Справа № 368/1082/16-ц Головуючий у І інстанції Кириченко В. І.
Провадження № 22-ц/780/356/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 05.04.2017
УХВАЛА

Іменем України

05 квітня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Кулішенка Ю.М.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Сушко Л.П.,

за участю секретаря: Волошина В.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 27 вересня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2016 року позивач ОСОБА_4 звернувся до суду з вказаним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що 6 серпня 2013 року він надав у борг відповідачу ОСОБА_3 кошти в розмірі 4000 грн., які той повинен повернути в строк до 31.08.2013 року. Відповідач свої зобовязання належним чином не виконав. 24 листопада 2013 року повернув тільки частину коштів в розмірі 3000 грн., а 1000 грн. станом на 30.07.2016 року не повернув.

Просив стягнути з відповідача на його користь суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, всього просив стягнути 3064, 54 грн. та 2000 тис. грн. у відшкодування моральної шкоди.

Заочним рішенням Кагарлицького районного суду від 27 вересня 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 заборгованість по договору позики від 6.08.2013 року, а саме : 20,96 грн. як 3% на прострочену суму 3000 грн., 12 грн. як інфляційні втрати на прострочену суму 3000 грн., 1000 грн. основного боргу, 84,99 грн. як 3% на прострочену суму 1000 грн.; 899,12 грн. як інфляційні втрати на прострочену суму 1000 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі, посилаючись на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав:

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, що були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 06 серпня 2013 року позивач ОСОБА_4 надав у борг відповідачу ОСОБА_3 4000 грн., які зобовязався повернути в строк до 31 серпня 2013 року ( а.с. 5).

Свої зобовязання відповідач належним чином не виконав, повернув тільки борг у сумі 3000 грн. 24.11.2013 року, а 1000 грн. не повернув.

Вирішуючи вказаний спір та частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив із того, що відповідач ОСОБА_3 свої зобовязання в повному обсязі не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню на користь позивача.

З вказаним висновком погоджується і колегія суддів виходячи з наступних підстав:

Поняття позикових відносини і договору позики визначаються положеннями глави 71 ЦК України.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про часткове задоволення позовних вимог, розрахунок заборгованості, наведений в рішення суду є правильним.

Докази та обставини, на які посилається апелянт в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасовано з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Заочне рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 27 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: