СВАЛЯВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 306/2027/15-ц
Провадження № 2/306/20/17
Рядок статзвіту № 47
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.02.2017 року м. Свалява

Свалявський районний суд Закарпатської області у складі:

головуючої - судді Василиха Ж.В.,

з участю секретаря Дичка О.І.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 Мартіна про встановлення факту спільного проживання однією сім»єю без реєстрації шлюбу та поділ майна подружжя,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася в суд із зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що у 2006 році вона познайомилася з громадянином ОСОБА_5 ОСОБА_4 Мартіном та з вересня 2006 року почала проживати з ним однією сім»єю без реєстрації шлюбу. 05 липня 2011 року народився ОСОБА_4 Манфред, батьками якого відповідно до виписки з книги реєстрації народжень є ОСОБА_6 та ОСОБА_3 За час спільного проживання сторонами було придбано на території ОСОБА_5 різної нерухомості, а також дві земельні ділянки в с. Поляна Свалявського району по вул. Вакарова, 17 та по вул. Зелена, 11, трикімнатну квартиру АДРЕСА_1. Право власності на дане майно було оформлено на ім»я ОСОБА_6 Мартіна. До народження дитини близько 5 років позивач віддавала усі зароблені кошти ОСОБА_6 Мартіну на ремонтні роботи у придбаному майні. Оскільки об»єкти права спільної сумісної власності є об»єктами нерухомого майна, яке не може бути поділено у натурі без втрати його цільового призначення, а спільне користування ним через неприязні стосунки сторін є неможливим, тому просить встановити факт спільного проживання однією сім»єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_6 Мартіна та ОСОБА_3 з вересня 2006 року по вересень 2014 року, поділити спільно нажите ОСОБА_6 Мартіном та ОСОБА_3 на території України майно, а саме: визнати за ОСОБА_3 право особистої власності на земельну ділянку № 17 по вул. Вакарова в с. Поляна Свалявського району; визнати за ОСОБА_3 право особистої власності на земельну ділянку № 11 по вул. Зелена в с. Поляна Свалявського району; визнати за ОСОБА_6 Мартіном право особистої власності на квартиру АДРЕСА_2.

У судовому засіданні представник позивача просила позов задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що відповідач перебував з позивачкою у стосунках закоханості в період з березня 2009 року по травень 2012 року. В цей час вони проживали разом, оскільки відповідач добра людина і представив позивачці свій будинок. Однак вони не вели в цей час спільний бюджет та не проводили спільні витрати. Він допомагав їй коштами, продуктами, наданням житла, оскільки така народила від нього дитину.

Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні пояснив, що сторони приїжджали в с.Поляну, разом святкували свята. Позивачка просила в 2012 році зробити в квартирі в м. Білгород-Дністровському ремонт квартири. Між сторонами склалися вільні стосунки, відповідач є щирим, добрим чоловіком.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного.

Встановлено, що позивач розірвала попередній шлюб 08.04.2008 року (а.с. 127), згідно довідки про реєстрацію позивач з 20.09.2006 року по 01.10.2014 року проживала за адресою Гунценгаузен, Нюрбергер Штрассе, 52. Відповідач зареєстрований за вказаною адресою з 23.03.2009 року (а.с. 132).

05.07.2011 року у сторін народився спільний син ОСОБА_4 Манфред (а.с. 7).

Відповідно до ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім»єю, але не перебувають у шлюбі між собою або у будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об»єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюється положення глави 8 цього Кодексу.

Згідно роз»яснень, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» п. 20, відповідно до яких при застосуванні ст. 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

З пояснень представника відповідача вбачається, що ОСОБА_6 був доброю, щирою людиною, допомагав позивачці, піклувався про неї, надав у користування своє житло, допомагав харчуванням та коштами.

Отже, допомога ОСОБА_6 у вирішенні побутових та інших проблем ОСОБА_3 є проявом його власного усвідомлення обов»язків чоловіка по відношенню до жінки, з якою він перебуває у близьких відносинах, а не достатнім доказом наявності спільного господарства та єдиного бюджету.

Елементом близьких взаємовідносин сторін є і участь ОСОБА_6 у вихованні сина ОСОБА_8, а також спільне проведення відпусток, відвідування сімейних свят, проведення вільного часу та інше.

Враховуючи пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про недоведеність вимог позивача, оскільки нею не було доведено складення у неї з відповідачем усталених відносин, що притаманні подружжю, так як сам факт перебування у фактичних шлюбних відносинах без установлення ведення спільного господарства, побуту та бюджету не є підставою для визнання права власності на майно.

Відповідачем 19 травня 2008 року та 09 червня 2009 року було придбано земельні ділянки в с. Поляна Свалявського району (а.с. 103-104), 29.08.2013 року квартиру в м. Білгород-Дністровський, вул. Франко, 7/19. Як ствердила у судовому засіданні представник відповідача відповідач за свої власні кошти придбав вказане майно. Позивач не спростувала твердження відповідача щодо придбання даної квартири та земельних ділянок за спільні чи власні кошти.

Майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об'єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім»ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними.

У зв»язку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сімєю, слід установити не лише факт спільного проживання сторін у справі, а й обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці (правова позиція, яка висловлена Верховним Судом України 23 вересня 2015 року в постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1026цс15).

Письмової угоди про створення спільної власності між сторонами укладено не було.

Позивач не довела належними та допустимими доказами, що її кошти та кошти відповідача були об'єднані для набуття в майбутньому спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету, пояснення з цього приводу представника позивача нічим не підтверджено, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.4 ст.60 ЦПК України).

Допитаний у судовому засіданні свідок не підтвердив факт ведення сторонами спільного господарства, побуту та бюджету, придбання у спільну власність спірних квартири та земельних ділянок.

Сам по собі факт народження спільної дитини у сторін не вказує на те, що між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Таким чином, суд дійшов висновку про не доведеність позовних вимог, а тому у позові відмовляє.

Керуючись ст. ст. 88, 212-215, 218 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

У позові ОСОБА_3 до ОСОБА_6 Мартіна про встановлення факту спільного проживання однією сім»єю без реєстрації шлюбу та поділ майна подружжя відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Закарпатської області через суд першої інстанції шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуюча Ж.В.Василиха