АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 537/3730/16-ц Номер провадження 22-ц/786/92/17Головуючий у 1-й інстанції Маханьков О. В. Доповідач ап. інст. Хіль Л. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області у складі:

Головуючого: судді Хіль Л.М.,

Суддів: Гальонкіна С.А., Кузнєцової О.Ю.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 12 жовтня 2016 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом, прохаючи ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором та судові витрати.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що відповідно до укладеного сторонами договору № б/н від 02.10.2012 року ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 3100,00грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Щодо зміни кредитного ліміту Банк керувався п.2.1.1.2.3, п.2.1.1.2.4. умов та правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п.2.1.1.2.4. умов та правил надання банківських послуг.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання кредиту підтверджується підписом у заяві.

Відповідно до п.9.12 умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же термін.

Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п.2.1.1.12.6 «Правил користування платіжною карткою».

Позивач повністю виконав свої зобов'язання за кредитним договором.

У порушення ст.ст.526, 527, 530 ЦК України та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, а саме не сплатив необхідні кредитні кошти, у зв'язку із зазначеним порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 29.02.2016 року має заборгованість у розмірі 26969,58 грн, яка складається з: заборгованості за кредитом - 3002,29 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом - 19156,83 грн.; заборгованості за пенею та комісією - 3050,00грн.;

штрафів відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг у сумі 500.00 грн. - штраф (фіксована частина); 1260,46 грн. - штраф (процентна складова).

Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 12 жовтня 2016 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково: стягнуто з останнього на користь банку 25969 грн. 58 коп. заборгованості за кредитним договором № б/н від 02.10.2012 року станом на 31.05.2016 року та 1378 грн. 00 коп. сплаченого судового збору. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_2, посилаючись на порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, прохав його скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказав, що кредитний договір, що є предметом спору, не містить підписів апелянта, а отже, є нікчемним у відповідності до ч. 2 ст. 215 ЦК України. Вказав, що він своїм підписом в спеціальних графах підтвердив факт отримання карти ПАТ КБ «Приватбанк» «Універсальна».

Вказав, що невідомо чи саме в наданій позивачем редакції діяли Умови та Правила надання банківських послуг на момент написання заяви від 02 жовтня 2010 року, адже вони підписанні лише головою правління банку, а отже, не є належним та допустимим доказом.

Також апелянт вказав, що банком було порушено процедуру відкриття рахунку, в тому числі не було оформлено належним чином та не видано йому, к клієнту договору при оформленні платіжної картки з кредитною функцією.

Апелянт вказав також на помилковість незастосування судом першої інстанції норм процесуального права щодо сплину строку позовної давності, зазначивши, що строк погашення заборгованості за кредитним договором настав 02.10.2013 року й з моменту прострочення тіла кредиту до звернення банку з позовом (12.07.2016 року) трирічний строк позовної давності сплив за період платежів з 02.10.2012 року по 02.10.2015 року. Вважає, що строк позовної давності не переривався, а висновки суду щодо внесення ним якихось платежів, наслідком чого стала перерва строку позовної давності не відповідає дійсності, оскільки вказані платежі було внесено за інші періоди.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, дійшла до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з нормою п.1 ч.1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, 02.10.2010 року між позивачем та ОСОБА_2 було укладено договір № б/н, згідно з яким останній отримав кредит у розмірі 3100,00грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Так, ОСОБА_2 було підписано анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с. 7).

Позивачем до матеріалів справи також було долучено довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», у якій вказано базову відсоткову ставку - 3,0%, розмір щомісячних платежів - 7% від заборгованості, но не більше 50 грн. і не більше залишку заборгованості, строк внесення щомісячних платежів - до 25 числа місяця, наступним за звітним, комісія за зняття готівки - 3% від суми операції, пеня за несвоєчасне погашення заборгованості (ПЕНЯ = пеня (1) + пеня (2), де пеня 1 - це базова відсоткова ставка по договору поділена на 30 - нараховується за кожен день прострочення кредиту, пеня 2 - 1% від заборгованості, але не менше 10 грн. в місяць нараховується 1 раз на місяць, при наявності прострочення за кредитом чи відсоткам за 5 чи більше днів при виникненні прострочення на суму більше ніж 50 грн.; штраф при порушенні строків платежів по будь-якому грошовому зобов`язанню, передбачених договором, більш ніж на 120 днів - 500 грн. + 5% від суми позову; процентна ставка (в місяць)на сумму несанкціонованого перевищення ліміту кредитування - 3,75% (а.с. 8-9).

Згідно з п.2.1.1.2.3, п.2.1.1.2.4. Умов та Правил надання банківських послуг, клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або аналювати) кредитний ліміт. Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Клієнта щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком (зворот а.с. 26).

Відповідно до норми ч. 3 ст. 10 ЦПК України та ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 3 ст. 60 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 зазначає про відсутність належним чином оформленого договору, про те, що своїм підписом він погодив лише отримання картки, але не Правила та Умови використання такої картки, а також ставить під сумнів, що саме у наданій позивачем редакції на момент отримання кредиту діяли Умови і Правила.

Проте, доказів, на підтвердження своїх доводів апелянт не надав ні до місцевого суду, ні до суду першої інстанції. Жодних доказів визнання договору неукладеним апелянтом також надано не було.

Посилання апелянта на нікчемність правочину, у зв`язку з недотриманням письмової форми правочину колегія суддів вважає хибними, адже анкета-заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку містить підпис клієнта - ОСОБА_2, що ним не заперечується.

Згідно з розрахунком заборгованості за договором №б/н від 02.10.2012 року, укладеного між ПриватБанком та клієнтом -ОСОБА_2, станом на 31.05.2016 року, останній має заборгованість перед банком у розмірі 26969,58 грн., яка складається з: заборгованість за кредитом - 3002,29 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом - 19156,83 грн.; заборгованість за пенею та комісією - 3050,00 грн.; а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг у розмірі 500.00 грн. - штраф (фіксована частина); 1260.46 грн. - штраф (процентна складова) (а.с. 5-6).

Апелянт вказує, що не погоджується із вказаним розрахунком, зазначаючи, що він вносив грошові кошти на погашення заборгованості за кредитним договором, але за інші періоди, проте, жодного належного доказу, у розумінні ст.ст. 57-59 ЦПК України, не надав, зокрема й не надав власного розрахунку заборгованості за даним кредитним договором та (або) квитанцій про сплату заборгованості за певні періоди.

Згідно з вимогами ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановленй обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 623 ЦК України, боржник, що порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Згідно з вимогами ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до вимог ст. 1054 ЦК України, банк зобов'язується надати грошові кошти позивальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

З наведених норм чинного законодавства України та фактичних обставин справи випливає наступне. ОСОБА_2 уклав із банком кредитний договір, факту неукладеності договору ним належними та допустимими доказами наведено не було, умови якого тривалий час не виконує. Внаслідок того, що строком виконання договору є повне виконання сторонами своїх обов'язків за ним, кредитор та позичальник продовжують знаходитися із банком у договірних правостосунках. Через те, що позичальник умов договору належним чином не виконує, право банку на повернення його власності - грошових коштів, отримання відсотків, комісії та інших платежів за користування його власністю у визначений у кредитному договорі строк, порушено, а тому підлягає захисту. Банк має право вимагати стягнення з відповідача заборгованості за кредитом, відсотків, нарахованих за час користування грішми та неустойки, і реалізував це право, звернувшись до суду. З цих підстав суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимоги щодо стягнення заборгованості за кредитним договором.

Щодо твердження апелянта про помилковість незастосування судом першої інстанції трирічного строку позовної давності з огляду на те, що строк позовної давності не переривався, а висновки суду про внесення ним якихось платежів, наслідком чого стала перерва строку позовної давності не відповідає дійсності, бо вказані платежі було внесено за інші періоди, колегія суддів вважає хибним з огляду на наступне.

З матеріалів справи, а саме з розрахунку заборгованості за договором (а.с. 5-6) вбачається, що висновок суду першої інстанції про переривання строку позовної давності, шляхом внесення позичальником платежів, є вірним, адже 10.10.2013 року ОСОБА_2 здійснив платіж з погашення заборгованості, а тому, строк позовної давності слід рахувати з цієї дати. Датою звернення позивача до суду є 28.07.2016 року.

Доказів того, що погашення заборгованості ОСОБА_2 здійснювалось за інші періоди, як про це зазначає останній, ним до суду також надано не було.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла до переконання, що висновки місцевого суду зроблені на підставі повного, всебічного та об'єктивного дослідження наданих сторонами доказів, яким судом дана відповідна правова оцінка. Розгляд справи проведений з дотриманням принципу змагальності та диспозитивності, а оцінка доказів проведена відповідно до норм ст. 212 ЦПК України.

Апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки суду першої інстанції.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів вважає, що при вирішенні спору по суті місцевим судом були вірно враховані та застосовані норми матеріального і процесуального права, а також правильно встановлені фактичні обставини по справі та їм дано належну правову оцінку.

Керуючись ст.ст. 303 ч. 1, 304, 307 ч. 1 п.1, 308 ч.1, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 12 жовтня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею чинності.

Головуючий: Л.М. Хіль

Судді: О.Ю. Кузнєцова

С.Ю. Мартєв

З оригіналом згідно: Л.М. Хіль