____________________________________________________________________________________________________________
Справа № 520/9068/16-ц
Провадження № 4-с/520/96/17
УХВАЛА

про задоволення скарги

07.04.2017 року

Київський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого - судді Куриленко О.М.,

за участю секретаря - Баранової Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті ОСОБА_1 справу за скаргою ОСОБА_2 районної адміністрації Одеської міської ради на постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_1 від 19.07.2016 року ВП № 14625570 про накладення штрафу,

В С Т А Н О В И В:

28.07.2016 року представник скаржника КРА ОМР звернувся до суду з скаргою, в якій просить суд визнати неправомірними дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_1, повязані з прийняттям Постанови від 19.07.2016 року ВП № 14625570 про накладення штрафу; скасувати постанову від 19.07.2016 року ВП № 14625570 старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_1 про накладення штрафу.

Підставою для звернення до суду з даною скаргою стало те, що при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-3612/03, виданого 26.08.2009 року Київським районним судом м. Одеси старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_1 було винесено постанову ВП № 14625570 від 19.07.2016 року про накладення штрафу, яку скаржник вважає незаконною.

Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.74, 76, 77 ЦПК України.

У судовому засіданні представник скаржника ОСОБА_2 районної адміністрації Одеської міської ради ОСОБА_3 підтримав скаргу та просив суд її задовольнити, посилаючись на обставини, які викладені у скарзі.

Старший державний виконавець відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_1 про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, до суду не зявився, від представника відділу ОСОБА_4 надійшли письмові заперечення, в яких просить у задоволенні скарги відмовити.

Вислухавши пояснення представника скаржника, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

На підставі ч. 1 ст. 385 ЦПК України, скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою якщо вони вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

У судовому засіданні встановлено, що рішенням Київського районного суду м. Одеси від 29.05.2003 року по справі № 2-3612/03 було задоволено скаргу гр. ОСОБА_5 (зараз ОСОБА_6) ОСОБА_7 на бездіяльність ОСОБА_2 районної адміністрації м. Одеси, та зобовязано ОСОБА_2 районну адміністрацію м. Одеси задовольнити вимоги скаржниці в проведенні ремонту її квартири з тимчасовим відселенням сімї ОСОБА_5, визначивши строки ремонту.

На підставі заяви ОСОБА_6 01.09.2009 року постановою державного виконавця було відкрито виконавче провадження ВП № 14625570 з примусового виконання виконавчого листа № 2-3612/03, виданого 26.08.2009 року Київським районним судом м. Одеси.

Проте уже 02.10.2009 року вищевказане виконавче провадження було закінчено на підставі частини 9 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на час винесення постанови).

На підставі розпорядження начальника ВПВР УДВС ГУЮ в Одеській області від 26.12.2012 року та згідно з актом про вилучення виконавчих проваджень для знищення від 04.01.2013 року проведено знищення виконавчих приводжень, завершених у 2009 році.

Однак, 01.03.2016 року до Відділу надійшло рішення Європейського суду з прав людини по справі «Кононова та інші проти України» від 06.06.2013 року, в межах якого розглянуто скаргу ОСОБА_5 щодо невиконання рішень національних судів.

У звязку з чим, керуючись п. 15.1 Інструкції з організації примусового виконання рішень, 10.03.2016 року постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_1 було відновлено виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2-3612/03 виданий 26.08.2009 року Київським районним судом м. Одеси про зобовязання ОСОБА_2 районної адміністрації м. Одеси задовольнити вимоги ОСОБА_5 в виконанні ремонту її квартири з тимчасовим відділенням її сімї, визначивши строк ремонту.

Розпорядженням ОСОБА_2 районної адміністрації Одеської міської ради № 240 від 31.03.2016 року, було створено комісію з обстеження житла за адресою: АДРЕСА_1, якою було здійснено виходи за місцем проведення виконавчих дій за вказаною адресою, та 28.04.2016 року представниками КП «ЖКС «Вузівський» у присутності стягувача було проведено дії щодо огляду даної квартири та встановлення ремонтних робіт, та проведенні яких наполягає стягував. Результатом вказаного обстеження став відповідний акт обстеження від 28.04.2016 року.

З метою виконання рішення суду, ОСОБА_2 районна адміністрація Одеської міської ради звернулась до першого заступника Одеського міського голови з проханням розглянути можливість тимчасового відселення ОСОБА_6 та членів її сімї на час проведення ремонтних робіт.

Згідно відповіді Департаменту міського господарства Одеської міської ради № 01-69/659 від 14.06.2016 року, КРА було повідомлено про те, що фонд житла для тимчасового проживання у м. Одесі відсутній у звязку із прийняттям рішення виконавчого комітету Одеської міської ради № 324 від 15.08.2013 року «Про впорядкування діяльності комунального підприємства «Домоуправління №18» (зі змінами), а відповідно до повноважень департаменту міського господарства Одеської міської ради тільки за наявності даного фонду житла для тимчасового проживання можуть вносити на розгляд виконкому міськради пропозиції щодо надання громадянам житлових приміщень з фонду житла для тимчасового проживання. Окрім того, повідомлено, що на даний час на балансі КП «ЖКС Вузівський» та КП «ЖКС Чорноморський» не перебувають вільні житлові приміщення, які можливо використовувати у якості житла для тимчасового проживання.

Як вбачається з наданих до скарги документів, з часу винесення вказаного рішення Київського районного суду м. Одеси від 29.05.2003 року, ОСОБА_2 районною адміністрацією Одеської міської ради з урахуванням наданого Управлінням житлово-комунального господарства Одеської міської ради переліку житла маневреного житлового фонду були запропоновані гр. ОСОБА_6 варіанти жила для відселення на час проведення ремонту (кімната № 4 АДРЕСА_2, загальною площею 13 кв.м.; кімнати 3,0 та 12,0 кв.м. в кв. № 12 по Люстдорфській дорозі, 31 «Б»; кімната № 1 в АДРЕСА_3 та інші).

Відповідно до п.1.1. та п. 3.2.8 Положення про ОСОБА_2 районну адміністрацію Одеської міської ради, затвердженого рішенням Одеської міської ради від 13.02.2014р. №4584-УІ., ОСОБА_2 районна адміністрація с виконавчим органом Одеської міської ради та створюється нею з метою реалізації функцій місцевого самоврядування на території Київського району міста Одеси, згідно із Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Частиною 3 ст. 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» зазначено, що органи місцевого самоврядування діють лише на підставі, в рамках повноважень та способом, передбаченим Конституцією України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України.

Так, оскільки ОСОБА_2 районна адміністрація Одеської міської ради як виконавчий орган не має власного маневреного фонду щодо тимчасового відселення громадян, а згідно вищенаведених відповідей, такі приміщення взагалі відсутні, то виникли обставини, не залежні від сторін, які роблять неможливим виконання рішення Київського районного суду м. Одеси від 29.05.2003 року в частині відселення гр. ОСОБА_6 та членів її сім'ї на час проведення ремонту.

Про вищенаведені обставини було проінформовано державного виконавця та гр. ОСОБА_6, також останній було запропоновано розглянути питання щодо можливості поступового проведення ремонту без її відселення. Як стверджує, скаржник на зазначений лист відповіді від ОСОБА_6 не поступало.

Частиною 1 ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, державний виконавець за власною ініціативою чи за заявою сторін, а також самі сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення або зміну способу і порядку виконання.

Судом також встановлено, що 24 червня 2016 року ОСОБА_2 районна адміністрація Одеської міської ради звернулась до Київського районного суду м. Одеси з заявою про зміну порядку та способу виконання рішення Київського районного суду м. Одеси від 29.05.2003 року по справі № 2-3612/03 встановивши, що ОСОБА_2 районна адміністрація Одеської міської ради зобов'язана задовольнити вимоги ОСОБА_6 в проведенні ремонту її квартири, визначивши строки ремонту, без тимчасового відселення ОСОБА_6 та членів її сім'ї на час проведення ремонту.

Проте, не дочекавшись рішення суду у вказаній справі, 19 липня 2016 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_1 було винесено постанову про накладення штрафу, якою за невиконання без поважних причин вимог виконавчого документа, а саме виконавчого листа № 2-3612/03 на боржника ОСОБА_2 районну адміністрацію м. Одеси було накладено штраф у розмірі 680 гривень.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 Закону України «Про виконавче провадження», у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу.

Однак, суд не може погодитися погодитись з твердженнями державного виконавця про невиконання ОСОБА_2 районною адміністрацією Одеської міської ради без поважних вимог виконавчого документа оскільки остатнім було вжито всіх заходів в межах компетенції щодо належного виконання вимог виконавчого документи та відповідного рішення суду.

Відповідно до ч. 1 статті 82 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду.

Згідно з ч. 4 ст. 82 Закону, рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій - до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Згідно частин 1,2 ст. 384 ЦПК України, скаргу може бути подано до суду безпосередньо або після оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби до начальника відповідного відділу державної виконавчої служби. Скарга подається до суду, який видав виконавчий документ.

Слід враховувати той факт, що за правилами ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як роз'яснено в п.27 постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» виходячи з принципу процесуального рівноправ'я сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

За приписами ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно ст. ст. 58-59 ЦПК України докази по справі повинні бути належними та допустимими, та не ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи встановлені обставини, суд доходить висновку, що скарга ОСОБА_2 районної адмістрації Одеської міської ради є законною та обґрунтованою, а від так підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 209, 212-215, 383-387 ЦПК України, ст.ст. 11, 25, 26, 34 Закону України «Про виконавче провадження» суд,

У Х В А Л И В :

Скаргу ОСОБА_2 районної адміністрації Одеської міської ради на постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_1 від 19.07.2016 року ВП № 14625570 про накладення штрафу - задовольнити.

Визнати неправомірними дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_1, повязані з прийняттям Постанови від 19.07.2016 року ВП № 14625570 про накладення штрафу.

Скасувати постанову від 19.07.2016 року ВП № 14625570 старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_1 про накладення штрафу.

Ухвалу може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду міста ОСОБА_1 апеляційної скарги протягом пяти днів з дня проголошення ухвали.

Суддя Куриленко О. М.