Провадження № 22-ц/773/226/17 Категорія: 27 Доповідач: Киця С. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

в складі: головуючого - судді Киці С.І.,

суддів Данилюк В.А., Шевчук Л.Я.,

секретар Черняк О.В.,

з участю представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_3 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 листопада 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 листопада 2016 року в даній справі позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 191995,31грн. боргу за договором позики від 03.03.2015 року.

Відповідач ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу на зазначене рішення суду. Вважає його незаконним та необґрунтованим, таким, що винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права, підставами для скасування рішення зазначає неповне зясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права. Просить скасувати рішення і ухвалити нове, яким в позові відмовити за безпідставністю.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Судом встановлено, що відповідно до розписки від 03 березня 2015року відповідач ОСОБА_3 позичив у позивача ОСОБА_2 7500доларів США. Оригінал розписки знаходиться в матеріалах справи.

04.07.2016р. ОСОБА_2 направив ОСОБА_3 вимогу про повернення позики, яку останній отримав 07.07.2016р. Відповідач не повернув позику позивачу на час ухвалення рішення.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що між сторонами був укладений саме договір позики, відповідно до нього відповідач отримав кошти, які не повернув позивачеві. Відповідач не довів в судовому засіданні, що він не отримував кошти від позивача у позику. Також, відповідачем не надано доказів, що між ним і позивачем не укладався договір позики, і існують інші правовідносини.

Незалежно від валюти боргу, валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і фактичного виконання, є національна валюта України гривня.

Відповідно до ст.192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня.

Згідно з ч.1, ч.2 ст.533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Суд стягнув з відповідача в користь позивача суму боргу, визначивши її у гривнях за офіційним курсом, оскільки у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті.

Не заслуговують на увагу посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог в частині визначення розміру боргу. В зв'язку з пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті, суд правильно навів у мотивувальній частині рішення розрахунки з переведенням іноземної валюти - доларів США, в гривні за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Порушення судом норм міжнародного права при розгляді даної справи не встановлено.

Рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 листопада 2016 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: