АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1217/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 30 Пироженко (В.Д.) В. Д.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоВасиленко Л. І.
суддівБородійчука В. Г., Фетісової Т. Л.
при секретаріВинник І. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 11 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Головного територіального управління юстиції в Черкаській області, Управління державної виконавчої служби в Черкаській області, відділу примусового виконання рішень державної виконавчої служби про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

07 лютого 2017 року ОСОБА_5 звернулася в суд з позовом до Головного територіального управління юстиції в Черкаській області, Управління державної виконавчої служби в Черкаській області, відділу примусового виконання рішень державної виконавчої служби про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що 08 грудня 2015 року, не надавши вимогу про примусове виконання рішення суду, близько 10 години біля її квартири АДРЕСА_1: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 зібрали близько 15-20 осіб, в тому числі наряд поліції, психіатричну бригаду швидкої допомоги із трьох осіб, майстра РЕУ, слюсарів, журналістів «Рось» для вчинення розправи над інвалідом 1-ої групи.

Позивач вказує, що 07 грудня 2015 року під час її перебування у відділі ДВС ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 попередили, що прийдуть 08 грудня 2015 року та будуть вибивати вхідні двері її квартири. При цьому син позивача ОСОБА_10 попередив посадових осіб ДВС, що він не пустить до квартири сім'ю ОСОБА_8, до того часу поки не буде рішення суду, яким його буде зобов'язано вселити їх до даної квартири.

08 грудня 2015 року вказані особи вчинили бійку біля квартири ОСОБА_5, а саме ОСОБА_8, ОСОБА_11 та ОСОБА_6 били її, внаслідок чого до позивача було викликано швидку медичну допомогу та наряд міліції. У результаті таких дій вищезазначених осіб ОСОБА_5 отримала струс головного мозку та травму серця середнього ступеня тяжкості. Крім того, були побиті ОСОБА_10, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 та ОСОБА_15, двоє з яких зняли побої.

Тому просить суд стягнути з Головного територіального управління юстиції в Черкаській області, Управління державної виконавчої служби в Черкаській області, відділу примусового виконання рішень державної виконавчої служби на користь ОСОБА_5 матеріальну шкоду в розмірі 3 000 грн. та моральну шкоду в сумі 100 000 грн.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 11 квітня 2017 року позов ОСОБА_5 залишено без задоволення.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги про стягнення матеріальної шкоди в сумі 3 000 грн. та 100 000 грн. моральної шкоди.

При цьому посилається на ті ж підстави, що і в позовній заяві.

Крім того, вказує, що судом не було допитано заступника начальника управління юстиції ОСОБА_6 для з'ясування причин його присутності при виконанні рішення суду, а також не допитано працівників поліції та не зроблено запити в швидку медичну допомогу.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_5, представника відповідачів - ОСОБА_16, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до відхилення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів щодо заподіяння їй шкоди, з медичних довідок, наданих у підтвердження заявлених вимог, не вбачається обставин отримання травм середнього ступеню тяжкості та струсу головного мозку саме діями відповідачів. Рішення по обоюдним заявам сторін до правоохоронних органів з приводу притягнення до відповідальності, на час ухвалення оскаржуваного судового рішення, не прийняті, в наслідок чого у суду відсутні докази про те, що позивачу нанесені тілесні ушкодження саме посадовими особами. Позивач не довела вину відповідачів у заподіянні їй матеріальної та моральної шкоди.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Як вбачається з позовної заяви, 07.02.2017 року ОСОБА_5 звернулась в суд з позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

При цьому, як на підставу звернення послалась на протиправне заподіяння їй тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості 08.12.2015 року працівниками відповідача ОСОБА_8, ОСОБА_11 та ОСОБА_6 та на норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, зокрема ст. 1167, 1172 ЦК України.

В якості відповідачів - суб'єктів відповідальності, вказала Головне територіальне управління юстиції в Черкаській області, Управління державної виконавчої служби в Черкаській області, відділу примусового виконання рішень державної виконавчої служби.

В якості вимоги просила суд стягнути з відповідачів матеріальну шкоду в сумі 3 000 грн. та моральну в сумі 100 000 грн., без обґрунтування даних розмірів.

При цьому у якості доказів до позовної заяви долучено копію довідки інваліда першої групи за 2009 рік, копію довідки з травмпункту від 08.12.2015 року та копію ухвали Соснівського районного суду м. Черкаси від 22.02.2016 р. за скаргою ОСОБА_5 на дії посадових осіб відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУ відділу ДВС ГТУЮ у Черкаській області про визнання дій неправомірними та протиправними (справа № 712/13786/15-ц).

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, а отже, підставою цивільно-правової відповідальності як обов'язку відшкодувати шкоду, є заподіяння майнової шкоди.

Зобов'язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов'язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

Загальні положення про відшкодування завданої майнової шкоди закріплені в положеннях статті 1166 ЦК України.

У тих випадках, коли шкоди завдано працівниками під час виконання ними своїх трудових (службових) обов'язків, зобов'язання щодо її відшкодування покладаються на роботодавця (частина перша статті 1172 ЦК України).

Так, у відповідності до частини першої статті 1172 ЦК України, яка регламентує відшкодування юридичною або фізичною особою шкоди, завданої їхнім працівником чи іншою особою та на яку посилалась позивач при звернені до суду, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

За наслідками розгляду позовної заяви позивача, судом першої інстанції встановлено, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень Головного управління юстиції у Черкаській області перебувають сім виконавчих листів № 2-294/11 виданих 06.06.2013 року Соснівським районним судом м. Черкас про вселення ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_11 в квартиру АДРЕСА_1; зобов'язання ОСОБА_5 не чинити перешкоди в користуванні квартирою № АДРЕСА_1 та про зобов'язання ОСОБА_5 надати ОСОБА_20, ОСОБА_11, ОСОБА_18, ОСОБА_17, ОСОБА_19 ключі від вхідних дверей квартири АДРЕСА_1.

13 червня 2013 року державним виконавцем відкрито виконавчі провадження та направлено сторонам рекомендованою кореспонденцією копії постанов про відкриття виконавчих проваджень.

Під час перевірки виконання рішень 21.06.2013 року державним виконавцем встановлено, що рішення суду боржницею в самостійному порядку не виконано, доступ до квартири не надано.

03 грудня 2015 року ОСОБА_5 надіслано рекомендованим листом № 311 вимогу державного виконавця від 0212.2015 року № 4781/2.1-28 про те, що 08.12.2015 року відбудеться примусове вселення, що підтверджується копією фіскального чеку від 03.12.2015 року. Однак, відповідно до відстеження пересилання поштових відправлень Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» штрихкодовий ідентифікатор № 311 вручено адресату особисто 12.12.2015 року, хоча примусове вселення відбувалося 08.12.2015 року.

08 грудня 2015 року виконавчою групою в складі виконавців відділу примусового виконання рішень здійснено виїзд за адресою: АДРЕСА_1 з метою проведення виконавчих дій, а саме: вселення ОСОБА_21, ОСОБА_11, ОСОБА_22, ОСОБА_17, ОСОБА_19 в квартиру АДРЕСА_1 та про зобов'язання ОСОБА_5 не чинити перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_1 та про зобов'язання ОСОБА_5 надати ОСОБА_21, ОСОБА_11, ОСОБА_22, ОСОБА_17, ОСОБА_19 ключі від вхідних дверей квартири АДРЕСА_1.

До проведення виконавчих дій 08.12.2015 року були залучені поняті, працівники ОВС та прокуратури м. Черкаси, спеціаліст з аварійного відмикання дверей КП «Соснівська СУБ», працівники національної поліції, працівник КП «Черкаський обласний психоневрологічний диспансер» Черкаської ОДА та працівники ЧОДТРК «Рось» з метою відеофіксації. Як встановлено в судовому засіданні вселення не відбулося. Згідно актів державного виконавця, боржник ОСОБА_5 та її син ОСОБА_10 чинили перешкоди.

Вказані обставини встановлені в ухвалі Соснівського районного суду м. Черкаси від 22 лютого 2016 року, а тому в силу ч. 3 ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягають.

Даною ухвалою скаргу ОСОБА_5 задоволено частково та визнано дії осіб відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління відділу державної виконавчої служби в частині залучення інших осіб під час провадження виконавчих дій з виконання виконавчих листів Соснівського районного суду м. Черкаси № 2-94/11 від 06.06.2013 року про вселення ОСОБА_17, ОСОБА_11, ОСОБА_20, ОСОБА_18, ОСОБА_19 в квартиру АДРЕСА_1 неправомірними. В іншій частині скарги ОСОБА_5 відмовлено.

В позовній заяві ОСОБА_5 зазначає, що 08.12.2015 року, не надавши їй вимогу про примусове виконання рішення суду, працівники ДВС та інші особи, які були присутні при цьому, вчинили бійку, в результаті якої вона отримала струс головного мозку та травму серця середнього ступеня тяжкості.

Відповідно до Довідки виданої КЗ «Третя Черкаська міська лікарня швидкої медичної допомоги», 08 грудня 2015 року о 17 год. 25 хв. ОСОБА_5 звернулась до травмпункту вказаного закладу та їй було поставлено діагноз: забій м'яких тканин голови, забій м'яких тканин грудної клітини та забій м'яких тканин обох гомілок. При цьому час отримання травми зазначено 10 - 12 год.(а. с.38)

На підставі заяви ОСОБА_5 від 14.01.2016 року про отримання тілесних ушкоджень від ОСОБА_11 та ОСОБА_8 під час виконання рішення суду про примусове вселення до її квартири АДРЕСА_1, були внесені відомості до ЄРДР та відкрито кримінальне провадження № 0000333 за ч. 1 ст. 125 КК України. (а. с. 33)

За викладеного, проаналізувавши надані сторонами докази в їх сукупності, в тому числі і диски з відеозаписами надані позивачем, покази свідків, в частині доведеності факту неправомірної поведінки, наявності шкоди та того в чому полягає позбавлення позивача особистого немайнового права, зокрема здоров'я, міру відповідальності, причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою, вину заподіювача, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, з яким погоджується і колегія суддів, що позивач не надала суду переконливих та беззаперечних доказів того, що їй було завдано працівниками відповідачів матеріальної шкоди.

Наведені висновки не спростовуються наданою позивачем довідкою про отримання травм, оскільки в ній не встановлено обставини при яких перелічені в довідці тілесні ушкодження були отримані позивачем.

При цьому судом першої інстанції правомірно було враховано те, що сторони у справі звернулися до правоохоронних органів із заявами про притягнення до відповідальності протилежної сторони, проте рішення по вказаним заявам прийнято не було, а тому достовірно встановити неправомірність дій відповідача неможливо.

Колегією суддів враховується і те, що позивач посилається на заподіяння їй працівниками відповідача тілесних ушкоджень відповідного ступеню тяжкості, тобто суспільно небезпечного винного діяння, яке містить ознаки злочину, передбаченого КК України, та те, що діючим законодавством визначається, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, а відповідно до неї, і як наслідок до юридичної особи, працівником якої вона є, не можуть бути застосовані цивільно-правові наслідки, доки її вина не буде доведена в законному порядку і встановлена обвинувальним висновком.

Що стосується вимоги позивача про стягнення з відповідача на її користь моральної шкоди, то судом ухвалено також вірне рішення про відмову в задоволенні позову в цій частині.

Згідно з статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Частиною другою цієї статті встановлено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Як роз'яснено в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 р. N 4 (зі змінами, внесеними постановою від 25 травня 2001 р. N 5), відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керується, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно із частиною першою статті 1167 ЦК України, яка визначає підстави відповідальності за завдану моральну шкоду, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Позивач при звернені до суду визначив розмір відшкодування заподіяної моральної шкоди в 100 000 грн., при цьому в позовній заяві не зазначила у чому саме, відповідно до вимог закону, полягає спричинена їй моральна шкода, чим підтверджується факт її заподіяння та протиправність діяння відповідачів, як її заподіювачів.

В силу положень ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Разом з тим належних та допустимих доказів на підтвердження того, що діями відповідача, як зазначає позивач, їй було завдано моральної шкоди, суду також не надано.

З огляду на викладені вище фактичні обставини справи, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги спростовуються матеріалами справи, вони були предметом дослідження в суді першої інстанції, який при вирішенні спору всебічно і повно з'ясував і перевірив всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінив докази, дав їм належну правову оцінку, правильно визначив норми матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин та ухвалив законне і обґрунтоване судове рішення.

Інші доводи апеляційної скарги носять суб'єктивний характер та не мають в собі підстав, визначених ст. 309 ЦПК України, за наявності яких можливе скасування чи зміна судового рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - відхилити.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 11 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції на протязі двадцяти днів з дня набрання нею законної сили

Головуючий :

Судді :