Справа № 168/140/17
Провадження № 2/168/79/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.04.2017 р. Старовижівський районний суд Волинської області в складі

головуючого-судді Хаврони О.Й.,

з участю: секретаря Островерхої Т.С.

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши в смт.Стара Вижівка в залі суду у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до приватного підприємства «Хуторок» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся з позовом, який мотивує тим, що 24.06.2016 р. його звільнено з посади продавця в ПП «Хуторок». Всупереч вимогам ст. 116, ст. 117 КЗпП в день звільнення відповідач не виплатив йому всю належну суму заробітної плати, а тільки після ухвалення рішення Апеляційним судом Волинської області 20.01.2017 р. на його рахунок перераховані кошти. Просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 25.06.2016 р. по 20.01.2017 р. в сумі 13551,30 грн.

У судовому засіданні позивач позов підтримав, дав пояснення аналогічні наведеним та додав, що розмір належних йому на день звільнення виплат він оспорював, вони не виплачені своєчасно з вини відповідача, що підтверджується рішенням суду. Розмір середнього заробітку розрахував використовуючи інформацію в мережі Інтернет, оскільки не є бухгалтером. Вважає такий розрахунок правильним.

Представник відповідача в судовому засіданні позову не визнала, пояснила, що не розуміє чому повинна за квітень 2016 р. позивачу заробітна плата виплачена, рішення апеляційного суду виконано, гроші позивачу перераховані. З вини позивача виникла недостача товару. Вважає, що не вона не повинна сплачувати позивачу жодних коштів.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково з таких підстав.

Встановлено, що 24.06.2016 р. позивач звільнений з роботи з посади продавця ПП «Хуторок»; в день звільнення позивача, всупереч ст. 116 КЗпП, з ним не було проведено повного розрахунку, розмір цієї суми сторони на момент звільнення оспорювали.

Позивач звертався з позовом до суду і заявляв вимоги про стягнення заробітної плати в сумі 5583,77 грн. та упущеної вигоди.

Рішенням Апеляційного суду Волинської області від 22.12.2016 р. частково задоволено позов. У вимогах про стягнення упущеної вигоди відмовлено, щодо стягнення заробітної плати задоволено частково: з відповідача на користь позивача стягнуто заборгованість з заробітної плати в сумі 4523,42 грн.

Сторони визнають, що вказані кошти виплачені позивачу 20.01.2017 р.

Згідно з ч.1 ст.47 Кодексу законів про працю України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП, згідно з якою в разі невиплати з вини власника, або уповноваженого ним органу належних працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП, при відсутності спору про їх розмір підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник повинен сплатити зазначене відшкодування в тому разі якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999р. №13 Про практику застосування судами законодавства про оплату праці, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

Факт несвоєчасної виплати усіх сум, що належали позивачу на день звільнення, є доведеним. Неправомірність дій відповідача встановлена рішенням апеляційного суду, яким встановлено, що позивачу нараховувалась заробітна плата в меншому розмірі, ніж встановлено законом, та не була виплачена при звільненні. Відповідно до ст. 61 ЦПК ця обставина не підлягає доказуванню.

Таким чином, слід стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 25.06.2016 р. по 20.01.2017 р. включно.

Позивач, звертаючись з позовом, просить стягнути суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 13551,30 грн., розмір якої визначив виходячи з розяснень, викладених в мережі Інтернет, розрахував шляхом множення середньоденного заробітку за 2 місяці, що передували звільненню - квітень і травень 2016 р. (за виключенням святкових), яка на його погляд становить 64,53 грн., на 210 днів (кількість календарних днів за період часу з 25.06.2016 р. по 20.01.2017 р.).

Однак, суд не погоджується з розрахунком позивача, оскільки він є неправильним, не здійснений відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 N 100 (далі Порядку).

Згідно з абзацом 5 пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 N 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» (далі - Пленум) задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Зважаючи на викладене, суд вважає необхідним визначити суму середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні з 25.06.2016 р. по 20.01.2017 року, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, навівши розрахунок таких сум відповідно до вимог Порядку та зазначивши, що вони визначені без утримання податків й інших обов'язкових платежів.

З врахуванням викладеного, розрахунок сум середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні позивача з 25.06.2016 р. по 20.01.2017 р., слід здійснити таким чином.

Місяцю звільнення позивача з посади передували квітень і травень 2016 року, які складали 21 та 19 робочі днів, що в сукупності складає 40 робочих днів (відповідно до ОСОБА_3 соціальної політики від 20.07.2015 р. N 10846/0/14-15/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2016 рік», ОСОБА_3 соціальної політики від 05.08.2016 р. N 11535/0/14-16/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2017 рік»).

Рішенням апеляційного суду Волинської області встановлено, що заробітна плата позивача за квітень і травень 2016 року становить 4023 грн. (1378 грн. оклад за квітень + 447,66 грн. доплата за квітень + 1450 грн. оклад за травень + 747,34 грн. доплата з травень).

Отже, середньоденний заробіток позивача для визначення розміру затримки розрахунку при звільненні становить 100,575 грн. (4023 грн. : 40 робочих днів).

За період затримки розрахунку при звільненні слід брати кількість робочих днів, а не календарних як вважає позивач), що також відповідає правовій позиції Верховного Суду України у справі № 6-2807цс16 від 01.03.2017 р.). Робочих днів цьому періоді є 144 дні (в червні 2016р. - 3 дні, в липні 2016 року - 21 робочих дні, в серпні 2016 року 22 робочих днів, в вересні 2016 року - 22 робочих днів, в жовтні 20 днів, в листопаді 22 дні, в грудні 22 дні, в січні 2017 р.- 12 днів).

Отже, за час затримки розрахунку при звільненні з відповідача підлягає до стягнення на користь позивача середній заробіток в сумі 14 482,8 грн. (144 робочих дні х 100,575 грн.).

Разом з тим, суд вважає за доцільне зменшити розмір середнього заробітку, що має сплатити відповідач за час затримки розрахунку при звільненні, тобто застосувати принцип співмірності при визначенні розміру відшкодування, з таких підстав.

У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівнику сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток

У разі непроведення розрахунку у звязку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу.

При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи (правова позиція ВСУ в справі № 6-259 цс17 від 13.03.2017 р.)

Позивач звертався з позовом про стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі в сумі 5583,77 грн., оскільки між сторонами був спір щодо розміру належної позивачу заробітної плати.

Позовні вимоги позивача в частині стягнення заробітної плати були задоволені рішенням Апеляційного суду Волинської області від 22.12.2016 р. частково, а саме стягнуто на його користь 4523,42 грн. Тобто в частині стягнення заробітної плати задоволено 81 % позову (4523,42 грн. х 100% : 5583,77 грн.).

З урахуванням правової позиції ВСУ та положень ст. 117 КЗпП, з огляду на розмір спірної суми, на яку позивач мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах саме щодо заробітної плати, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком, слід зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні до 11 731,07 грн. (тобто до 81 % від суми 14482,8 грн.).

Оскільки позов задоволено частково, а позивач звільнений від сплати судового збору, то з відповідача в дохід держави, відповідно до ст. 88 ЦПК, слід стягнути 1296 грн. судового збору (1600 грн. х 81% : 100 %).

Керуючись ст.ст. 116,117 КЗпП, ст.ст. 10, 60, 61, 88, 212- 215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з приватного підприємства «Хуторок» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 11 731 (одинадцять тисяч сімсот тридцять одну) грн. 07 коп. (сума вказана без утримання податків й інших обовязкових платежів).

У решті позову відмовити.

Стягнути з приватного підприємства «Хуторок» в дохід держави 1296 (тисячу двісті девяносто шість) грн. судового збору.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області через Старовижівський районний суд Волинської області шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя ОСОБА_4

Згідно з оригіналом :

Суддя Старовижівського районного суду

Волинської області ОСОБА_4

11.04.2017