У х в а л а

04 квітня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л.І.,

Гуменюка В.І.,

Лященко Н.П.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 20 вересня 2016 року, ухвали Апеляційного суду Вінницької області від 27 жовтня 2016 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні власністю,

в с т а н о в и л а :

Вінницький міський суд Вінницької області рішенням від 20 вересня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 27 жовтня 2016 року, позовні вимоги ОСОБА_5 та ОСОБА_6 задовольнив: визнав ОСОБА_4 таким, що втратив право користування цією квартирою, та стягнув з нього судовий збір і витрати на правову допомогу.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 24 листопада 2016 року відмовив ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на підставі пункту 5 частини четвертої статті 328 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

22 березня 2017 року ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 20 вересня 2016 року, ухвали Апеляційного суду Вінницької області від 27 жовтня 2016 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 листопада 2016 року з передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України підстав: неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, а саме пункту 9 частини першої статті 5 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» (далі - Закон № 3674-VI), що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; невідповідності зазначеного судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах цієї норми матеріального права.

Обґрунтовуючи підставу подання заяви про перегляд зазначеного судового рішення, передбачену пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, заявник посилається на судові рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 травня 2014 року, 18 лютого 2015 року та 22 лютого 2017 року, в яких, на його думку, по-іншому застосовано вказану норму матеріального права.

На підтвердження підстави перегляду вищевказаного судового рішення суду касаційної інстанції, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України, заявник посилається на постанову Верховного Суду України від 01 березня 2017 року.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з огляду на таке.

За положеннями пунктів 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є: неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції, про перегляд якого подано заяву, викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Постановляючи ухвалу від 24 листопада 2016 року, суд касаційної інстанції погодився з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про відсутність правових підстав для звільнення відповідача від сплати судового збору з огляду на те, що під час розгляду справи він не надав належних доказів про наявність у нього передбачених законом пільг щодо сплати судового збору або відповідного майнового стану, що унеможливлює здійснення такої сплати.

Разом з тим у судових рішеннях колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 травня 2014 року, 18 лютого 2015 року та 22 лютого 2017 року, наданих заявником для порівняння, суд касаційної інстанції указав, що оскільки відповідачі є інвалідами II групи, що підтверджено належними та допустимими доказами, то при вирішенні справи суди повинні були застосувати пункт 9 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI щодо звільнення їх від сплати судового збору.

Таким чином, порівняння наведених судових рішень із судовим рішенням суду касаційної інстанції, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ з тотожними предметами спору, підставами позову та аналогічними обставинами й однаковим застосуванням норм матеріального права у спірних правовідносинах дійшов протилежних висновків щодо заявлених вимог.

У постанові Верховного Суду України від 01 березня 2017 року міститься висновок про те, що оскільки згідно з пунктом 9 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI відповідач як інвалід II групи, відповідно до посвідчення та довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії, відноситься до переліку осіб, які звільнені від сплати судового збору, то суди безпідставно задовольнили вимоги в частині стягнення з нього судового збору.

Отже, судове рішення суду касаційної інстанції, про перегляд якого подано заяву, не суперечить викладеному у зазначеній постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Керуючись частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні власністю за заявою ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 20 вересня 2016 року, ухвали Апеляційного суду Вінницької області від 27 жовтня 2016 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 листопада 2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Л.І. Охрімчук

В.І. Гуменюк

Н.П. Лященко