АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/49/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 5, 39 Василенко В. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоСіренка Ю. В.
суддівГончар Н. І., Пономаренка В. В.
при секретаріГаджієвій Ю. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 17 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, Черкаської районної державної адміністрації Черкаської області, КП "Черкаське обласне об'єднане БТІ" про визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності на жилий будинок та свідоцтва про право на спадщину, скасування їх реєстрації, -

в с т а н о в и л а :

У березні 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_7, Черкаської районної державної адміністрації Черкаської області, КП "Черкаське обласне об'єднане БТІ" про визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності на жилий будинок та свідоцтва про право на спадщину, скасування їх реєстрації, посилаючись на те, що він є власником 3/4 частин будинку АДРЕСА_1.

16 березня 2015 року йому стало відомо про існування свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 5 грудня 1997 року на вказаний будинок, виданого на ім'я його покійного брата ОСОБА_8, згідно з яким останній на підставі заповіту від 1 липня 1988 року успадкував все майно їхньої матері ОСОБА_9, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Оскільки свідоцтво про право власності від 16 вересня 1997 року видане ОСОБА_9 після її смерті, вважав його незаконним та недійсним, у зв'язку з чим свідоцтво про право на спадщину від 5 грудня 1997 року на ім'я ОСОБА_8 теж є недійсним

Зазначав, що рішенням народного суду Черкаського району від 20 квітня 1971 року проведено поділ майна колгоспного двору. За ним, його матір'ю та колишньою дружиною ОСОБА_10 визнано право власності - по 1/2 частини будинку. Він сплатив ОСОБА_10 кошти за виділену їй судом 1/2 частини будинку, тому став власником 3/4 частин вказаного господарства. Вказував про те, що йому не відомі обставини набуття права власності його матір'ю, ОСОБА_9, на весь будинок та складення нею заповіту на користь його брата, ОСОБА_8

З урахуванням викладеного позивач просив визнати незаконним та скасувати свідоцтво про право власності НОМЕР_1, видане Черкаською держадміністрацією 26.09.1997 року на ім'я ОСОБА_9. Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину № 6170 від 05.12.1997 року, видане державним нотаріусом Черкаської районної державної нотаріальної контори на ім'я ОСОБА_8. Скасувати реєстрацію права власності ОСОБА_9 та ОСОБА_8 на будинок по АДРЕСА_1.

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 17 червня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_7 оскаржив його в апеляційному порядку, посилаючись на порушення норм м атеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 18 листопада 2015 року рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 17 червня 2015 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ксаційну скаргу ОСОБА_6 задоволено частково. Ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 18 листопада 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає до відхилення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обгрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону ухвалене судове рішення відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_9 була головою колгоспного двору, а потім - власником всього спірного будинковолодіння по АДРЕСА_1, свідоцтво про право власності на спірний житловий будинок на її ім'я було видано на законних підставах в установленому законом порядку, оскільки за життя вона подала заяву про видачу їй такого свідоцтва, тоді як позивач заяву про видачу йому такого свідоцтва на вказаний будинок не подавав, та крім того, вибув з колгоспного двору цього господарства та не скористався правом виділу майна при виході з членів колгоспного двору.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду.

Судом встановлено, що рішенням народного суду Черкаського району від 20 квітня 1971 року проведено поділ колгоспного двору у с. Червона Слобода Черкаського району, в якому проживали мати позивача - голова колгоспного двору ОСОБА_9 та позивач зі своєю дружиною - ОСОБА_10 та їхніми двома дітьми. Дружині з дітьми та позивачу з його матір'ю вказаним рішенням суду було виділено по 1/2 частини спірного будинку. У процесі виконання вказаного рішення суду позивач колишній дружині ОСОБА_10 за виділену їй рішенням суду 1/2 частини колгоспного двору сплатив грошову компенсацію.

Наказом директора радгоспу ім. Леніна с. Червона Слобода Черкаського району від 11 грудня 1982 року № 124 позивачу з присадибної ділянки матері було виділено 0,08 га для будівництва нового будинку за адресою АДРЕСА_2.

Відповідно до погосподарської книги № 9 Червонослобідської сільської ради Черкаського району за 1983-1985 роки та довідки сільської ради від 12 березня 2015 року № 312/02-9 мати позивача ОСОБА_9 була зареєстрована та була власником будинку за адресою: АДРЕСА_1 суспільна група господарства - колгоспний двір.

Позивач на даний час є власником та зареєстрований разом з дружиною та двома синами в будинку за адресою: АДРЕСА_2

1 липня 1988 року ОСОБА_9 склала заповіт, яким все своє майно заповіла синові ОСОБА_8 - батькові відповідача у справі. Заповіт був посвідчений секретарем Червонослобідської сільської Ради і на даний час не скасований.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9 померла, а свідоцтво про право власності на її ім'я видано 16 вересня 1997 року, оскільки за життя вона подавала з цього приводу заяву.

Колегія суддів погоджується з висновком суду та вважає, що вказане свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 ОСОБА_9 отримала на законних підставах, оскільки за свого життя вона подавала заяву про видачу їй свідоцтва на право власності на належний їй жилий будинок.

Позивач ОСОБА_6 такої заяви на оформлення права власності будинку (або його частини) по АДРЕСА_1 не подавав, так як вибув з даного господарства суспільної групи колгоспний двір в 1982 році і на час оформлення права власності на будинок ОСОБА_9 в 1996-1997 роках був власником окремого будинку по АДРЕСА_2, де проживав разом із сім'єю, про щосвідчать дані погосподарських книг Червонослобідської сільської Ради за 1983-1995 р.р. та довідки Червонослобідської сільської Ради Черкаського району.

Крім того, рішенням народного суду Черкаського району від 20 квітня 1971 року, що набрало законної сили, проведено поділ майна колгоспного двору. Виділено з майна, яке знаходилось в с.Червона Слобода Черкаської області і зареєстровано в погосподарських книгах за № 663, де головою двору є ОСОБА_9 на користь ОСОБА_10 ? частину домобудівлі. Іншу ? частину будинку залишено за ОСОБА_9 та ОСОБА_6.

Згідно з ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрали законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

ОСОБА_6 за виділену ОСОБА_10 вказаним рішенням суду 1/2 частину будинку сплатив грошові кошти у розмірі 5 тис. крб.

Відповідно до ст. 120 ЦК УРСР (1963 р.) майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності, а відповідно ч.3 ст.120 ЦК УРСР (1963 р.) колгоспному двору належать передані в його власність членами двору їх трудові доходи від участі в громадському господарстві колгоспу або інше передане ними в власність двору майно.

Колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду стосовно того, що виплата ОСОБА_6 грошових коштів його дружині ОСОБА_10 за виділену їй 1/2 частину майна колгоспного двору не були підставою для визнання за ним права власності на 3/4 частини цього майна, в тому числі і жилого будинку.

Крім того, у п/п «а» п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» судам роз'яснено, що спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року мають вирішуватись за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і зберігалося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба).

ОСОБА_6 втратив право на майно вищевказаного колгоспного двору, оскільки з 1983 року став власником будинку по АДРЕСА_2, де проживав разом із своєю другою дружиною ОСОБА_11 та двома синами, тобто вибув з колгоспного двору за адресою АДРЕСА_1, де головою двору була його мати ОСОБА_9 і у відповідності до ст.124 ЦК УРСР (1963 р.) не скористався своїм правом виділу майна при виході з членів колгоспного двору.

Згідно ст. 534 ЦК України (1963 р.) кожний громадянин міг залишити за заповітом усе своє майно одній особі або кільком особам як тим, що входять, так тим, що не входять до кола спадкоємців за законом.

В даному випадку спадкодавець ОСОБА_9 визначила в своєму заповіті лише одного спадкоємця свого сина ОСОБА_8, який 5 грудня 1997 року звернувся із з аявою Черкаської районної державної нотаріальної контори про видачу йому свідоцтва на право на спадщину за заповітом на майно померлої ОСОБА_9 і 05.12.1997 року отримав вказане свідоцтво. Вказані дії як спадкодавця ОСОБА_9, так і спадкоємця ОСОБА_8, а також державного нотаріуса відповідали діючому на той час ЦК УРСР (1963).

Тому висновок суду стосовно відсутності підстав для скасування свідоцтва про право на спадщину за заповітом видане ОСОБА_8, колегія суддів вважає вірним.

Наведене свідчить, що суд вірно визначився з характером спірних правовідносин та правовою нормою, що підлягає застосуванню і дійшов правильного висновку про відсутність порушеного права позивача за захистом якого було спрямоване звернення до суду.

Постановлене у справі рішення є законним та обгрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами колегія суддів не вбачає, оскільки її доводи суттєвими не являються, носять суб'єктивний характер, не відповідають обставинам справи, зводяться до невірного трактування норм матеріального права і правильності висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 17 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, Черкаської районної державної адміністрації Черкаської області, КП "Черкаське обласне об'єднане БТІ" про визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності на жилий будинок та свідоцтва про право на спадщину, скасування їх реєстрації - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до суду касаційної інстанції.

Головуючий :

Судді :