Справа № 137/16/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"04" квітня 2017 р.

Літинський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Гопкіна П.В.,

за участю секретаря Іванової І.О.,

позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Літині цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Тесівської сільської ради Літинського району Вінницької області про встановлення факту родинних відносин та визнання права на земельну частку (пай),

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовм мотивуючи тим, що 10.01.2000 р. помер її батько ОСОБА_2, після смерті якого позивач, як вважає, прийняла спадщину та звернулась до нотаріуса щоб оформити її, проте нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом адже у свідоцтві про народження позивача у графі «батько» стоїть прочерк, а тому відсутні підстави для вчинення нотаріальних дій та повідомлено про можливість звернення до суду із заявою про встановлення факту родинних відносин.

Також зазначає, що до складу спадкового майна спадкодавця входить земельна ділянка (пай), яка знаходиться на території Тесівської сільської ради Літинського району Вінницької області.

Просить встановити факт родинних відносин зі спадкодавцем ОСОБА_2 та визнати за нею право на земельну ділянку(пай) на території Тесівської сільської ради Літинського району Вінницької області після смерті ОСОБА_2, який помер 10.01.2000 року.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилася, надавши на адресу суду заяву відповідно до якої просить справу розглянути за її відсутності та залишити за нею витрати зі сплати судового збору (а.с. 50). У судовому засіданні, часом раніше, позов підтримала та просила його задовольнити.

Представник відповідача Тесівської сільської ради Літинського району Вінницької області до судового засідання не з'явився, надавши на адресу суду заяву, відповідно до якої сільська рада позов визнає та просить розгляд справи провести без представника сільської ради (а.с. 38).

Відповідно до ст. 197 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з'явилися у судове засідання.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Заслухавши пояснення позивача та свідків, дослідивши матеріали справи та надані в ній заявником докази на обґрунтування заявлених вимог в частині встановлення факту родинних відносин, суд вважає, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав.

Свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у судовому засіданні 16.03.2017 р. підтвердили ту обставину, що ОСОБА_2 дійсно являвся батьком позивачу ОСОБА_1.

З урахуванням наведеного, у суду немає підстав ставити під сумнів достовірність та правдивість фактів, повідомлених свідками. Дані про їх заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні, їх показання об'єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам.

Так, у судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтва про смерть серії І-АМ № 082709, виданим 11.01.2000 р. виконавчим Тесівської сільської ради Літинського району Вінницької області, ОСОБА_2 помер 10.01.2000 р., актовий запис № 2 (а.с. 8)

Відповідно до свідоцтва про народження позивача серії IV-УР № 1085848, виданим 22.02.1963 р. Тесівською сільською радою Літинського району Вінницької області, у графі щодо батька міститься прочерк (а.с. 9).

Свідоцтвом про одруження серії І-АМ № 444729, виданим 27.12.1981 р. Тесівською сільською радою Літиського району Вінницької області, актовий запис 10, пояснюється зміна прізвища позивача із «Михальчишина» на «Яроменко» (а.с. 16).

Згідно довідки виконкому Тесіської сільської ради за № 515 від 26.12.2016 р., ОСОБА_2 помер 10.01.2000 р. До дня смерті проживав та був зареєстрований за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1. Разом з ним проживала дружина ОСОБА_5 та дочка ОСОБА_1 (а.с. 14).

Пунктом 1 ч.1 ст.256 ЦПК України передбачено, що суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки.

У відповідності із п.7 Постанови Пленуму ВСУ № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину або інших спадкових прав.

Заслухавши доводи позивача, пояснення свідків, які в судовому засіданні підтвердили, що ОСОБА_2 являється рідним батьком позивачу ОСОБА_1, суд приходить до висновку, що позивачем надано достатньо доказів на підтвердження вищезазначених обставин.

Що стосується вимоги позивача у частині визнання права на спадкову земельну ділянку, в цій частині позов також обгрунтований та підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно сертифікату на право на земельну частку(пай) серії ВН № 0471995 виданого ОСОБА_2, який проживає в ІНФОРМАЦІЯ_2, останньому на на підставі рішення Літинської районної державної адміністрації від 02.03.2000 р. за № 83, належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Мир» розміром 1,85 га в мовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) (а.с. 11).

У відповідності до архівної довідки Літинської районної державної адміністрації за № 01-22/305 від 27.12.2016 р., ОСОБА_2 значиться під № 598 у списку громадян, які мають право на земельний пай від 18.12.1999 р., що підписаний головою КСП «Мир» та головою Тесівської сільської ради (а.с. 13).

Згідно довідки виконкому Тесівської сільської ради Літинського району Вінницької області за № 259 від 21.07.2016 р., ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_3, на день смерті проживав та був зареєстрований з ОСОБА_6 по вул. Слобідська,14, Літинського району Вінницької області (а.с. 53). А згідно довідки цієї ж сільської ради за № 515 від 26.12.2016 р. міститься інформація про проживання разом з ОСОБА_2 також і його дочки ОСОБА_1 (а.с. 14).

Відповідно до абз. 2 п.1 розділу Х «Перехідні положення» Земельного Кодексу України (2001 року), рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок", є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Державна реєстрація таких земельних ділянок здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

У випадку, коли перехід права власності від спадкодавця до спадкоємців не може бути оформлено в нотаріальному порядку, спадкоємець може вимагати визнання права власності на землю в судовому порядку (відповідно до п.23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 р.)

Державний акт (сертифікат) на земельну ділянку спадкодавцем за життя не виготовлений, що є перешкодою для видачі нотаріусом свідоцтва про право на спадщину на право на земельну ділянку.

Згідно п.3.5 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз'яснень, викладених в пунктах 10, 11 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7 про те, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 ЗК, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім'я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку.На підставі абз. 2 п. 1 розділу X "Перехідні положення" ЗК рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок" (втратив чинність на підставі Закону України від 14 вересня 2006 року № 139-V) є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку (пункт 1 розділу X доповнено абз. 2 згідно із Законом від 16 вересня 2008 року № 509-VI).Отже, якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок", до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Зазначений порядок встановлений законодавством у разі набуття права власності на земельні ділянки шляхом їх приватизації громадянами (ч. 3 ст. 116 ЗК).

Оскільки ОСОБА_2 за життя не отримав державного акту на земельну ділянку, хоча і мав право на земельну частку (пай) розміром 1,85 в умовних кадастрових кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі ( на місцевості), то і позивач в порядку спадкування за законом після смерті спадкодавця вправі порушувати питання про успадкування цієї земельної ділянки з послідуючим проведенням землевпорядних робіт, необхідних для приватизації земельної ділянки та отриманням свідоцтва про право власності на землю.

Окрім того, суд бере до уваги і позицію представника відповідача, який позовні вимоги визнав у повному обсязі (а.с. 38)., що згідно положень ч.4 ст.174 ЦПК України є підставою для ухвалення рішення про задоволення позову.

Судом встановлено, що таке визнання за позивачем ОСОБА_1 права на земельну ділянку не порушує права, свободи чи охоронювані законом інтереси інших осіб, адже згідно відповіді Літинської районної державної нотаріальної контори за № 426/01-16 від 21.03.2017 р., з 2000 р. по 2017 р. спадкова справа до майна померлого 10.01.2000 р. ОСОБА_2 не заведена (а.с. 54).

Суд враховує, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 01.01.2004 р. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема відповідні правила Цивільного кодексу Української УРСР у тому числі щодо прийняття спадщини, колом спадкоємців за законом.

Згідно ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Оскільки в судовому засіданні беззаперечно доведено, що ОСОБА_2, який помер 10.01.2000 р. був батьком позивача та йому належало право на земельну ділянку, розміром 1,85 умовних кадастрових гектарів, розташованої на території Тесівською сільської ради Літинського району Вінницької області, проте не виготовлявся державний акт, а позивач ОСОБА_1 як спадкоємець за законом має намір успадкувати майно померлого батька, проте успадкувати майно не має можливості у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на земельну ділянку, тому з метою захисту майнових прав позивача, за останньою слід визнати право на земельну ділянку, розміром 1,85 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, що розташована на території Тесівської сільської ради Літинського району Вінницької області, що належала ОСОБА_2, котрий помер 10.01.2000 р.

Судові витрати за клопотанням позивача слід залишити за нею (а.с.50).

Керуючись ст.ст. 529, 534, 535, 548, 549 ЦК Української РСР, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 174, 197, 213-215 ЦПК України, ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року, беручи до уваги правові положення викладені у Постанові Верховного Суду України, "Про судову практику у справах про спадкування", № 7 від 30.05.2008 р., Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», № 5 від 31 березня 1995 року, листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 р., суд,

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити повністю.

Встановити факт, що ОСОБА_2, який помер 10.01.2000 року, являється рідним батьком ОСОБА_1,ІНФОРМАЦІЯ_4.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, право на земельну частку (пай) площею 1,85 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, котра розташована на території Тесівської сільської ради Літинського району Вінницької області та рахується за ОСОБА_2 котрий помер 10.01.2000 р.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя : Гопкін П. В.