Справа №2-2749/10 06.02.2017 06.02.2017 06.02.2017
Справа №2-2749/10 Головуючий першої інстанції Біцюк А.В.
Провадження №22-ц/784/278/17 Доповідач апеляційного суду Серебрякова Т.В.
УХВАЛА

Іменем України

06 лютого 2017 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого - Серебрякової Т.В.,

суддів: Лисенка П.П., Самчишиної Н.В.,

із секретарем судового засідання Лептугою С.С.,

за участі головного державного виконавця - Карастан А.О.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою Заводського відділу державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області ухвалу Заводського районного суду міста Миколаєва від 16 листопада 2016 року, постановлену у цивільній справі за скаргою ОСОБА_3 на постанови головного державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області,

УСТАНОВИЛА:

У вересні 2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду із скаргою на постанови головного державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області (далі - Заводський ВДВС ГТУЮ).

В обґрунтування скарги зазначено, що заочним рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 06 вересня 2010 року задоволено позовні вимоги Акціонерного комерційного банку «Форум». Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_4, ОСОБА_3 на користь Акціонерного комерційного банку «Форум» заборгованість за кредитним договором в сумі 5 775 грн. 49 коп. Крім того, з кожного з відповідачів стягнуто на користь позивача по 28 грн. 88 коп. державного мита та по 60 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи.

10 лютого 2011 року Заводським районним судом міста Миколаєва видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_3 в солідарному порядку на користь банку зазначеної суми заборгованості, за яким постановою головного державного виконавця Заводського ВДВС Миколаївського міського управління юстиції відкрито виконавче провадження.

23 червня 2016 року ПАТ «Банк Форум», в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Форум», направлено до Заводського ВДВС ГТУЮ заяву про закінчення виконавчого провадження, в якій посилаючись на те, що боржником в добровільному порядку виконано рішення суду та сплачено заборгованість на рахунок стягувача, просили винести постанову про закінчення виконавчого провадження та скасувати всі заходи, що були здійснені державним виконавцем для повного та фактичного виконання рішення суду у справі №2-2749/10.

23 серпня 2016 року головним державним виконавцем Заводського ВДВС ГТУЮ винесено постанови: про стягнення з боржника ОСОБА_3 586 грн. 44 коп. виконавчого збору; про стягнення з боржника ОСОБА_3 105 грн. 80 коп. витрат на проведення виконавчих дій; про закінчення виконавчого провадження за №24656497 у зв'язку з фактичним виконання боржником рішення суду та виділення в окреме провадження постанов про стягнення з боржника виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій.

Посилаючись на те, що головним державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, передбачені ст.32 Закону України «Про виконавче провадження» не проводилися, ОСОБА_3 просила:

- визнати неправомірною та скасувати постанову головного державного виконавця Заводського ВДВС ГТУЮ від 23 серпня 2016 року про закінчення виконавчого провадження №24656497 в частині виділення в окреме виконавче провадження постанови про стягнення з боржника виконавчого збору та постанови про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій;

- визнати неправомірною та скасувати постанову головного державного виконавця від 23 серпня 2016 року про стягнення виконавчого збору (виконавче провадження №24656497);

- визнати неправомірною та скасувати постанову головного державного виконавця від 23 серпня 2016 року про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій (виконавче провадження №24656497).

Ухвалою Заводського районного суду міста Миколаєва від 16 листопада 2016 року скаргу ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано неправомірною постанову головного державного виконавця Заводського ВДВС ГТУЮ від 23 серпня 2016 року про закінчення виконавчого провадження №24656497 в частині виділення в окреме виконавче провадження постанови про стягнення з ОСОБА_3 витрат на проведення виконавчих дій та постанови про стягнення з останньої виконавчого збору.

Зобов'язано начальника Заводського ВДВС ГТУЮ скасувати постанову головного державного виконавця Заводського ВДВС ГТУЮ від 23 серпня 2016 року про закінчення виконавчого провадження №24656497 в частині виділення в окреме виконавче провадження постанови про стягнення з ОСОБА_3 витрат на проведення виконавчих дій та постанови про стягнення виконавчого збору.

Визнано неправомірною постанову головного державного виконавця Заводського ВДВС ГТУЮ від 23 серпня 2016 року у виконавчому провадженні №24656497 про стягнення з ОСОБА_3 виконавчого збору у розмірі 586 грн. 44 коп.

Зобов'язано начальника Заводського ВДВС ГТУЮ скасувати постанову головного державного виконавця Заводського ВДВС ГТУЮ від 23 серпня 2016 року у виконавчому провадженні №24656497 про стягнення з ОСОБА_3 виконавчого збору у розмірі 586 грн. 44 коп.

Визнано неправомірною постанову головного державного виконавця Заводського ВДВС ГТУЮ від 23 серпня 2016 року у виконавчому провадженні №24656497 про стягнення з ОСОБА_3 витрат на проведення виконавчих дій у розмірі 105 грн. 80 коп.

Зобов'язано начальника Заводського ВДВС ГТУЮ скасувати постанову головного державного виконавця Заводського ВДВС ГТУЮ від 23 серпня 2016 року у виконавчому провадженні №24656497 про стягнення з ОСОБА_3 витрат на проведення виконавчих дій у розмірі 105 грн. 80 коп.

В задоволенні решти вимог скарги відмовлено.

В апеляційній скарзі Заводський ВДВС ГТУЮ, посилаючись на порушення районним судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати ухвалу та постановити нову ухвалу, якою у задоволені скарги відмовити.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд. Виконання судового рішення є складовою частиною судового розгляду.

Як вбачається з матеріалів справи, заочним рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 06 вересня 2010 року, яке набрало законної сили 07 жовтня 2010 року, задоволено позовні вимоги Акціонерного комерційного банку «Форум», правонаступником якого натепер є Публічне акціонерне товариство «Банк Форум» (далі - ПАТ «Банк Форум»). Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_4, ОСОБА_3 на користь Акціонерного комерційного банку «Форум» заборгованість за кредитним договором в сумі 5 775 грн. 49 коп. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат, шляхом стягнення з відповідачів на користь позивача понесені витрати по сплаті державного мита в сумі 28 грн. 88 коп. з кожного та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи в сумі 60 грн. з кожного (а.с.37-38).

10 лютого 2011 року Заводським районним судом міста Миколаєва видано виконавчий лист про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_3 на користь банку зазначеної суми заборгованості та судових витрат (а.с.98).

24 лютого 2011 року головним державним виконавцем Заводського ВДВС Миколаївського міського управління юстиції відкрито виконавче провадження за зазначеним виконавчим листом (а.с.102).

23 червня 2016 року представником ПАТ «Банк Форум», в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Форум», направлено до Заводського ВДВС ГТУЮ заяву про закінчення виконавчого провадження, в якій посилаючись на те, що боржником в добровільному порядку виконано рішення суду та сплачено заборгованість на рахунок стягувача, просив про винесення постанови про закінчення виконавчого провадження та скасування всіх заходів, що були здійснені державним виконавцем для повного та фактичного виконання рішення суду у цивільній справі №2-2749/10 (а.с.103).

23 серпня 2016 року головним державним виконавцем Заводського ВДВС ГТУЮ винесено постанову про стягнення з боржника ОСОБА_3 586 грн. 44 коп. виконавчого збору та постанову про стягнення з боржника ОСОБА_3 105 грн. 80 коп. витрат на проведення виконавчих дій.

Також, цього ж дня, головним державним виконавцем Заводського ВДВС ГТУЮ винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №24656497 на підставі п.8 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження», в якій, зокрема, вирішено виділити в окреме провадження постанову щодо стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій та постанову про стягнення виконавчого збору (а.с.104,105,106).

Задовольняючи частково скаргу, районний суд вважав, що дії головного державного виконавця зі стягнення виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій є неправомірними, оскільки боржник виконав рішення суду добровільно, а державним виконавцем не було вчинено жодних дій, спрямованих на примусове виконання судового рішення.

Однак, з таким висновком суду першої інстанції не можна погодитись, з огляду на наступне.

За правилами ст.383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

За правилами ч.2 ст.384 ЦПК України скарга подається до суду, який видав виконавчий документ.

Справи за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи посадової особи державної виконавчої служби розглядаються судом за загальними правилами ЦПК України з особливостями, встановленими ст.386 цього Кодексу, за участю державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, рішення, дії або бездіяльність якої оскаржуються.

За результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу (ч.1 ст.387 ЦПК України).

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон України) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 24 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка діяла на час винесення головним державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження) передбачено, що державний виконавець у 3-денний строк з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. В постанові державний виконавець встановлює строк для добровільного виконання рішення, який не може перевищувати семи днів, а рішень про примусове виселення - п'ятнадцяти днів, та попереджає боржника про примусове виконання рішення після закінчення встановленого строку зі стягненням з нього виконавчого збору і витрат, пов'язаних з провадженням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Якщо боржник у встановлений строк добровільно не виконав рішення, державний виконавець невідкладно розпочинає його примусове виконання (ч.5 ст.30 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції, яка діяла на час винесення постанови про відкриття виконавчого провадження).

У разі невиконання рішення у строк, установлений для добровільного його виконання, з боржника постановою державного виконавця, яка затверджується начальником відповідного органу державної виконавчої служби, якому він безпосередньо підпорядкований, стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків від фактично стягненої суми або вартості майна боржника, яке передане стягувачу за виконавчим документом (ст.46 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції, яка діяла на час винесення постанови про відкриття виконавчого провадження).

Аналогічні положення також викладені у ч.1 ст.28 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка діяла на час винесення оскаржуваних постанов), за якою у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі виконання боржником рішення після закінчення строку для самостійного його виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

За положеннями ст.41Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка діяла на час винесення постанов) про стягнення з боржника витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, державний виконавець виносить постанову.

Окрім того, положеннями ч.3 ст.27 зазначеного Закону України передбачено, що у разі отримання документального підтвердження про повне виконання рішення боржником до початку його примусового виконання державний виконавець закінчує виконавче провадження в порядку, встановленому цим законом. Виконавчий збір та витрати, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій, у такому разі з боржника не стягуються.

Тобто сплив строку, наданого для добровільного виконання рішення суду, сам по собі не є тією достатньою підставою, з якою законодавець пов'язує стягнення виконавчого збору з боржника. Виконавчий збір стягується на підставі постанови державного виконавця, якщо боржником в установлений для цього строк рішення добровільно не виконане, а держаним виконавцем вчинено дії, спрямовані на примусове виконання.

Саме така позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 06 липня 2015 року у справі №6-785цс15, яка є обов'язковою для застосування судами в силу вимог ст.360-7 ЦПК України.

Як вбачається із матеріалів справи, після винесення головним державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження від 24 лютого 2011 року та у зв'язку з тим, що боржник в наданий для добровільного виконання строк судове рішення не виконав, 04 березня 2011 року головним державним виконавцем винесена постанова, якою приєднано до зведеного виконавчого провадження №34555666 виконавче провадження за №24656497 з виконання виконавчого листа №2-2749/10, виданого 10 лютого 2011 року Заводським районним судом міста Миколаєва (а.с.124).

В ході виконання зведеного виконавчого провадження, де боржником є ОСОБА_3, державним виконавцем вживались заходи примусового виконання судових рішень, а саме: накладено арешт на кошти боржника, які відкриті в установах банків, описано та арештовано майно належне боржнику на праві власності, здійснювалась оцінка нерухомого майна для подальшої його реалізації.

Тобто, з наявних в матеріалах справах документів слідує, що боржником було виконано вимоги постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження щодо сплати боргу у повному обсязі лише після вчинення головним державним виконавцем дій, спрямованих на примусове виконання рішення.

Згідно ч.6 ст.28 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) у разі завершення виконавчого провадження з підстави, передбаченої п.8 ч.1 ст.49 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня після завершення (закінчення) такого виконавчого провадження відкриває виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору.

Законом України «Про виконавче провадження» на державного виконавця не покладено обов'язок перевіряти виконання виконавчого документа після закінчення строку для самостійного виконання, оскільки відповідно до ст.12 Закону обов'язок повідомляти протягом 3-х робочих днів про повне або часткове виконання виконавчого документу покладено на сторони.

Враховуючи наведене, а саме те, що боржником виконання рішення суду проведено поза межами наданого їй строку для його добровільного виконання та після вчинення державним виконавцем передбачених законом дій з примусового виконання рішення суду, дії головного державного виконавця про виділення в окреме провадження постанови про стягнення з боржника виконавчого збору, постанови про стягнення витрат на проведення виконавчих дій та винесення постанов про стягнення з боржника виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій, одночасно з вирішенням заяви стягувача про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-2749/10, виданого 10 лютого 2011 року Заводським районним судом міста Миколаєва, є правомірними. Тому підстав для скасування оскаржуваних постанов колегія суддів не вбачає.

Оскільки суд першої інстанції був іншої думки, то на підставі п.2 ч.1 ст.312 ЦПК України ухвала суду підлягає скасуванню з постановленням судом апеляційної інстанції нової ухвали про відмову у задоволенні вимог скарги заявника.

Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України з ОСОБА_3 на користь Заводського відділу державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області підлягає стягненню 1 378 грн. на відшкодування судового збору, сплаченого в апеляційній інстанції.

Керуючись ст.ст.303,307,311,315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Заводського відділу державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області - задовольнити.

Ухвалу Заводського районного суду міста Миколаїв від 16 листопада 2016 року скасувати та постановити у справі нову ухвалу.

В задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанови головного державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Заводського відділу державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 1 378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий Т.В. Серебрякова

Судді: П.П. Лисенко

Н.В. Самчишина