АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 641/1613/15-ц Головуючий суддя І інстанції Мельник І. М.
Провадження № 22-ц/790/27/17 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори, що виникають із договорів
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2017 року м. Харків.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді - Яцини В.Б.

суддів: - ОСОБА_1, ОСОБА_2

за участю секретаря : Баранкової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3, ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на рішення Комінтернівського районного суду м.Харкова від 21 жовтня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики та відсотків,

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2015 року ОСОБА_6 звернулась до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_3 про стягнення суми за договором позики та відсотків за користування позикою.

В обґрунтування позову зазначила, що в квітні 2005 року ОСОБА_6 передала ОСОБА_3 в м. Запоріжжі 20000 доларів США на придбання ним для своєї родини квартири в місті Харкові, дані кошти вона мала як свої заощадження від продажу свого майна та отримані в спадок. ОСОБА_3був батьком чоловіка її доньки тому вона надала йому ці кошти. Після передачі було складено договір займу коштів.

Однак в звязку з погіршенням стосунків між донькою та чоловіком, покійним ОСОБА_7, виникло питання про повернення коштів. В лютому 2013 року ОСОБА_3 разом з покійним ОСОБА_7 повернули їй 2000 доларів США. Що засвідчили складанням нової розписки яка відображала факт отримання 20000 доларів США ОСОБА_3, поверненням частки боргу та обовязком повернути за першою вимогою.

В березні 2013 року трагічно загинув ОСОБА_7, у звязку з чим вона звернулась до ОСОБА_8 лише 08 січня 2015 року з письмовою вимогою повернути борг на протязі 30 днів, яку він отримав 13.01.2015 року, однак він кошти за договором позики в добровільному порядку не повернув, у звязку з чим вона вимушена була звернутися до суду з цим позовом.

Оскільки розписка ОСОБА_3 не містить застереження про безпроцентну позику, тому відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позивач має право на одержання від позичальника процентів від суми позики на рівні облікової ставки Національного банку України. Суму боргу з нарахованими процентами за час користування позикою була розрахована позивачем відповідно до офіційного курсу обміну валют НБУ станом на 13.02.2015 року.

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 27 липня 2015 року за заявою позивача було залучено в якості співвідповідача дружину ОСОБА_3 - ОСОБА_4, оскільки у відповідності до ч. 4 ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сімї створює обовязки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використано в інтересах сімї.

Відповідачі та їх представники проти позову заперечували. Вказали, будь яких коштів ані ОСОБА_3, ані його дружина, ОСОБА_4 від ОСОБА_6 не отримували, необхідності в цьому не було. Відповідно і жодних боргових обовязків перед нею вони мають і будь-яких коштів не поверталися. При цьому ОСОБА_3 заявив, що розписка, яку надала ОСОБА_6 до справи, є підробкою в частині напечатаного за допомогою компютера тексту, на аркуші паперу які він у жовтні-листопаді 2009 або влітку 2012 року особисто передав покійному ОСОБА_7, у вигляді пустих аркушів формату А4, на яких стояв його підпис та прізвище з ініціалами, для оформлення заяв на укладення угод з комунальними службами щодо обслуговування квартири в місті Запоріжжя, що належала відповідачу на праві власності, які у подальшому зникли разом із документами, що були викрадені з цієї квартири після смерті 03.03.2013 року сина відповідача, який там мешкав.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 21 жовтня 2015 року позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 суму заборгованості за договором позики та відсотки у розмірі 510487,90 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник ОСОБА_3, ОСОБА_4 - ОСОБА_5 в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_6, посилаючись на те, що рішення невмотивоване, необґрунтоване, незаконне та винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права, не доведені обставини, що мають значення для справи, які суд вважав доведеними, за невідповідності висновків суду першої інстанції обставинам справи та порушення норм матеріального та процесуального права.

Зазначала, що суд першої інстанції фактично підмінив орган, який проводить експертизу, і надав оцінку доказу, що потребує спеціальних знань, позбавивши відповідачів права на захист, невмотивовано відмовлено в клопотанні представника позивача ОСОБА_5 надати додатковий строк у пять календарних днів для надання необхідної кількості порівняльних зразків, затребуваних експертами, у звязку із наявними складнощами у сторони відповідачів при виконанні клопотання експертів, а також отримання необхідної суми коштів для сплати експертизи, вартість якої є значною для відповідачів пенсіонерів похилого віку, інвалідів першої групи. Судом першої інстанції проігноровано той факт, що особисто відповідачами станом на 21.10.2015 року не було отримано поштою листа експертної установи, клопотання експертів, а також рахунку на оплату вартості проведення експертизи, внаслідок чого вони були позбавлені можливості вчасно забезпечити її проведення.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового засідання, що зявилися до суду, відповідно до ст. 303 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За частиною 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Задовольняючи позов районний суд вважав встановленим факт передачі позикодавцем ОСОБА_6 у власність позичальнику ОСОБА_3 грошових коштів у розмірі 20 000 доларів США у квітні 2005 року, що підтверджується розпискою, з якою вбачається, що ОСОБА_3 підтвердив отримання від ОСОБА_6 20000 доларів США по договору позики у квітні 2005 року, та поверненні ним 2000 доларів США, та зазначив, що залишок боргу на лютий 2013 року, який складав 18000 доларів США, зобовязується повернути ОСОБА_6 за першою вимогою. При цьому суд призначав судову криміналістичну експертизу для встановлення часу внесення тексту розписки, однак при розгляді клопотання експертів відповідачем не було надано необхідних для проведення експертизи матеріалів, та не сплачено вартість проведення експертизи, необґрунтовано зазначено необхідність надання перерви для вказаних дій, крім того позивач заперечував проти зміни первинного стану даного документу, як про це було зазначено в клопотанні експертів.

Оскільки ОСОБА_3 взятих на себе зобовязань не виконує, суд вважав доведеними позивні вимоги ОСОБА_6

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак рішення районного суду не в повній мірі відповідає вказаним вимогам ст.. 213 ЦПК України.

Так, на підтвердження підстав заявленого позову, факту укладення договору позики та передачі заявленої у позові суми, позивач надала до справи оригінал письмової розписки без дати, в якій вищевказаний текст виконаний шляхом друкування на принтері, а підпис, та прізвище та ініціали відповідача ОСОБА_3 виконані рукописним текстом кульковою ручкою з синьо-фіолетовою пастою (а.с. 39).

Відповідно до ч. 1 ст. 143 ЦПК України для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

За клопотанням представника відповідачів ОСОБА_5 ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 07 вересня 2015 року відповідно до ч. 1 ст. 143 ЦПК України було призначено судово-технічну експертизу для зясування, чи виконано підпис у розписці від імені ОСОБА_3 у лютому 2013 року, чи раніше 2009 року або 2012 року; у який період виконано друкований текст у розписці від імені ОСОБА_3 у лютому 2013 року чи пізніше; що було виконано раніше: друкований текст розписки чи підпис від імені ОСОБА_3П на цій розписці. Оплату за проведення незалежної судово-почеркознавчої експертизи було покладено на ОСОБА_3 (а.с. 171-172 т. 1).

05.10.2015 року на адресу районного суду надійшло клопотання судових експертів щодо надання додаткових матеріалів для проведення судово-технічної експертизи документів, призначеної районним судом: порівняльних зразків документів у вигляді оригіналів документів, в яких у період із жовтня 2009 року до лютого 2015 року (включно), рукописно виконано записи та підписи синьо-фіолетовою пастою кулькової ручки (такою ж за кольором та відтінком, як і рукописний запис та підпис у досліджуваний розписці від імені ОСОБА_3 без дати, розташованій на а.с. 39 т. 1, у кількості не менше 10 зразків із різними датами складання за кожен рік досліджуваного періоду. При цьому було необхідно надати письмовий дозвіл суду на вирізання штрихів рукописних записів та підписів всіх наданих (досліджуваному та порівняльних) документах, які будуть необоротно втрачені під час проведення досліджень, що не дозволить проводити їх додаткові та повторні дослідження. Крім того на адресу платника ОСОБА_3 було надіслано рахунок на оплату вартості проведення експертизи на суму 15153,60 грн. (а.с. 178-179 т.1).

21 жовтня 2015 року представник відповідачів заявила районному суду клопотання про надання додаткового строку, пять днів, для оплати вартості проведення експертизи в сумі 15 153.60 грн., а також для представлення матеріалів (порівняльних зразків) для проведення експертизи, в чому їй було відмовлено і той же день районний суд ухвалив рішення по суті спору.

Колегія суддів розцінює таку відмову районного суду як невиконання передбаченого ч. 4 ст. 10 ЦПК України обовязку суду сприяти всебічному і повному зясуванню обставин справи, а також - сприяти здійсненню особам, які беруть участь у справі їхніх прав - подавати докази на підтвердження заперечень проти позову, що передбачено ст. 27 вказаного Кодексу.

Тому, відповідно до ч. 2 ст. 303 ЦПК України, яка передбачає в таких випадках обовязок апеляційного суду досліджувати нові докази, під час апеляційного розгляду справи відповідачам була надана можливість надати заявлені у клопотанні судового експерта зразки та сплатити витрати, повязані з проведенням судової експертизи, після чого для зясування порядку виготовлення вищевказаної письмової розписки була проведена судово-технічна експертиза документів.

За висновками комісії судових експертів від 16.12.2016 року № 888-893/21049-21055/16-34 за результатами проведення судово-технічної експертизи документів встановлено: 1) підпис від імені ОСОБА_3 у розписці (без дати) про залишок боргу на лютий 2013 року у розмірі 18000 доларів США, виконаний кульковою ручкою, спорядженою пастою синьо-фіолетового кольору; 2) друкований текст у розписці від імені ОСОБА_3 (без дати) про залишок боргу на лютий 2013 року у розмірі 18 000 доларів США, нанесений електрофотографічним способом з використанням друкуючого пристрою (пристроїв) з лазерним монохромним способом друку; 3) на досліджувану розписку від імені ОСОБА_3 (без дати) про залишок боргу на лютий 2013 року у розмірі 18 000 доларів США, ймовірно, здійснювався вплив сторонніх факторів, не властивих для звичайних умов зберігання документів. Зазначене не вплинуло на встановлення часових характеристик при визначенні дати виконання підпису від імені ОСОБА_3 у досліджуваній розписці; 4) підпис від імені ОСОБА_3 у розписці від імені ОСОБА_3 (без дати) про залишок боргу на лютий 2013 року у розмірі 18000 доларів США виконано у період часу ймовірно раніше грудня 2009 року. Більш точно встановити період виконання записів у документах не представляється можливим із причини малої кількості наданих зразків порівняння із штрихами такої ж рецептури, як і у досліджуваних записах та підписах. На інші запитання судові експерти не змогли відповісти через відсутність у них впроваджених методик встановлення абсолютного часу нанесення друкованих текстів, що виконані з використанням друкуючих пристроїв з лазерним монохромним способом друку, а також у звязку з відсутністю місць взаємного перетину друкованого тексту та підпису у досліджуваний розписці (а.с. 9 т. 2).

Таким чином, виходячи зі змісту наявної на а.с. 39 т. 1 письмової розписки про розмір боргу на лютий 2013 року, яку надала позивач, друкований текст був виготовлений не раніше лютого 2013 року, а за вищевказаними висновками судових експертів рукописний підпис та прізвище ОСОБА_3 не пізніше грудня 2009 року, тобто підпис та прізвище ОСОБА_3 було написано раніше печатного тексту про наявність боргових зобовязань.

При цьому колегія суддів відхиляє заперечення позивача про те, що висновки судових експертів мають припущення, внаслідок чого відпровідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України їх висновки не можна брати до уваги. Дійсно, у п. 4 висновків судові експерти зазначили, що підпис від імені ОСОБА_3 у розписці від імені ОСОБА_3 (без дати) про залишок боргу на лютий 2013 року у розмірі 18000 доларів США виконано у період часу ймовірно раніше грудня 2009 року. При цьому таку вирогідність експерти пояснили тим, що більш точно встановити період виконання записів у документах не представляється можливим із причини малої кількості наданих зразків порівняння із штрихами такої ж рецептури, як і у досліджуваних записах та підписах. У даному випадку встановлювати більш точну дату виконання рукописного підпису ОСОБА_3 не має потреби, оскільки судові експерти встановили, що цей підпис був виконаний точно не пізніше грудня 2009 року, що є достанім для висновку про те, що на момент його виконання друкований текст розписки був відсутній.

Такии чином, позивач всупереч свого процесуального обовязку не надала необхідних у також випадках відповідно до вимог ч. 1 ст. 1047 ЦК України письмових доказів про укладення з відповідачем ОСОБА_3 договору позики, або про те, що саме ОСОБА_3 видав позивачу вказану письмову розписку. За відсутності письмових доказів цих обставин підпис ОСОБА_3 під печатним текстом розписки втрачає своє посвідчувальне значення.

Крім того, районний суд всупереч вимог ст. 213 ЦПК України не надав належної оцінки запереченням відповідачів проти позову, в яких вказано про те, що в ніч на 03 березня 2013 року по бульварі Центральному буд. 22 в м. Запоріжжі, в день смерті сина відповідачів, ОСОБА_7, зникла папка з документами, серед яких були підписи відповідача без дати, а також ключі від квартири. З цього приводу, як це вбачається із заяви ОСОБА_3 на адресу правоохоронних органів у квітні 2015 року щодо шахрайського використання вказаної розписки у цивільній справі в якості фальшивого документу, відповідач ОСОБА_3 ще до звернення позивача до суду із цим позовом звертався до органу міліції із заявою про злочин, на підставі чого були внесені відповідні відомості про кримінальне провадження до Єдиного реєстру досудових проваджень від 23.03.2013 року № 0001074. Постановою слідчого від 27 грудня 2013 року кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0001074 від 23.03.2013 року було закрито, у звязку із відсутністю в діянні ОСОБА_9 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 377 КК України (а.с. 46-49 т. 1).

При таких обставинах надана позивачем вищевказана письмова розписка, розташована на а.с. 39 т. 1, не є належним і допустимим доказом по справі. Таким чином, належних і допустимих доказів на підтвердження укладення договору позики і отримання відповідачем заявленої у позові грошової суми матеріали справи не місять.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу, які у даній справі не встановлені.

Оскільки районний суд порушив вказані норми цивільного процесуального права, внаслідок чого неповно зясував обставини справи і ухвалив рішення про стягнення боргу при недоведеності укладення договору позики, що має значення для справи, цей факт суд помилково вважав встановленим, що в результаті призвело до неправильного вирішення справи, відповідно до п.п. 1, 2, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову, за його недоведеністю.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України в цьому випадку відповідачам, на користь яких ухвалено рішення, апеляційний суд присуджує з позивача понесені ними і документально підтверджені судові витрати, повязані з проведенням судової експертизи: кожному в рівних частках по 7576,80 грн., а всього 15153,60 грн. (а.с. 247-248 т. 1)

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, ст.ст. 313, 316, 319, 323-325, 327 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3, ОСОБА_4 - ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 21 жовтня 2015 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_6 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 і ОСОБА_4 по 7576,80 грн., а всього 15153,60 грн. - судові витрати, повязані з проведенням судової експертизи.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, однак протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя:

Судді колегії: