 року, 17.03.2017 року, 19.03.2017 року, 14.03.2017 року, 05.02.2017 року, 14.03.2017 року, 15.03.2017 року, 19.03.2017 року, 31.03.2017 року, 15.03.2017 року, 29.03.2017 року, 15.03.2017 року, 19.03.2017 року в них міститься інформація про придбання підгузків та дитячого харчування.

Згідно наданих відповідачем копій квитанцій, в період з 19.02.2017 року по 02.04.2017 року, відповідачем на адресу позивача перераховано грошові кошти на загальну суму 1396 грн.

Позивач в судовому засіданні пояснила, що вказані у товарних чеках іграшки їй відповідачем не передавались, окрім, здається, кольорових кубиків та де ці іграшки знаходяться їй невідомо, можливо вдома у відповідача. Продукти харчування їй також не передавались та вони, можливо, придбавались під час тимчасового перебування дитини вдома у відповідача.

Ст.ст. 10, 60 ЦПК України визначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідачем суду не надано жодного належного доказу, тобто не доведено відсутність у нього можливості надавати матеріальну допомогу на утримання дитини та дружини.

Враховуючи викладене, встановлені обставини справи, стан здоров'я та матеріальне становище позивача та дитини, стан здоров'я відповідача, який є працездатним, його матеріальне становище, відсутність у нього на утриманні інших осіб, встановлений законом прожитковий мінімум для дітей, що не досягли шестирічного віку та встановлений законом прожитковий мінімум для працездатних осіб, а також те, що як встановлено судом, малолітня дочка сторін проживає разом із матір»ю, позивачка у зв»язку з доглядом за дитиною не працює, а відповідач у добровільному порядку допомогу на утримання дитини та дружини надає нерегулярно та у неналежному розмірі, то суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини та дружини є законними та обґрунтованими і підлягають частковому задоволенню, а саме необхідно стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше 30 (тридцяти) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно на утримання малолітньої дитини та стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку на утримання позивачки до досягнення ОСОБА_3 трирічного віку.

Оскільки позов підлягає частковому задоволенню, то з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір.

Керуючись ст.ст. 10,11, 60, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, ст. ст. 75, 77, 80, 84, 180, 181, 182,183,184 Сімейного Кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та дружини задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5 аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше 30 (тридцяти) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно на утримання малолітньої дитини дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 починаючи з 02.03.2017 року та до досягнення нею повноліття.

Стягувати з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5 аліменти у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку на її утримання починаючи з 02.03.2017 року та до досягнення ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 трирічного віку, тобто до 14.12.2018 року.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 640 грн. судового збору.

В задоволенні позовних вимог в іншій частині відмовити.

Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Полтавської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: