Апеляційний суд Житомирської області
Справа №276/759/16-ц Головуючий у 1-й інст. Мельник М. Л.
Категорія 55 Доповідач Коломієць О. С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді: Коломієць О.С.

суддів: Жигановської О.С., Якухно О.М.

при секретарі

судового засідання: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Приватного підприємства фірма «Олфарм» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку

за апеляційною скаргою Приватного підприємства фірма «Олфарм» на рішення Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 20 грудня 2016 року

в с т а н о в и л а:

У серпні 2016 року позивач звернулася до суду з даним позовом вказуючи, що наказом приватного підприємства фірма «Олфарм» (далі ППФ «Олфарм») № 18 від 03.09.2012 року вона була прийнята на посаду комірника даного підприємства 03.09.2012 року і наказом №23 від 30.11.2012 року звільнена з займаної посади 30.11.2012 року. При її звільненні відповідач не виплатив грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку за період роботи з 03.09.2012 року по 30.11.2012 року, в звязку з чим вона змушена була звернутись до суду.

Рішенням Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 12 листопада 2015 року стягнуто з ППФ «Олфарм» на її користь грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку в сумі 233 грн. 90 коп. з відрахуванням всіх належних платежів. У звязку з тим, що вказана грошова компенсація не виплачена їй з вини ППФ «Олфарм» по даний час, позивач просить суд постановити рішення, яким стягнути на її користь з ППФ «Олфарм» середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з 30 листопада 2012 року по день фактичного розрахунку.

Рішення Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 20 грудня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з ППФ «Олфарм» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 26 вересня 2014 року по 20 грудня 2016 року в розмірі 28774 грн. 93 коп., вирішено питання про судові витрати.

Посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та постановити ухвалу про закриття провадження у справі. Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що при розгляді справи судом першої інстанції були неповно зясовані обставини справи, порушені норми процесуального і матеріального права. Зазначає, що ухвалюючи рішення суд не надав належної правової оцінки факту наявності рішення суду від 11.11.2014 року про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 23203 грн. 94 коп. Крім того, стягнення з відповідача на користь позивача грошової компенсації за невикористану відпустку не може бути юридичним фактом для повторного притягнення ППФ «Олфарм» до відповідальності, оскільки дана компенсація, як зарплата, повинна була виплачена позивачу при звільненні, а відповідальність підприємства за несвоєчасне проведення з нею розрахунку закінчилась в день постановлення судового рішення 25 вересня 2014 року.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що з позивачем з вини відповідача не було проведено повного розрахунку під час звільнення, зокрема не було виплачено компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 233,90 грн., яка була стягнута на підставі судового рішення від 12.11.2015 року та не виплачена по даний час, а відтак на користь ОСОБА_2, з урахуванням судового рішення від 25.09.2014 року про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.12.2012 р. по 25.09.2014р. в розмірі 23203,94 грн., підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 26.09.2014 року по 20.12.2016 року в розмір з 28774 грн. 93 коп.

Проте, повністю з такими висновками суду погодитись неможливо виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 працювала у відповідача на посаді комірника з 03.09.2012 року по 30.11.2012 року. При звільненні позивачу не була виплачена грошова компенсація за невикористану відпустку за вказаний період роботи.

Рішенням ВолодарськоВолинського райсуду Житомирської області від 12.11.2015 року з відповідача на користь позивача стягнуто грошову компенсацію за невикористану відпустку в сумі 233,90 грн.

Також судом встановлено, що рішеннями Володарсько-Волинського районного суду від 24.09.2014 року та Апеляційного суду Житомирської області від 15.07.2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до приватного підприємства фірми «Олфарм», стягнуто з ППФ «Олфарм» на користь ОСОБА_2 2587,50 грн. середній заробіток за час затримки видачі трудової книжки за період з 30.11.2012 року по 20.06.2013 року та 3450 грн. вихідної допомоги.

Крім того, рішеннями Володарсько Волинського районного суду від 25.09.2014 року та Апеляційного суду Житомирської області від 11.11.2014 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ППФ «Олфарм» про стягнення заробітної плати та середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку, стягнуто з ППФ «Олфарм» на користь ОСОБА_2 1150 грн. заробітної плати за листопад 2012 року та 23203,94 грн. середнього заробітку за час затримки при звільненні за період з 01.12.2012 року по 25.09.2014 року.

Відповідно до положень ч.1 ст.116 КЗпП України - при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, провадиться в день звільнення.

Проте, в порушення вимог ст.116 КЗпП України, відповідач не провів із позивачем розрахунок належних виплат. Сума грошової компенсації за невикористану відпустку в сумі 233,90 грн., стягнута лише рішенням ВолодарськоВолинського райсуду Житомирської області від 12.11.2015 року, і на даний час позивачу не виплачена.

Згідно із ч.4 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Встановивши, що відповідач при звільненні ОСОБА_2 не провів виплату всіх сум, що належали їй при звільненні, в тому числі - суми компенсації за невикористану відпустку в розмірі 233,90 грн., суд першої інстанції з врахуванням обставин справи та вищенаведених вимог закону, дійшов обґрунтовано висновку про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 26 вересня 2014 року (наступний день після ухвалення рішення від 25.09.2014 про стягнення середнього заробітку) по день ухвалення рішення суду, тобто по 20.12.2016 року.

Доводи апеляційної скарги про необґрунтованість вимог через застосування до відповідача подвійних санкцій за одне й те саме порушення, що не передбачено чинним законодавством є безпідставними, оскільки невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Таким чином, невиконання рішення суду про стягнення на користь звільненого працівника всіх сум, що належать йому від підприємства є підставою для покладення на власника або уповноважений ним орган відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, за весь період невиплати цих сум, оскільки вимоги звільненого працівника щодо їх виплати є трудовим спором і регулюються нормами трудового права (Правова позиція ВСУ у справі № 6-788цс16 від 14.12.2016р.)

Доводи апеляційної скарги в частині закриття провадження у справі відповідно до п.2 ч.1 ст. 205 ЦПК України є безпідставними, оскільки рішення у справі № 276/641/14-ц постановлено у спорі між тими сторонами, проте з різних підстав і позови не є тотожними.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що визначена сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягає зменшенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що з вини відповідача не було проведено повного розрахунку з позивачем при звільненні, зокрема не було виплачено заробітну плату за листопад 2012 року в розмірі 1150 грн., вихідну допомогу в розмірі 3450 грн. та компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 233,90 грн. Тобто загальний розмір належних позивачу до виплати при звільненні сум складає 4833 грн. 90 коп., які стягнуті рішеннями судів та на даний час позивачу не виплачені.

Проте, звертаючись до суду з даним позовом, позивач просила стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки виплати тільки компенсації за невикористану відпустку в розмірі 233,90 грн., а не всіх належних до виплати та присуджених судом сум. Таким чином, колегія суддів, вважає, що сума середнього заробітку повинна бути розрахована виходячи із розміру суми компенсації за невикористану відпустку та частки, яку вона становила у загальному розмірі належних до виплати сум.

Згідно проведеного судом розрахунку, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку складає 28774,93 грн., у звязку з чим розмір середнього заробітку з урахуванням розміру частки компенсації за невикористану відпустку, яку вона становила у загальному розмірі належних до виплати сум повинен складати 1392 грн. 71 коп. з розрахунку : 233,90 грн. х 100% : 4833,90 грн. = 4,84 % х 28774,93 грн. = 1392,71 грн., де 4,84 % - частка компенсації за невикористану відпустку, яку вона становила у загальному розмірі належних до виплати сум, 1392,71 грн. сума середнього заробітку за час затримки розрахунку).

Виходячи з вищевикладеного, на підставі ч.1 ст.309 ЦПК України, рішення суду першої інстанції в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягає зміні, шляхом зменшення розміру стягнення з 28774,93 грн. до 1392,71 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Приватного підприємства фірма «Олфарм» задовольнити частково.

Рішення Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 20 грудня 2016 року в частині стягнення з приватного підприємства фірми «Олфарм» на користь ОСОБА_2 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 26 вересня 2014 року по 20 грудня 2016 року змінити, зменшивши його розмір з 28774 грн. 93 коп. до 1392 грн. 71 коп.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий : Судді :