Провадження №2/193/125/17
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Р І Ш Е Н Н Я

04 квітня 2017 року сел.Софіївка

Софіївський районний суд Дніпропетровської області у складі:

судді : Кащука Д. А.

при секретарі : Палій Л. Г.

представника відповідача: Троян А. А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в сел. Софіївка цивільну справу за позовом ОСОБА_2, представник позивача - ОСОБА_3, до Софіївської виправної колонії № 45 Управління державної пенітенціарної служби України у Дніпропетровській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ПАТ КБ "ПриватБанк" про визнання довіреності недійсною,-

ВСТАНОВИВ:

26 січня 2017 року до суду звернувся представник позивача з вищевказаною позовною заявою.

В обґрунтування уточненого позову представник позивача вказує на те, що ОСОБА_2 відбував покарання у Софіївській виправній колонії №45 Управління державної пенітенціарної служби України у Дніпропетровській області. Дана судимість була повністю погашена.

В провадженні Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу знаходиться справа за позовом ПАТ КБ «Приват Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Зазначає, що 5 грудня 2016 року представником позивача у межах цивільної справи були долучені додаткові докази, серед яких були Додаткова угода до кредитного договору та довіреність від 8 вересня 2011 року. На підставі вказаної довіреності колишня дружина ОСОБА_4 уклала із ПАТ КБ «ПриватБанк» додаткову угоду до кредитного договору, змінивши умови договору.

Стверджує, що при відбуванні покарання ОСОБА_2 не вчиняв жодного правочипу, а підпис в довіреності виконаний не ним особисто. Позивач не надавав своїй колишній дружині ОСОБА_4 будь-яких повноважень на вчинення від його імені будь-яких дій. Тому вчинені нею правочини в подальшому будуть визнаватися не дійсними, так як в момент їх вчинення не відповідали вимогам закону.

Посилається на те, що довіреність відноситься до односторонніх нравочинів, до нього застосуються відповідні положення про правочин. Щодо віднесення довіреності до одностороннього правочипу свідчить Узагальнення судової практики Верховного суду України «Практика розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 24 листопада 2008 року, якою передбачено, що «у судовій практиці виникають проблеми із розумінням та визначенням односторонніх нравочинів. Вважає, щодо них можна віднести: видачу та скасування довіреності».

Зазначає, що ст. 203 ЦК України передбачено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має були вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами) не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

У відповідності до ч 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в моменті вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами пертою третьою, п'ятою за шостою ст. 203 ІІК України.

Звертає увагу суду на те, що зміст правочину, яким є довіреність від 8 вересня 2011 року, посвідчена начальником Софіївської виправної колонії №45 на підставі якої ОСОБА_2 уповноважив ОСОБА_4 вчиняти від його імені будь-які дії, що суперечить актам цивільного законодавства України, а саме ч.1 ст. 238 ЦК України.

Як наслідок, на думку позивача довіреність від 8 вересня 2011 року підлягає визнанню недійсною.

Представник позивача у позовній заяві просить поновити строк на подачу позовної заяви. Вказує, що початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у заінтересованої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право у примусовому порядку через суд.

Отже, керуючись ч.1 ст. 261 Цивільного кодексу України, позивач вважає, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права, з чого можливо зробити однозначний висновок, що позивач зміг довідатись про порушення свого права лише при ознайомлені з копією довіреності, яка була надано представником ПАТ КБ "Приватбанк" у судове засідання 5 грудня 2016 року. Від так строк позовної давності який передбачений ст.257 Цивільного кодексу України не сплив.

Представник позивача у судовому засіданні та у надісланій на розгляд суду заяві позовні вимоги підтримав, просить суд їх задовольнити, просить судове засідання, призначене на 15:00 04.04.2017 року проводити без його участі.

Представник відповідача проти позову заперечує, про що надав відповідне заперечення, згідно якого вказує, що відповідно до факті,в викладених в позовній заяві, в установі проведено перевірку за результатами якої встановлено наступне: громадянин ОСОБА_2 відбував міру кримінального покарання в установі відповідно до вироку Дзержинськго районого суду м. Кривого Рогу від 26.08.2010 року. Прибув до установи 15.12.2010 року. За час відбування покарання в установі зазначений громадянин двічі звертався до керівництва установи з особистими заявами про надання його дружині ОСОБА_4 довіреностей. Всі документи щодо оформлення даних довіреностей знаходяться в матеріалах архівної особової справи засудженого ОСОБА_2.

За результатами вивчення матеріалів архівної особової справи стає очевидним те, що всі особисті заяви та підписи ставила одна людина, а саме гр. ОСОБА_2.

Зазначає, що волевиявлення гр. ОСОБА_2 було вільним та на момент підписання довіреності відповідало його внутрішній волі.

В обгрунтування поданих заперечень посилається на те, що у керівництва відсутні будь-які сумніви в достовірності оформлених даним громадянином документів, так як всі засуджені, які відбувають покарання в установі, отримують всі дозволи тільки на підставі оформлених ними особистих заяв, які подаються ними на особистому прийомі у керівництва установи в присутності безпосередніх начальників відділень СПС, до яких вони розподілені після прибуття до установи. Всі рішення керівництва установи по суті отриманих на розгляд заяв приймаються у повній відповідності до Закону України «Про звернення громадян». Довіреність, видана гр. ОСОБА_2 та посвідчена начальником Софіївської виправної колонії (№45) оформлена у повній відповідності до норм діючого чинного законодавства України.

На підставі викладеного просить суд відмовити в задоволенні позовної заяви про визнання недійсною довіреності від 08 грудня 2011 року на право вчиняти будь-які дії громадянкою ОСОБА_4 від імені громадянина ОСОБА_2, посвідченої начальником Софіївської виправної колонії управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Дніпропетровській області (№45).

Суд дослідивши матеріали справи, архівну особову справу позивача під час відбування ним покарання, вислухавши доводи сторін, приходить до наступного висновку:

Відповідно до вимог ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. При цьому, кожна із сторін зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом встановлено, що довіреністю від 08.09.2011 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, відбуваючи покарання в Софіївській випраній колонії № 45, згідно попередньої усної домовленісті довіреністю уповноважив свою дружину ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, бути його представником в усіх організаціях, установах, підприємствах, органах влади, органах внутрішніх справ, прокуратурі, виконавчій службі ,судах, окрім іншого уповноважує її на право підпису кредитних договорів та представляти його інтереси в банках, виконувати інші дії, що пов`язані з виконанням даної довіреності в межах та обсязі, передбачених чинним законодавством, без порушення його прав та інтересів. Довіреність підписана позивачем - ОСОБА_2 та посвідчена начальником Софіївської випраної колонії Управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Дніпропетровській області (№ 45) ОСОБА_5. Особу встановлено, дієздатність перевірена. Довіреність діє один рік і дійсна до 08 вересня 2012 року. Зареєстровано в реєстрі за № 45/2-25 від 08.09.2011 року (а.с. 9).

Згідно зіст.237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Представництво виникає на підставі договору, закону, акту органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

За ч. 3 ст. 244 ЦК України, довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій для представництва перед третіми особами. Основною метою довіреності є засвідчення факту уповноваження особи на вчинення певних юридичних дій. Натомість основною метою договору доручення є визначення умов такого уповноваження.

Діючи на підставі виданої довіреності 13 вересня 2011 року ОСОБА_4 уклала додаткову угоду до кредитного договору від 13.08.2007 року, укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2. (а.с. 19).

У зв'язку з чим, у 2016 році ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся з позовом до ОСОБА_2 в суд про стягнення заборгованості за кредитним договором та додатковим договором від 13.09.2011 року. Дана справа перебуває у провадженні Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу і на даний час зупинена.

Посилання позивача на те, що він не вчиняв жодного правочину, а підпис в довіреності виконаний не ним, є хибним та спростовується наданою представником відповідача для огляду в судовому засіданні архівною особовою справою ОСОБА_2, яка досліджена у судовому засіданні та у якій міститься особиста заява позивача до начальника Софіївської виправної колонії № 45 ОСОБА_5, датована 14 квітня 2011 року, з проханням оформити довіреність на представлення його інтересів в організаціях, підприємствах, установах та судах ОСОБА_4 (а.с.38). Внаслідок чого була належним чином оформлена довіреність від 14.04.2011 року, завірена начальником Софіївської виправної колонії № 45 та зареєстрована в реєстрі за №45/2-11, відповідно до якої ОСОБА_2 уповноважує ОСОБА_4 бути його представником в усіх організаціях, установах та підприємствах, органах влади, органах внутрішніх справ, прокуратурі, виконавчій службі, судах. Довіреність видана з правом подавати від його імені будь-які документи та розписуватись за нього, вести від його імені справи в БТІ, банківських установах, державній нотаріальній конторі, державних установах, вести його цивільні та кримінальні справи тощо (а.с. 39). 7 вересня 2011 року ОСОБА_2 звернувся з черговою заявою до начальника Софіївської виправної колонії № 45 про видачу довіреності (а.с.40). 08 вересня 2011 року на підставі волевиявлення ОСОБА_2, яка виявляється у подачі особисто написаної та підписаної ним заяви, цього ж дня видається довіреність, яка посвідчена начальником СВК № 45 та належним чином зареєстрована у реєстрі за № 45/2-25 від 08.09.2011 року (а.с. 41).

Судом досліджено та встановлено, що в 2011 році порядок створення та зберігання документів установи (на той час - Софіївська виправна колонія управління Держаної пенітенціарної служби України у Дніпропетровській області (№45)) регламентувався «Переліком документів, що утворюються в процесі діяльності органів і установ виконання покарань, слідчих ізоляторів і навчальних закладів кримінально - виконавчої служби України», затвердженим наказом ДДУВП від 04.02.2004 №21 (далі - Перелік галузевих документів). Зазначений Перелік галузевих документів не передбачав ведення реєстру нотаріальних дій в установі або іншого аналогічного документу .

З огляду на вказані обставини та наявність практики оформлення та видачі засудженим документів (заповіти, крім секретних, довіреності) , які засвідчуються начальником виправної колонії відповідно до положень ст.ст.40 ,40-1 Закону України «Про нотаріат» від 02.09.1993 №3425-ХІІ та прирівнюються до нотаріально посвідчених, в 2010 році в канцелярії установи зареєстровано Журнал №743 н/т «Реєстр для реєстрації нотаріальних дій в Софіївській виправній колонії (№45)» (2 томи : 1) почато - 12 жовтня 2010 року, закінчено - 23 липня 2011; 2) почато 03 серпня 2011 року, закінчено - 16 грудня 2011 року). Після повного заповнення журналу термін зберігання вказаного реєстру експертною комісією (ЕК) установи визначено 3 (три) роки.

Відповідно до обраного терміну зберігання, Журнал №743 н/т «Реєстр для реєстрації нотаріальних дій в Софіївській виправній колонії (№45)» знищено в 2015 році по закінченню терміну зберігання, про що складено Акт на знищення справ та журналів від 08.06.2015 №45/1 -218.

Судом враховується, що згідно п.3 ст.40 Закону України «Про нотаріат», до нотаріально посвідчених довіреностей прирівнюються довіреності осіб, які тримаються в установах виконання покарань чи слідчих ізоляторах, посвідчені начальниками таких установ чи слідчих ізоляторів.

Статтею 44 Закону України "Про нотаріат", передбачено визначення обсягу цивільної дієздатності фізичних осіб і перевірка цивільної правоздатності та дієздатності юридичних осіб, перевірка повноважень представника фізичної або юридичної особи. Встановлення намірів сторін вчиняти правочин. Під час посвідчення правочинів визначається обсяг цивільної дієздатності фізичних осіб, які беруть у них участь.

Визначення обсягу цивільної дієздатності фізичної особи здійснюється за паспортом громадянина Україниабо іншими документами, передбаченими статтею 43 цього Закону (крім посвідчення водія, особи моряка, інваліда чи учасника Великої Вітчизняної війни, посвідчення, виданого за місцем роботи фізичної особи), які унеможливлюють виникнення будь-яких сумнівів щодо обсягу цивільної дієздатності фізичної особи, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії. У разі потреби нотаріусу надається довідка про те, що особа не страждає на психічний розлад, який може вплинути на її здатність усвідомлювати свої дії та (або) керувати ними.

Відповідно до ст 40-1 Закону України «Про нотаріат», начальник установи виконання покарань засвідчує справжність підпису особи, яка перебуває в такій установі, відповідно до статті 78 цього Закону. Засвідчення начальником установи виконання покарань справжності підпису на документах прирівнюється до нотаріального засвідчення справжності підпису.

Відповідно до вимог ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Позивач свідомо, шляхом подачі відповідних, особисто написаних, та власноруч підписаних заяв звернувся до адміністрації виправної колонії з проханням видачі такої довіреності, крім того слід зазначити, що довіреність на представництво інтересів ОСОБА_2 була видана двічі (від 14.04.2011 року та 08.09.2011 року). Оспорювана довіреність відповідає вимогам чинного законодавства та належним чином посвідчена, цивільна дієздатність засудженого на той час ОСОБА_2 перевірена, волевиявлення якого було вільним.

З вище викладеного вбачається, що оскаржувана довіреність, посвідчена начальником Софіївської виправної колонії № 45 ОСОБА_5, не може бути визнана судом недійсною із тих підстав, що зазначені у ст. 203 Цивільного кодексу України.

Важливо зазначити й той аспект, що у відповідності до положень статті 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних та юридичних осіб, інтересів держави. Згідно положень ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Більше того, у п.3 ч.1 ст.215 ЦПК України чітко зазначено, що судове рішення повинно складатися також із мотивувальної його частини із обов`язковим зазначенням, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду, а якщо були, то ким.

Однак, твердження позивача не відповідають дійсним обставинам справи та всупереч вимог ст.60 ЦПК України не підтверджені жодними належними та допустимими доказами, а також не знайшли свого підтвердження протягом розгляду справи по суті.

Крім того, судом береться до уваги, що позивач, незважаючи на те, що ним ставиться під сумнів факт підписання ОСОБА_2 вищевказаної довіреності, до суду з відповідним клопотання про проведення почеркознавчої експертизи справжності підпису не звертався.

Щодо вимог позивача про поновлення строку позовної давності у відповідності до ст..261 ч.1 ЦК України, та посилання позивачем на обставину про те, що він довідався про порушення свого права при ознайомленні з додатковою угодою, укладену між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_4 від 13.09.2011 року у судовому засіданні у межах цивільної справи, яка перебуває у Довгинцівському районному суді м. Кривого Рогу, при наданні таких документів 05 грудня 2016 року представником ПАТ КБ "ПриватБанк", судом враховується наступне.

Відповідно ч. 1 ст. 261 ЦК України , перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Судом встановлено, що дійсно позивач дізнався про своє порушене право лише 05 грудня 2016 року, про що свідчить відповідне клопотання представника ПАТ КБ "ПриватБанк", яке долучене до матеріалів справи, яка перебуває у провадженні Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу, на вказаному клопотанні міститься відповідний номер вхідного документу та його дата (а.с. 8,9). А тому суд вважає, що позивачем не пропущено строк для подачі позову до суду за захистом свого порушеного права.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснював особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджував про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяв здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, суд, на основі всебічного, повного, об'єктивного та безпосереднього з'ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з'ясувавши їх достатність і взаємний зв'язок у сукупності, приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог позивача ОСОБА_2 слід відмовити, оскільки заявлені позовні вимоги є безпідставними та такими що грунтуються лише на припущеннях, які на протязі всього часу розгляду справи не знайшли документального підтвердження.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 15, 57-60, 88, 208, 209, 212- 215,237,238 ЦПК України, ст. ст. 40,44 Закону України «Про нотаріат», суд,-

В И Р І Ш И В:

Поновити строк на подання позовної заяви.

В задоволенні позову ОСОБА_2 , представник позивача - ОСОБА_3, до Софіївської виправної колонії № 45 Управління державної пенітенціарної служби України у Дніпропетровській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ПАТ КБ "ПриватБанк", про визнання довіреності недійсною, відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Д .А. Кащук