АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

Справа № 22-ц/796/1695/2017 Головуючий у 1-й інстанції Астахова О.О.
Доповідач Рубан С.М.
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 січня 2017 року колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:
головуючого судді Рубан С.М.

суддів Желепа О.В., Іванченко М.М.

при секретарі Перетятько А.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу представника Кредитної спілки «ІСТОК» - Барковського Олексія Вікторовича на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 22 листопада 2016 року у справі за позовом Кредитної спілки «Істок» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 22 листопада 2016 року позов Кредитної спілки «Істок» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості залишено без задоволення.
Не погоджуючись з рішенням суду, представник Кредитної спілки «ІСТОК» - Барковський Олексій Вікторович подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
В судовому засіданні представник позивача підтримав апеляційну скаргу.

Відповідачі проти апеляційної скарги заперечили.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

03 серпня 2016 року позивач звернувся до суду з позовом про солідарне стягнення з відповідачів на його користь заборгованості за кредитним договором в розмірі 18 704,66 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 12 854,73 гривень, сума несплачених відсотків - 5 849,93 грн. Крім того, позивач просить стягнути з відповідачів солідарно на свою користь витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 378,00 грн.

Посилається на те, що 30.06.2015 року між Кредитною спілкою «Істок» та відповідачем ОСОБА_3 був укладений Кредитний договір № ДК2-228 відповідно до умов якого позивач надав, а Відповідач отримав кредитні кошти у загальній сумі 40 000,00 грн. під 34 % річних, на строк до 29.06.2017 року. Погашення кредиту та відсотків за його користування повинні були здійснюватись в терміни, передбачені кредитним договором та графіком щомісячних платежів.
З метою забезпечення виконання зобов`язання ОСОБА_3 за кредитним договором, між Кредитною спілкою «Істок» та ОСОБА_4 було укладено договір поруки № ДК2- 228 ДП 1 від 30.06.2015 року, відповідно до умов якого ОСОБА_5 як поручитель зобов`язується відповідати за невиконання ОСОБА_3 своїх зобов`язань за кредитним договором.

Свої зобов`язання позивач виконав повністю, надав відповідачу кредит у зазначеному розмірі. Проте, ОСОБА_3 порушила умови укладеного між сторонами договору, свої зобов`язання виконувала не належно, внаслідок чого станом на 31.07.2017 року у неї перед позивачем утворилась відповідна заборгованість.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з наступного.

Судом встановлено, що 30.06.2015 року між Кредитною спілкою «Істок» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № ДК2-228, відповідно до умов якого ОСОБА_3 отримала кредит у сумі 40 000 грн. 00 коп. на строк користування до 29.06.2017 року. Погашення кредиту та відсотків за його користування повинно було здійснюватись відповідно до умов договору та графіку щомісячних платежів, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 34 % річних. (а.с. 14-15).

З метою забезпечення зобов`язань за кредитним договором 30.06.2015 року між Кредитною спілкою «Істок» та ОСОБА_4 було укладено Договір поруки № ДК2- 228 ДП 1 від 30.06.2015 року, відповідно до умов якого ОСОБА_5 , як поручитель зобов`язується відповідати за невиконання ОСОБА_3 своїх зобов`язань за кредитним договором. (а.с. 16).

Факт виплати Кредитною спілкою «Істок» та отримання відповідачем ОСОБА_1 коштів в розмірі 40 000,00 грн. підтверджується видатковим касовим ордером від 30.06.2015 року (а.с. 28).
Як убачається із розрахунку заборгованості по кредитному договору № ДК»-228 від 30.06.2015 року, станом на день розгляду справи в суді відповідачем сплачено на рахунок КС «Істок» 40 000,00 грн. (а.с. 29). Дана обставина також визнається і сторонами. Разом з тим, сума заборгованості по договору кредиту, нарахована позивачем, складає 18 704,66 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 12 854,73 гривень, сума несплачених відсотків - 5 849,93 грн.

Відповідачі звертались до позивача із заявами щодо звільнення їх від сплати відсотків по кредитному договору № ДК2-228 від 30.06.2015 року на підставі пункту 15 статті 14 Закону Україні «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та просили здійснити зарахування раніше сплачених грошових коштів в рахунок погашення основного боргу - тіла кредиту, замість відсотків.
Однак, 16.06.2016 року позивач направив на адресу відповідача ОСОБА_3 вимогу про дострокове погашення заборгованості по кредитному договору № ДК»-228 від 30.06.2015 року.
Судом встановлено, що згідно даних посвідчення офіцера Серії НОМЕР_1 , та Довідки Військової частини НОМЕР_2 від 17.11.2016 року № 623 відповідач ОСОБА_3 з 24.07.2013 року по теперішній час перебуває на військовій службі у Збройних Силах України.
Відповідно до змісту Довідки виданої Військовою частиною НОМЕР_3 від 17.11.2031 року № 1119, відповідач ОСОБА_5 також з 21 червня 2013 року, по теперішній час перебуває на військовій службі у Збройних Силах України, що також підтверджується копією посвідчення офіцера Серії НОМЕР_4 .

Відповідно до п.п. 3 п. 4 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» від 20.05.2014 року статтю 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» доповнено п. 15, згідно з яким військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.

Пунктом 1 Розділу II Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» дію п.п. 3 п. 4 цього Закону поширено на військовослужбовців з початку і до закінчення особливого періоду, а на резервістів та військовозобов`язаних - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду, на час проходження військової служби.
В Україні особливий період розпочався з моменту оголошення Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17.03.2014 року, тобто з 18.03.2014 року, та триває по теперішній час.
Таким чином, враховуючи вищенаведені вимоги законодавства України, оскільки відповідач ОСОБА_3 є військовослужбовцем Збройних Сил України, їй не підлягають нарахуванню відсотки за користування кредитом, а також штрафні санкції з моменту укладення Кредитного договору, тобто з 30.06.2015 року, оскільки особливий період розпочався 18.03.2014 року та триває по теперішній час, і до закінчення особливого періоду.
Судом першої інстанції вірно не прийнято до уваги посилання представника позивача, що лише з 30.06.2015 року по 22.08.2015 року відповідачу відповідно до діючого законодавства не підлягають нарахуванню відсотки, тобто на період мобілізації, із закінченням якого, на думку позивача, закінчився особливий період, оскільки згідно статті 1 Закону № 3543-ХІІ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період продовжується з моменту оголошення рішення про мобілізацію та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Доводи апеляційної скарги в цій частині колегія суддів не приймає до уваги, оскільки мобілізацією, згідно з положеннями наведеної статті, є комплекс заходів, здійснюваних, серед іншого, з метою переведення Збройних Сил України на організацію і штати воєнного часу.
У частині четвертій статті 3 Закону № 3543-ХП зазначено, що зміст мобілізації становить переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій, а також адміністративно - територіальних одиниць України на роботу в умовах особливого періоду.
Таким чином, закінчення періоду мобілізації не є самостійною підставою для припинення особливого періоду. Законом не визначено чіткого порядку Припинення особливого періоду.
Водночас статтею 1 Закону № 3543-ХІІ надано визначення поняттю демобілізації як комплексу заходів, спрямованих, серед іншого, на планомірне переведення Збройних Сил України, інших військових формувань, на організацію і штати мирного часу.
Системний аналіз наведених правових норм, а також загальновідомих обставин іноземної агресії щодо України дає суду підстави стверджувати, що у проміжки між періодами проведення мобілізації стан особливого періоду не припинявся.
Крім того, з відповіді Генерального штабу Головного Управління оборонного та мобілізаційного планування Генерального штабу збройних сил України від 01.10.2015 року № 322/2/8417 вбачається, що виходячи з положень ст. 1 Закону України «Про оборону України» з моменту оголошення Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17.03.2014 року № 303/2014 в Україні настав особливий період. Скасування особливого періоду буде здійснено окремим Указом Президента України «Про демобілізацію» після стабілізації обстановки на сході України.

Тобто, висновок суду, що позивач неправомірно нараховує відповідачу відсотки за користування кредитом по кредитному договору № ДК2-228 від 30.06.2015 року є правильним.
Таким чином, судом встановлено, що відповідачем сплачено кредит у повному обсязі - 40 000,00 грн.
Згідно ч.2 ст.554 ЦК Українипоручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем ОСОБА_1 сплачено кредит в повному обсязі, а тому підстави для задоволення позовних вимог КС «Істок» про стягнення з відповідачів заборгованості відсутні.
Доводи апеляційної скарги про те, що Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не передбачає пільги для родичів осіб, які отримали кредит та не звільняє поручителів від виконання зобов`язань за позичальника перед кредитором колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки судом першої інстанції встановлено, що відповідачем ОСОБА_1 сплачено кредит в повному обсязі в сумі 40 000,00 грн., а відтак відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог КС «Істок» до поручителя ОСОБА_2 .
Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність ухваленого у справі рішення.
Оскільки рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.
Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника Кредитної спілки «ІСТОК» - ОСОБА_6 - відхилити.
Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 22 листопада 2016 року залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів.

Головуючий: Судді: