АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 211/650/16-ц Головуючий у 1-й інстанції
Провадження № 22ц/774/311/К/17 суддя Бардін О.С.
Категорія № 27 (1) Доповідач Барильська А.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді: Барильської А.П.

суддів: Зубакової В.П., Митрофанової Л.В.,

секретар: Чубіна А.В.,

за участю: представника позивача - Бродько Анатолія Івановича,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 07 листопада 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИЛА:

В лютому 2016 року позивач Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк» (надалі - ПАТ «КБ «ПриватБанк») звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в обґрунтування якого зазначив, що відповідно до укладеного договору № б/н від 26.09.2007 року, ОСОБА_2 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку складає між нею та банком договір, підтверджується її підписом у заяві.

Однак, ОСОБА_2 порушила взяті на себе зобов'язання, допустивши прострочення в погашенні суми кредиту і відсотків. Станом на 05.01.2016 року сума заборгованості за кредитним договором складає 3749,98 доларів США, а саме:

- 1712,43 доларів США - заборгованість за кредитом;

- 2037,55 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом.

Позивач просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 26.09.2007 року в сумі 3749,98 доларів США, що за курсом 24,00 відповідно до службового розпорядження НБУ від 05.01.2016 р. складає 89999,75 грн., а також витрати по справі - судовий збір у розмірі 2607,20 грн.

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 07 листопада 2016 року позов ПАТ «КБ «ПриватБанк» задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 26.09.2007 року, що виникла станом на 05.01.2016 рік, в сумі 3749 доларів США 98 центів, що за курсом 24,00, відповідно до службового розпорядження НБУ від 05.01.2016 року, складає 89999 гривень 75 копійок, з яких: 1712 доларів США 43 центи - заборгованість за кредитом; 2037 доларів США 55 центів - заборгованість по процентам за користування кредитом та витрати по справі - судовий збір у розмірі 1378 грн.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин по справі, просила скасувати рішення суду та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідач зазначає, що її представником ОСОБА_4 до суду було подано заяву про витребування доказів, а саме - розрахунку заборгованості за кредитним договором з метою в подальшому подати заяву про застосування строків позовної давності, однак суд зазначений доказ не витребував. Наявний в матеріалах справи розрахунок вважає неналежним доказом, а лише відображенням арифметичних розрахунків позивача.

Посилання суду на те, що представником відповідача не надано підтвердження причини пропуску судового засідання 07.11.2016 року, вважає помилковим, оскільки її представник фізично не могла з'явились до суду, що підтверджується листком непрацездатності, відкритим 07.11.2016 року і виданим на руки в кінці хвороби 10.11.2016 року.

Також відповідач зазначає, що, оскільки її представник через хворобу не могла подати заяву про застосування строку позовної давності, - просить застосувати до даних правовідносин загальний строку позовної давності в 3 роки з моменту несплати щомісячного чергового платежу.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду відповідає зазначеним вимогам.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 26 вересня 2007 року між ЗАТ «КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ «КБ «ПривтаБанк» та відповідачем ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № б/н відповідно до якого, відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с. 10).

ОСОБА_2 підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку складає між нею та банком кредитний договір, підтверджується її підписом у заяві.

Згідно умов вищевказаного договору, Банк надав ОСОБА_2 платіжну картку НОМЕР_1, тип карти Visa Gold основна, вид карти: особиста, валюта: долари США, строк дії: 2 роки, тип кредитного ліміту: фінансовий, сума кредитного ліміту: 1800 доларів США. Базова відсоткова ставка: 1,5% із розрахунку 360 днів на рік, строк дії кредитного ліміту: 26.09.2017 року.

Пунктом 6.5. Умов надання банківських послуг - позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором.

Положеннями п. 6.6. Умов надання банківських послуг сторони погодили, що у разі невиконання зобов'язань за договором, відповідач зобов'язаний на вимогу банку виконати зобов'язання по поверненню кредиту (в тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплаті винагороди банку.

Також судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 порушила взяті на себе зобов'язання, допустивши прострочення в погашенні суми кредиту і відсотків, у зв'язку з чим станом на 05.01.2016 року сума заборгованості за кредитним договором складає 3749,98 доларів США, що за курсом 24,00 відповідно до службового розпорядження НБУ від 05.01.2016 р. складає 89999,75 грн., з яких: 1712,43 доларів США (що становить 41099,46 грн.) заборгованість за кредитом; 2037,55 доларів США (що становить 48901,25 грн.) заборгованість по процентам за користування кредитом (а.с. 6-8).

Колегія суддів перевірила розрахунок заборгованості за кредитним договором та погоджується з ним.

Задовольняючи позов ПАТ «КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції дійшов висновку, що, оскільки відповідачем допущено порушення зобов'язань за кредитним договором, що призвело до утворення заборгованості, яка до цього часу не погашена, з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду, з наступних підстав.

Згідно положень ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що у зв'язку з порушенням відповідачем взятого на себе зобов'язання за кредитним договором № б/н від 26.09.2007 року, з ОСОБА_2 підлягає стягненню сума боргу в загальному розмірі 3749 доларів США 98 центів, що за курсом 24,00, відповідно до службового розпорядження НБУ від 05.01.2016 р., складає 89999 гривень 75 копійок, з яких: 1712 доларів США 43 центи - заборгованість за кредитом; 2037 доларів США 55 центів - заборгованість по процентам за користування кредитом.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що наявний в матеріалах справи розрахунок суми заборгованості за кредитним договором, є неналежним доказом, а лише відображенням арифметичних розрахунків позивача, ну думку колегії суддів є безпідставними та такими, що спростовуються матеріалами справи та наданим суду першої інстанції належним чином складеним розрахунком заборгованості ОСОБА_2 за договором кредиту, який підписаний уповноваженою особою та завірений печаткою (а.с. 6-8) та який відповідачем не спростований та перевірений колегією суддів, з яким вона погоджується.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що оскільки її представник через хворобу не могла подати заяву про застосування строку позовної давності, у зв'язку з чим вона просить застосувати до даних правовідносин загальний строку позовної давності в 3 роки з моменту несплати щомісячного чергового платежу, колегія суддів не бере до уваги, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із ч.4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Пунктом 31 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, суди мають виходити з того, що у системному зв'язку з частиною одинадцятою статті 11 зазначеного Закону ця вимога стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямована на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту.

У зв'язку із цим та враховуючи, що ЦК не передбачає заборони пред'явлення окремих вимог у зв'язку з пропущенням строку позовної давності, при вирішенні таких спорів, суди повинні враховувати положення ЦК про позовну давність.

Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" та вимоги ЦК щодо позовної давності застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи).

Згідно листа Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.01.2013 № 10-70/0/4-13 «Про окремі питання застосування строків позовної давності», роз'яснено, що відповідно до частин третьої і четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Оскільки рішення по суті спору ухвалюється судом першої інстанції, а на стадії апеляційного провадження здійснюється лише перевірка законності й обґрунтованості рішення суду (стаття 303 ЦПК України), то заява про застосування позовної давності може бути розглянута, якщо вона подана під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції при розгляді справи здійснює перевірку і оцінку фактичних обставин справи та їх юридичну кваліфікацію в межах доводів апеляційної скарги, які вже були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Нові матеріально-правові вимоги, які не були предметом розгляду в суді першої інстанції, не приймаються та не розглядаються судом апеляційної інстанції. Той факт, що сторона не брала участі у розгляді справи судом першої інстанції у випадках, передбачених законом може бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, а не для вирішення апеляційним судом її заяви про застосування позовної давності.

Оскільки стаття 267 ЦК України є нормою матеріального права суд апеляційної інстанції не вправі розглядати заяву про застосування строків позовної давності.

Аналогічний правовий висновок викладений у Постанові Верховного Суду України від 30 вересня 2015 року (справа № 6-780цс15) і в силу ст. 360-7 ЦПК Україну він має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при виборі та застосуванні правової норми до спірних правовідносин.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_2 про час та місце розгляду справи в суді першої інстанції була повідомлена належним чином (а.с. 30), її інтереси спочатку представляла ОСОБА_5, яка діяла за довіреністю (а.с. 36), та приймала участь у справі з початку її розгляду.

З 05 жовтня 2016 року інтереси відповідача ОСОБА_2 стала представляти ОСОБА_4 за довіреністю (а.с. 46), яка подавала до суду заяву про витребування у Банку виписки з рахунку щодо погашення відповідачем заборгованості за кредитним договором (а.с. 44).

Однак, заява про застосування строку позовної давності ані відповідачем, ані її представниками до суду першої інстанції подана не була.

Колегія суддів вважає, що оскільки відповідачем та її представниками ОСОБА_5 та ОСОБА_4 не була подана до суду першої інстанції заява про застосування строків позовної давності, апеляційний суд позбавлений можливості розглянути заяву ОСОБА_2 про застосування строку позовної давності, яка нею заявлена в апеляційній скарзі.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що її представник фізично не могла з'явились до суду 07.11.2016 року, що підтверджується листком непрацездатності, відкритим 07.11.2016 року і виданим на руки в кінці хвороби 10.11.2016 року, колегія суддів не буре до уваги, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_2 була повідомлена про розгляд справи, призначений на 07 листопада 2016 року, однак ані вона, ані її представник в судове засідання не з'явились з невідомих причин та заяви про відкладення розгляду справи не подавали.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду на підставі ст. 308 ЦПК України має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 07 листопада 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: А.П. Барильська

Судді: В.П. Зубакова

Л.В. Митрофанова