ухвала

іменем україни

29 березня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення та зняття з реєстраційного обліку, за касаційною скаргою ОСОБА_4, поданою представником ОСОБА_6, на заочне рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 17 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 04 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У березні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення та зняття з реєстраційного обліку, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що він є власником квартири АДРЕСА_1, придбавши її на електронних торгах 26 січня 2016 року, що підтверджується актом державного виконавця про проведені електронні торги від 05 лютого 2016 року. У подальшому він сплатив визначену під час проведення торгів ціну вказаного майна на відповідний рахунок, про що свідчать відповідні квитанції. Після проведення повної оплати за вказану квартиру він отримав свідоцтво про право власності на вказану квартиру. Попереднім власником даної квартири був ОСОБА_4, який, незважаючи на офіційне та законне оформлення правовстановлюючих документів на вказане житло, чинить йому перешкоди у доступі до квартири, а саме: продовжує проживати там разом зі своїм братом ОСОБА_5, у квартирі знаходяться речі колишнього власника. Незважаючи на його неодноразові звернення та прохання відповідачі не дають йому можливості користуватися квартирою, а, крім того, відповідають на вказані прохання образливими словами і погрозами. У зв'язку із такими діями відповідачів він звернувся із заявою до Коломийського відокремленого підрозділу Головного управління Національної поліції України та згідно з висновком вказаного підрозділу йому рекомендовано вирішувати даний спір шляхом пред'явлення цивільного позову. Посилаючись на те, що своїми діями відповідачі порушують його право власності, оскільки він має намір провести у спірній квартирі ремонтні роботи та здавати її в оренду, позивач просив усунути йому перешкоди у користуванні зазначеною квартирою шляхом виселення відповідачів та зняття їх з реєстрації місця проживання у цій квартирі.

Заочним рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 17 травня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 04 вересня 2016 року, позов задоволено. Виселено ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з квартири АДРЕСА_1, та знято їх місце реєстрації у цій квартирі. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення й направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку із цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що відповідно до протоколу проведення електронних торгів від 20 січня 2016 року № 140746, сформованого державним підприємством «СЕТАМ» проведено електронні торги з реалізації квартири АДРЕСА_1, реєстраційний номер лота 117827.

Переможцем торгів визнано учасника 9, яким запропоновано найвищу цінову пропозицію, ОСОБА_3

Згідно з квитанціями від 15 січня та 22 січня 2016 року № 47 та № 76 відповідно ОСОБА_3 вніс на рахунок відділу державної виконавчої служби Коломийського міськрайонного управління юстиції внесок за участь у торгах у розмірі 8 532 грн 33 коп. та 162 114 грн 17 коп. за придбання майна (протокол від 20 січня 2016 року № 140746).

05 лютого 2016 року старшим державним виконавцем вказаного відділу державної виконавчої служби Кузьмином М.В складено акт про проведені електронні торги, у якому вказано, що торги з реалізації майна, призначені на 20 січня 2016 року, вважаються такими, що відбулися. Переможцем торгів визнаний ОСОБА_3, який придбав однокімнатну квартиру АДРЕСА_1, яка до цього належала ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 22 вересня 2006 року № 1-247, посвідченого приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу Базюк Т.В.

ОСОБА_3 сплатив гарантійний внесок за участь у електронних торгах у розмірі 8 532 грн 33 коп. та грошові кошти за придбане нерухоме майно у розмірі 162 114 грн 17 коп. Акт складено на підставі вищевказаного протоколу про проведення електронних торгів № 140746 та він є підставою для проведення необхідних реєстраційних дій.

17 лютого 2016 року ОСОБА_3 отримав свідоцтво, посвідчене приватним нотаріусом Коломийської міського нотаріального округу ЯцкомП.П., зареєстроване у реєстрі за № 440, згідно з яким йому на праві власності належить майно, що складається із однокімнатної квартири АДРЕСА_1, яка раніше належала ОСОБА_4

На підставі зазначеного свідоцтва за ОСОБА_3 зареєстроване право власності на вказану квартиру, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме май та Реєстру прав власності на нерухоме від 18 лютого 2016 року № 53539138.

Згідно з довідкою від 16 березня 2016 року № 69, виданою об'єднанням співвласників багатоквартирного будинку «ОСК-4» у квартирі АДРЕСА_1, зареєстровані ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Також встановлено, що 26 лютого 2016 року ОСОБА_3 звертався до Коломийського відокремленого підрозділу Головного управління Національної поліції України з приводу неправомірних дій ОСОБА_4 й висновком про результати розгляду вказаної заяви від 11 березня 2016 року позивачу рекомендовано звертатися до суду, оскільки між сторонами мають місце цивільно-правові відносини.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що право власності ОСОБА_3 на спірну квартиру як нового власника підлягає захисту шляхом усунення перешкод у користуванні та розпорядженні нею шляхом виселення відповідачів з цієї квартири та зняття з реєстрації місця проживання в ній, пославшись при цьому на положення ст. 391 ЦК України.

Апеляційний суд погодився із такими висновками та залишив рішення суду першої інстанції без змін. Суд також вказав, що ст. 109 ЖК Української РСР на спірні правовідносини не поширюється.

Проте погодитися з висновками судів попередніх інстанції не можна з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК Українивласник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до вимог ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним пава користування та розпорядження своїм майном.

Разом з тим, за змістом ч. 1 ст. 575 ЦК України та ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, це вид забезпечення виконання зобов'язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, передбаченому цим Законом.

Відповідно до ст. 589 ЦК України, ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених ст. 12 цього Закону.

Згідно з ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Частиною першою ст. 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є ст. 109 ЖК Української РСР, за змістом ч. 2 якої громадянам, яких виселяють із жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинне бути зазначене в рішенні суду.

Таким чином, ч. 2 ст. 109 ЖК Української РСРустановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання їм іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання їм іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, придбане ними за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою цього жилого приміщення.

Отже, за змістом вказаних вище положень закону особам, яких виселяють із жилого будинку (жилого приміщення), що є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки та яке було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла, надається інше постійне житло.

При виселенні у судовому порядку з іпотечного майна, придбаного не за рахунок кредиту і забезпеченого іпотекою цього житла, відсутність постійного жилого приміщення, яке має бути надане особі одночасно з виселенням, є підставою для відмови в задоволенні позову про виселення.

Виселення громадян з іпотечного майна, придбаного за рахунок кредитних коштів, є підставою для надання цим громадянам жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання (ч. 4 ст. 109 ЖК Української РСР).

Така ж правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 18 березня 2015 року у справі № 6-39цс15, від 24 червня 2015 року у справі № 6-447цс15, від 01 липня 2015 року у справі № 6-875цс15, від 16 грудня 2015 року у справі № 6-1469цс15 та від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1449цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Вирішуючи спір, суди першої та апеляційної інстанцій на порушення ст. ст. 10, 60, 212-214, 315 ЦПК України вищевказаних положень закону не врахували, фактичних обставин, від яких залежить правильне вирішення справи належним чином не з'ясували, зокрема, відхиливши посилання відповідачів на те, що спірна квартира є предметом іпотеки та їх єдиним житлом, тому відповідно до ст. 109 ЖК Української РСР їм має бути надане тимчасове житло, належним чином не перевірили підстави набуття права власності попереднім власником ОСОБА_5 на спірне житлове приміщення, не дослідили договір іпотеки й не встановили, чи отримував іпотекодавець кредит для придбання житла.

Таким чином, суди дійшли передчасного висновку про задоволення позову та застосування до спірних правовідносин норми ст. 391 ЦК України.

Ураховуючи викладене, оскільки фактичні обставини для правильного вирішення справи не встановлені, судові рішення не можуть вважатися законними і обґрунтованими, тому в силу ст. 338 ЦПК Українипідлягають скасуванню із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції, під час розгляду якої суду належить урахувати викладене, дати відповідну правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити судове рішення відповідно до установлених обставин і вимог закону.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_6, задовольнити.

Заочне рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 17 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 04 вересня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик