У Х В А Л А

31 січня 2017 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Сімоненко В.М., Гуменюка В.І., Лященко Н.П.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 жовтня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання права власності на майно в порядку спадкування та стягнення грошової компенсації,

встановила:

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 13 травня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково: визнано за ОСОБА_4 право власності в порядку спадкування на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 та стягнуто з ОСОБА_5, ОСОБА_6, солідарно на користь ОСОБА_4 вартість Ѕ частини квартири, що складає 940 000 грн; визнано за ОСОБА_4 право власності в порядку спадкування за заповітом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_8, на Ѕ частину автомобіля «HYUNDAI COUPE», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 стягнувши з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 у якості компенсації вартості Ѕ частини зазначеного автомобіля 26 988 грн 59 коп.; визнано за ОСОБА_4 право власності в порядку спадкування за заповітом після померлого ОСОБА_8, на Ѕ частину телевізора марки «PHILIPS» 42, телевізора марки «Sony», DVD програвача «Pioner», комп'ютера, принтера, монітора, пилососа «PHILIPS», холодильника «Wirpool», пральної машинки «Indtsit», свч піч Panasonic-k57, стягнувши з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 у якості компенсації вартості Ѕ частини цього майна 18 282 грн. Стягнуто із ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 Ѕ частину грошової компенсації від суми 141 260 грн в сумі 73 130 грн., що знаходиться у ПАТ «Промінвестбанк», згідно із довідкою від 19 січня 2009 року № 20/08-225. В решті позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 судовий збір пропорційно до розміру задоволеної частини позовних вимог у розмірі 3 315 грн 54 коп.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 15 вересня 2015 року рішення Святошинського районного суду м. Києва від 13 травня 2015 року в частині вирішення позовних вимог про визнання права власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 та стягнення грошової компенсації її вартості, а також в частині стягнення грошової компенсації Ѕ частини суми грошового вкладу в ПАТ «Промінвестбанк» скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 у цій частині відмовлено. В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 жовтня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення Апеляційного суду м. Києва від 15 вересня 2015 року залишено без змін.

У грудні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до Верховного Суду України із заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 жовтня 2016 року з підстави передбаченої пунктом 1 частини 1 статті 355 ЦПК України - неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме статті 60 СК України

Для прикладу наявності зазначеної підстави, заявниця посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 квітня 2012 року та від 21 січня 2015 року, в яких, на її думку, зазначені норми матеріального права застосовані по-іншому.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що у допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

За положеннями пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

У судовому рішенні про перегляд якого подано заяву, суд апеляційної інстанції, з висновком якого погодився й суд касаційної інстанції, встановивши, що спірна квартира була відчужена подружжям під час перебування їх у шлюбі - 12 липня 2007 року на підставі договору купівлі-продажу і належить на праві власності ОСОБА_5, тобто іншій особі, а не одному із подружжя і зазначений договір купівлі-продажу не оспорювався і не визнавався недійсним, дійшов висновку, що спірна квартира не може вважатись спільним майном подружжя ОСОБА_8, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року та ОСОБА_7 у розумінні статті 60 СК України, підлягати поділу в порядку спільного сумісного майна подружжя та входити до складу спадщини після смерті ОСОБА_8, а тому відмовив в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 (яка є матір'ю ОСОБА_8.) в частині визнання спірної квартири спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_8 та ОСОБА_7 та визнання за позивачкою права власності на Ѕ частину вказаної квартири в порядку спадкування після смерті ОСОБА_8

Разом з тим, у наданих для порівняння ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 квітня 2012 року в справі про визнання права власності на житлове приміщення та від 21 січня 2015 року в справі про поділ майна подружжя, суд касаційної інстанції розглядав справи у правовідносинах, що виникли безпосередньо між подружжям і вирішував спори між ними, пов'язані з поділом майна набутого ними у період їхнього шлюбу за їх спільні кошти.

Отже, в ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 квітня 2012 року та від 21 січня 2015 року, наданих заявницею для порівняння, та в судовому рішення про перегляд якого подано заяву, наявні різні: правовідносини, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судами фактичні обставини, що не є неоднаковим застосуванням судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

За таких обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 355, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

ухвалила:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання права власності на майно в порядку спадкування та стягнення грошової компенсації відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.М. Сімоненко

В.І. Гуменюк

Н.П. Лященко