Справа № 291/602/16-ц
Ружинський районний суд Житомирської області
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

02 лютого 2017 року

Ружинський районний суд Житомирської області

в складі : головуючого - судді Руденко З.Б.,

за участю секретаря Шахрай Н.П.,

відповідача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Ружині Житомирської області цивільну справу за позовом

ОСОБА_3

до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості за аліментами,

В С Т А Н О В И В:

В липні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 20.10.2009р. з відповідача ОСОБА_1 на її користь стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4, 18.09.2008року народження, в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму доходів громадян, встановленого для дитини відповідного віку. По вказаному рішенню 20.10.2009р. видано виконавчий лист

Оскільки ОСОБА_1 аліменти належним чином не сплачує, внаслідок чого за період з 01.04.2013р. по 01.04.2016р. утворилась заборгованість в сумі 3557 грн. 35 коп.

З врахуванням вказаного, позивачка на підставі п.3 ст.194 СК України, ч.2 ст.625 ЦК України просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість за аліментами в сумі 3557 грн. 35 коп., та 1565.23 грн. інфляційних втрат (а.с.2-3).

В послідуючому позивачка подала до суду заяву про збільшення розміру позовних вимог та просила суд стягнути з відповідача на її користь заборгованість за аліментами 7613 грн. 64 коп., інфляційні втрати -190 грн.79 коп., 3% річних - 228 грн.29 коп.(а.с.44, 50-55).

Ухвалою Ружинського районного суду від 05.10.2017р. до участі в справі як третю особу на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, було залучено відділ державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Житомирській області (а.с.61-62).

2

В судовому засіданні позивачка свої позовні вимоги підтримала з підстав, викладених в позовній заяві. Зазначила, що їхня неповнолітня дитина хворіє, а тому потребує додаткових коштів на лікування і це стало однією з причин її звернення до суду з даним позовом.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, вказавши , що визнає наявність заборгованості за аліментами в сумі, зазначеній в довідці ДВС , однак ця заборгованість утворилась з об'єктивних причин, оскільки відповідач певний період часу не працював, так як перебував на військовій службі в зоні АТО. Вказану заборгованість він погашає по мірі можливостей. Також відповідач зазначає, що має намір звертатись до суду із заявою про оспорення батьківства, оскільки вважає, що не є батьком ОСОБА_5.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився.

Суд, вислухавши пояснення сторін, свідка, дослідивши письмові докази по справі, встановив наступне.

Рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 20.10.2009р. з відповідача ОСОБА_1 на користь позивачки ОСОБА_3 на утримання їхнього неповнолітнього сина ОСОБА_4, 18.09.2008р. підлягають стягненню аліменти в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 20.07.2009р. і до досягнення дитиною повноліття. По вказаному рішенню 20.102009р. було видано виконавчий лист, на підставі якого відділом ДВС Ружинського районного управління юстиції 16.11.2009 р. відкрито виконавче провадження (а.с.103, 104, 112).

З матеріалів оглянутого в судовому засіданні вказаного виконавчого провадження, пояснень свідка ОСОБА_6, який працює державним виконавцем, а також довідки Ружинського районного відділу ДВС ГТУЮ в Житомирській області від 14.07.2016р. вбачається, що станом на 14.07.2016р. заборгованість боржника ОСОБА_1 за аліментами по вказаному виконавчому листу складає 3429 грн. 19 коп. (а.с.22).

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину.

За положеннями ст. 194 СК України , на яку позивачка посилається, як на підставу свого позову, аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за три роки, що передували пред'явленню виконавчого листа до виконання. Якщо за виконавчим листом, пред'явленим до виконання, аліменти не стягувалися у зв'язку з розшуком платника аліментів або у зв'язку з його перебуванням за кордоном, вони мають бути сплачені за весь минулий час. Заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до ст. 187 цього Кодексу, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду.

Указана норма матеріального права визначає порядок стягнення аліментів за виконавчим листом за минулий час та заборгованості за аліментами, що утворились при їх відрахування за заявою платника , поданою відповідно до ст. 187 СК України.

Вказана стяття СК України передбачає, що один із батьків може подати заяву за місцем роботи, місцем виплати пенсії, стипендії про відрахування аліментів на дитину з його заробітної плати, пенсії, стипендії у розмірі та на строк, які визначені у цій заяві.

Як вбачається з досліджених в судовому засіданні доказів, аліменти з відповідача ОСОБА_7 на користь позивачка не стягуються в порядку, передбаченому ст. 187 СК України, а стягуються на підставі рішення суду відповідно до ч.3 ст.181 СК України.

Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений ст. 71 Закону України "Про виконавче провадження".

Так, зокрема, частиною 3 вказаної статті та ч.4 ст. 195 СК України передбачено, що визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається державним виконавцем, приватним виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

3

Таким чином, з вищенаведених норм вбачається, що заборгованість по аліментах визначається виключно державним виконавцем при примусовому виконанні судового рішення, і утворюється внаслідок неналежного виконання (невиконання) судового рішення про стягнення аліментів. Тобто наявність заборгованості не створює між стягувачем і боржником нових правовідносин, а повністю охоплюється правовідносинами по утриманню дитини, вирішеними рішенням суду про стягнення аліментів. Заборгованість підлягає стягненню у тому ж виконавчому провадженні, що і аліменти, а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості.

Лише у випадку наявності спору між сторонами виконавчого провадження та виконавцем щодо розміру заборгованості за аліментами вказаний спір за заявою заінтересованої особи розглядається судом.

Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною в ухвалі ВС України від 08.06.2011р. по справі №6-51298св10.

З вказаних підстав позовна вимога про стягнення заборгованості за аліментами задоволенню не підлягає.

Оскільки позовні вимоги про стягнення інфляційних та 3% річних є похідними від вказаної позовної вимоги про стягнення заборгованості за аліментами , тому і вони задоволенню не підлягають.

Одночасно суд вважає за необхідне вказати на те, що ОСОБА_3, як стягувач аліментів, не позбавлена можливості, за наявності підстав, передбачених ст.185, ст.196 СК України, звернутись до суду із позовом щодо стягнення з платника аліментів неустойки(пені) за прострочення сплати аліментів, а також додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами( розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тоощо).

Керуючись ст.ст. 180, 187, 194, 196 СК України, Законом України "Про виконавче провадження", ст.ст. 88, 209, 212, 213, 215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення, а особою, яка не була присутня в судовому засіданні під час проголошення судового рішення протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя З. Б. Руденко.