РІШЕННЯ

Іменем України

06.04.2017 рокуФранківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Кузь В.Я.

при секретарі Янковській С.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в місті Львові цивільну справу за заявою ОСОБА_1, зацікавлена особа - Головне управління ДМС у Львівській області про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме постійного, безвиїзного проживання на території України з 1989 року по теперішній час,-

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернувся в суд із заявою , яку вподальшому уточнив, за участю зацікавленої особи - Головного управління ДМС у Львівській області про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме постійного, безвиїзного проживання на території України з 1989 року по теперішній час .

В обґрунтування заявлених вимог заявник покликається на те, що він народився 05.03.1971 року у м. Горький Російської Федерації. В Україні він постійно проживає із 1989 року, зокрема: з 16.09.1989 року прибув на навчання до Національного університету " Львівська політехніка" та був прописаним до 02.11.1995 року за адресою: м. Львів, вул. Лукаша, 2 у гуртожитку . З 02.11.1995 року був виписаний із гуртожитку без подання паспорту, оскільки такий був втраченим і з того часу ніде не прописувався, хоч постійно проживав та працював у м. Львові.

05.01.2005 року він був затриманий слічим в ОВС ССП СУ УМВСУ У Львівський області, а з 14.01.2005 року по 10.03.2015 року перебував у Львівському слідчому ізоляторі..

Заявник стверджує, що без встановлення в судовому порядку факту постійного його проживання на території України він позбавлений можливості отримати громадянство та паспорт громадянина України, а тому просить суд встановити факт, що він постійно безвиїзно проживав на території України, починаючи з 1989 року по даний час.

Заявник та його представник в судовому засіданні заявлені вимоги підтримали , пояснення дали аналогічні викладеним у позові.

Представник заінтересованої особи - Головного управління Державної міграційної служби в Львівській області в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоч належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи. Заяви про слухання смправи за його відсутності суду не надав.

Згідно ст.169 ЦПК України, суд вважає, що справу слід слухати у відсутності зацікавленої особи, на підставі наявних у справі матеріалів та доказів, проти чого не заперечив заявник та його представник.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_2 повідомив суд, що підтверджує факт проживання ОСОБА_1 у м. Львові в період з 2001-2002 року, оскільки останній зустрічався із його сестрою. У 2005 році ОСОБА_1 посадили до в"язниці.

Заслухавши пояснення заявника та його представника, покази свідка ОСОБА_2 дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги підлягають до часткового задоволення.

Матеріали справи встановлено, що ОСОБА_1 народився 05.03.1971 року у м. Горький Російської Федерації, що підтверджується довідкою № 670 від 10.01.2005 року виданої НУ "Львівська політехніка", учбовою карткою студента геодезичного факультету Львівського Політехнічного інституту ордену Леніна.

В період з 01 вересня 1989 року по 25.03.1993 року заявник навчався у Політехнічному інституті Львівського ордену Леніна, що стверджується витягами із наказів: № 2046-4-10 від 15.08.1989 року, № 478-4-10 від 04.03.1992 року; № 1670-4-10 від 04.08.1992 року; № 389-4-10 від 25.02.1993 року.

Із довідки № 670 від 10.01.2005 року, виданої директором студмістечка НУ "Львівська політехніка", вбачається, що ОСОБА_1 проживав за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 ( гуртожиток) в період навчання з 16.09.1989 року по 01.07.1994 року, був відрахований. Виписаним був без подання паспорта 02.11.1995 року.

Довідкою Львівської установи виконання покарань УДПсУ у Львівській області № 10/19-9/231 від 15.01.20-16 року підтверджується, що ОСОБА_1 був арештованим 05.01.2005 року СУ УМВСУ у Львівській області за ст. 187 ч.4 КК України.

Вироком Франківського районного суду м. Львова від 06-10.03.2015 року за ст. 257, 187 ч.4 КК України, ОСОБА_3 виправданий, а запобіжний захід у виді тримання під вартою змінений на підписку про невиїзд. 10.03.2015 року ОСОБА_1 звільнений із під варти із залу суду.

Відповідно до частини 1 статті 3 Закону України «Про громадянство України», громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України 24 серпня 1991 року постійно проживали на території України.

Частиною 1 статті 8 зазначеного Закону визначено, що особа, яка сама чи хоча б один із її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України» або яка сама чи хоча б один із її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу ІНФОРМАЦІЯ_2, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки, і є особою без громадянства або іноземцем, яка подала зобов'язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України.

Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов'язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час.

Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 9 Закону України «Про громадянство України», однією з умов прийняття до громадянства України є безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п'яти років.

Згідно статті 1 Закону України «Про громадянство України», безперервним проживанням на території України вважається проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів, щодо проживання на території України на законних підставах, то - це проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні.

Пунктом 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року №215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу ІНФОРМАЦІЯ_2, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки, або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Відповідно до частини 2 статті 256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, зокрема, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31 березня 1995 року передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Разом з тим, судом не здобуто достатньо доказів для встановлення факту безвиїзного перебування заявника ОСОБА_1 на теприторії України із 1989 року по теперішній час.

Визначальним , в даному випадку суд визнає процесуальні документи слідства, відповідно до яких 09.12.2004 року складено протокол огляду місця події в межах кримінальної справи у квартирі АДРЕСА_1, яку винаймав гр. ОСОБА_3

09.12.2004 року ОСОБА_1 був затриманий слідчими органами, вподальшому поміщений в слідчий ізолятор, в якому перебував до 06.03.2015 року.

Враховуючи викладене, суд вважає встановленим факт постійного безвиїзного проживання заявника на території України з 09.12.2004 року по 06.03.2015 року.

На підставі наведеного , керуючись ст. 55 Конституції України; ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» ст. ст. 10, 60, 212, 215, 256, 259 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Уточнену заяву задовольнити частково.

Вважати встановленим факт, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, росіянин, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_4 ( теперішня назва Нижній Новгород) Російської Федерації, раніше проживаючий за адресою : ІНФОРМАЦІЯ_5 та на час розгляду заяви, проживаючий у ІНФОРМАЦІЯ_6, починаючи з 09 грудня 2004 року і по 06 березня 2015 року, безвиїзно перебував на території України.

В решті вимог відмовити за недоведеністю таких.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня проголошення рішення, до апеляційного суду Львівської області, через суд, що ухвалив рішення.

Суддя В. Кузь