Справа № 214/5271/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

03 лютого 2017 року м. Кривий Ріг

Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Хомініч С.В.,

за участю секретаря Соколовської Т.О.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: директор департаменту з персоналу Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» ОСОБА_5, про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: директор департаменту з персоналу Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» ОСОБА_5, про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що згідно з розпорядженням № 42 від 18.01.2001 його прийнято на роботу в кисневе виробництво Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь» на посаду слюсаря-ремонтника.

Як вбачається з трудової книжки позивача (а.с. 10-13), відповідно до наказу Міністерства промислової політики України № 166 від 07.04.2004, Криворізький державний гірничо-металургійний комбінат «Криворіжсталь» з 08.04.2004 перетворено на Відкрите акціонерне товариство «Криворізький гірничо-металургійний комбінат «Криворіжсталь». На підставі рішення загальних зборів акціонерів ВАТ «Криворіжсталь» № 2 від 12.01.2006, ВАТ «Криворізький гірничо-металургійний комбінат «Криворіжсталь» перетворено на ВАТ «Міттал Стіл Кривий Ріг». На підставі рішення загальних зборів акціонерів ВАТ «Міттал Стіл Кривий Ріг» № 4 від 14.06.2007, ВАТ «Міттал Стіл Кривий Ріг» перетворено на ВАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг». Згідно рішення загальних зборів акціонерів ВАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» (протокол № 10 від 21.04.2011), ВАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» перетворено на Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг».

До того ж, протягом трудової діяльності на підприємстві позивач неодноразово переводився, останньою посадою, яку позивач займав на ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», була посада «старший майстер дільниці поділу повітря (БР-2М, АКАр-40/35) та виробництва інертних газів (технологія)».

Позивач зазначає, що протягом січня-травня 2016 року представниками відповідача неодноразово проводились бесіди з позивачем, під час яких йому повідомляли про втрату довіри до нього з боку керівництва підприємства та вимагали написати заяву про звільнення за згодою сторін. При цьому позивачу повідомили, що його буде звільнено у звязку з наданням ним свідчень представникам департаменту з безпеки ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» про причини аварії на блоці поділу повітря № 2 у серпні 2015 року. Позивач стверджує, що його неодноразово попереджали, що у разі його відмови від подання заяви про звільнення за згодою сторін, його відсторонять від виконання службових обовязків та винайдуть спосіб звільнення.

ОСОБА_1 зазначає, що через зазначені протиправні дії відповідача він зазнав значного психо-емоційного стресу, стан його здоровя різко погіршився, у звязку з чим позивач у період з 28.02.2016 по 05.03.2016 та з 23.05.2016 по 14.06.2016 перебував на лікарняному з діагнозом хронічний панкреатит.

18 травня 2016 року було видано розпорядження № 391 «Про перезакріплення зон обслуговування в кисневому виробництві», згідно якого позивача було усунуто від виконання службових обовязків, так як вони були передані старшому майстру поділу повітря Кар-30 та виробництва аргону кисневого виробництва ОСОБА_6

19 травня 2016 року на підприємстві відповідача було видано наказ № 606 «Про внесення змін в організаційну структуру управління кисневого виробництва».

Як вказує позивач, відповідно до п. 1.6. зазначеного наказу та додатку № 3 до нього, з 19.05.2016 з організаційної структури управління та штатного розпису виробництва виведено штатну одиницю старший майстер дільниці поділу повітря БР-2М, АКАр-40/35 та виробництва інертних газів кисневого виробництва, яку займав позивач. Посада старшого майстра дільниці поділу повітря Кар-30 та виробництва аргону суміщалася з раніше займаною позивачем посадою. Крім того, відповідно до наказу № 606, штатні одиниці, які підпорядковувались позивачу, були перепідпорядковані старшому майстру дільниці поділу повітря Кар-30 та виробництва аргону ОСОБА_6

Даний наказ на думку позивача було видано після того, як відповідач зрозумів, що не має можливості звільнити позивача відповідно до умов трудового договору та у звязку з тим, що позивач відмовився від звільнення за згодою сторін, тому позивач вважає, що скорочення займаної ним посади було штучним, а не фактичним.

ОСОБА_1 вказує, що 15.06.2016, після виходу на роботу з лікарняного, його було ознайомлено зі змістом наказу № 606 від 19.05.2016 і одночасно йому надали попередження № 1 про наступне звільнення з запропонуванням іншої роботи, в якому зазначалось про можливість звільнення позивача з займаної посади не раніше 20.08.2016. Вирішуючи питання про звільнення позивача, відповідачем було запропоновано ОСОБА_1 вакантні посади у кількості 10 одиниць, які перелічені в списку вакантних посад на підприємстві. Того ж дня, 15.06.2016 було складено ОСОБА_5 № 1 про відмову від переведення (а.с. 111).

В подальшому, як зазначає позивач, його було вдруге ознайомлено зі списком вакантних посад на підприємстві відповідача, які пропонувалися йому для переведення. Від переведення позивач відмовився, мотивуючи це відсутністю в переліку вакансій роботи за його кваліфікацією та спеціалізацією.

До того ж, позивач вказує на упереджене ставлення до нього відповідача, про яке свідчить факт поверхневого та явно субєктивного розгляду поданої позивачем до комісії по трудовим спорам заяви, а також проведення 15.08.2016 засідання Первинної профспілкової організації ПМГУ ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» щодо скорочення займаної позивачем посади за його відсутності.

Відповідно до наказу № 927/л від 22.08.2016 «Про звільнення з підприємства за скороченням штату ОСОБА_1О.», позивача було звільнено на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с.47).

Позивач вважає наказ № 927/л від 22.08.2016 таким, що протирічить вимогам трудового законодавства не тільки з вищезазначених причин, а також з урахуванням того, що відповідачем не було застосовано правила ст. 42 КЗпП України, яка передбачає переважне право працівників на залишення на роботі. Позивач припускає, що свої дії відповідач може пояснювати тим, що займана позивачем посада була єдиною і тому відсутня можливість порівнювати кваліфікацію позивача з будь-якими іншими працівниками.

Таким чином, позивач вважає, що вирішуючи питання скорочення його посади та під час видання наказу про його звільнення, відповідачем не було дотримано вимог трудового законодавства щодо підстав та порядку звільнення, а тому наказ № 927/л від 22.08.2016 є незаконним та підлягає скасуванню.

До того ж, ОСОБА_1 стверджує, що йому було завдано моральної шкоди, яка полягає в тому, що він безпідставно позбавлений права на отримання заробітку, внаслідок чого тепер змушений прикладати додаткових зусиль для організації свого життя. Звільнення відбулось без будь-яких законних підстав, що спричинило значні моральні страждання. Крім того, на думку позивача, вже після його звільнення посадовими особами відповідача створюються перешкоди для працевлаштування позивача в підрядних організаціях відповідача.

У судовому засіданні позивач та його представник підтримали заявлені позовні вимоги в повному обсязі, при цьому посилались на обставини, вказані в позовній заяві та просили задовольнити позов повністю.

Представники відповідача в судовому засіданні, кожен окремо, пояснили, що з позовними вимогами не згодні в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в письмових запереченнях проти позову від 21.10.2016 (а.с. 62-64) та додаткових поясненнях по справі від 05.01.2017 (а.с. 100-108), вважають їх необґрунтованими та таким, що не підлягають задоволенню.

Від третьої особи будь-яких заяв не надходило.

Допитаний судом в якості свідка ОСОБА_7 пояснив, що на даний час ніде не працює, а до цього з 1999 по серпень 2016 року працював заступником начальника на кисневому виробництві у ПАТ «АМКР». Керівником ОСОБА_1 він не був. У 2015 році ОСОБА_1 працював на блоці №2, де влітку вийшла позаштатна ситуація, про яку ОСОБА_1 повідомив керівництво. Заступник начальника директора заборонив зупиняти блок, а через 4 дні блок перестав працювати і зупинив роботу на 2 роки тому що потербував ремонту. В цьому звинуватили ОСОБА_1, але правових підстав для його звільнення не було. Єдиний вихід прибрати посаду через скороченя.

Свідки ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 в судове засідання не зявились, надали до суду письмові пояснення (а.с. 129, 137, 148-149, 157-158), які досліджено судом як письмові докази у відповідності до абз. 2 п. 27 Постанови пленуму ВСУ від 12.06.2009 № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції». В своїх поясненнях зазначили, що підставою звільнення ОСОБА_1 була зміна в організаційній структурі кисневого виробництва ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», на підставі наказу генерального директора ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» ОСОБА_13 №606 «Про внесення змін в організаційну структуру кисневого виробництва» від 19.05.2016, таким чином вважають що ОСОБА_1 було звільнено саме на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП, з чітким дотриманням процедури вивільнення працівників. Окрім того, з наданих письмових пояснень вбачається, що ОСОБА_1 неодноразово притягувався до дисциплінарної відповідальності за неналежне виконання своїх посадових обовязків згідно посадової інструкції.

Розглянувши в судовому засіданні цивільну справу, суд, повно та всебічно зясувавши всі обставини цієї справи, вислухавши пояснення учасників процесу, із дотриманням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, з огляду на таке.

Судом встановлено, що згідно з розпорядженням № 42 від 18.01.2001 позивач був прийнятий на роботу в кисневе виробництво Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь» на посаду слюсаря-ремонтника (а.с. 10).

Відповідно до наказу № 1141/л від 07.10.2014 позивача було переведено на посаду старшого майстра дільниці поділу повітря БР-2М, АКАр-40/35 та виробництва інертних газів кисневої станції кисневого виробництва (а.с. 12).

Як вбачається з трудової книжки позивача (а.с.10-13), розпорядженням № 17 від 26.01.2015 займана ОСОБА_1 посада була перейменована на «старший майстер дільниці поділу повітря БР-2М, АКАр-40/35 та виробництва інертних газів кисневого виробництва (технологія)» (а.с. 12).

Відповідно до наказу № 927/л від 22.08.2016р. «Про звільнення з підприємства за скороченням штату ОСОБА_1О.», позивача було звільнено на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 47). Передумовою звільнення позивача слугував наказ відповідача за підписом генерального директора ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» ОСОБА_13 № 606 «Про внесення змін в організаційну структуру кисневого виробництва» від 19.05.2016 (а.с. 21-31).

Відповідно до ст. 64 ГК України підприємство може складатися з виробничих структурних підрозділів (виробництв, цехів, відділень, дільниць, бригад, бюро, лабораторій тощо), а також функціональних структурних підрозділів апарату управління (управлінь, відділів, бюро, служб тощо). Функції, права та обов'язки структурних підрозділів підприємства визначаються положеннями про них, які затверджуються в порядку, визначеному статутом підприємства або іншими установчими документами. Підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. За приписами ч. 2 ст. 65 ГК України власник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до статуту підприємства чи інших установчих документів.

Пунктом 8.4.1 Статуту Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» (а.с. 192) передбачено, що одноосібним виконавчим органом товариства, який здійснює управління його поточною діяльністю, є Генеральний директор. Генеральний директор одноосібно, на свій розсуд та під власну відповідальність ухвалює всі рішення щодо питань, які складають його компетенцію. До компетенції генерального директора належить вирішення всіх питань, повязаних з керівництвом поточною діяльністю товариства, окрім тих, що згідно з чинним законодавством та цим Статутом віднесені виключно до компетенції Загальних зборів та Наглядової ради (п. 8.4.2 Статуту).

З огляду на приписи ст. ст. 64, 65 ГК України та наведених положень Статуту Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» суд дійшов висновку, що рішення стосовно внесення змін до організаційної структури підприємства приймає одноособово генеральний директор.

Таким чином, наказ відповідача № 606 «Про внесення змін в організаційну структуру кисневого виробництва» від 19.05.2016 є законним та прийнятий в межах повноважень, передбачених чинним законодавством України та Статутом Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг».

Так, згідно наказу генерального директора ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» ОСОБА_13 № 606 «Про внесення змін в організаційну структуру кисневого виробництва» від 19.05.2016, було внесено наступні зміни в організаціну структуру управління та штатний розпис кисневого виробництва:

- пунктом 1.6. наказу передбачено виключення штатних одиниць згідно Додатку 3 до наказу (з 20.08.2016р.);

- в п. 3.3. наказу передбачено попередження працівників, що займають посади які підлягають виключенню, згідно Додатку 3 до наказу, про майбутнє вивільнення, шляхом персонального попередження з одночасною пропозицією зайняти інші посади, з числа наявних вакансій на підприємстві (в строк до 20.06.2016р.);

- згідно п. 4.2. наказу, у випадку відсутності вакансій, або відмови робітників що вивільняються від інших запропонованих вакантних посад, провести звільнення таких працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України (строк 21.08.2016р., але не раніше двох місяців з дати персонального повідомлення працівників, посади яких виключаються зі штатного розпису) (а.с. 21-31).

Відповідно до «ОСОБА_14 ознайомлення з наказом по підприємству від 19.05.2016 №606 «Про внесення змін в організаційну структуру кисневого виробництва», ОСОБА_1 був ознайомлений з даним наказом під особистий підпис 15.06.2016 (а.с. 114).

Згідно Додатку 3 до наказу №606 «Про внесення змін в організаційну структуру кисневого виробництва» (а.с. 31), було виключено в тому числі і посаду, яку займав позивач «старший майстер дільниці поділу повітря (БР-2М, АКАр-40/35) та виробництва інертних газів».

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 49-2 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці . При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у звязку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Згідно ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Пунктом 19 постанови Пленуму ВСУ № 9 від 06.11.1992 передбачено, що розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст. 40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Судом встановлено, що на виконання п. 3.3. наказу № 606 «Про внесення змін в організаційну структуру кисневого виробництва», положень ст. 49-2 КЗпП України, п. 19 постанови Пленуму ВСУ № 9 від 06.11.1992, 15.06.2016 в день виходу ОСОБА_1 на роботу після лікарняного (ОСОБА_1 перебував на лікарняному з 23.05.2016 по 14.06.2016, що підтверджується копією епікризу «Криворізької міської лікарні № 16 (а.с. 17), його під особистий підпис було ознайомлено з Попередженням від 15.06.2016 № 1 про наступне вивільнення на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 33), з пропозицією іншої роботи, та надано перелік вакантних посад на ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» (а.с. 110). Проте, ОСОБА_1 відмовився від переведення на будь яку з запропонованих йому посад, про що було складено ОСОБА_10 № 1 про відмову від переведення від 15.06.2016 (а.с. 111).

До того ж, Попередженням від 15.06.2016 № 1 ОСОБА_1 було надано право до вказаної дати вивільнення відвідувати структурні підрозділи ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», переведення які буде його влаштовувати, з метою проходження співбесіди з керівниками структурних підрозділів та ознайомлення з умовами праці (а.с. 33). Також, на виконання умов п. 4.5. Колективного договору на ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», ОСОБА_1 28.07.2016, 29.08.2016, 08.08.2016, 09.08.2016 було надано вихідні дні, з метою реалізації права позивача самостійного пошуку вакантних місць з метою переводу (а.с. 120, 121).

Додатково, вищезазначеним попередженням ОСОБА_1 було розяснено його право на отримання вихідної допомоги у розмірі не менше середнього місячного заробітку, в порядку передбаченому ст. 44 КЗпП України, а також повідомлено, що у випадку виникнення бажання самостійного працевлаштуватись після звільнення, ОСОБА_1 може звернутись до Криворізького міського центру зайнятості для подальшого працевлаштування.

Листом від 15.06.2016р. вих. № 05-1423 (а.с. 109) ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» було повідомлено Криворізький міський центр зайнятості про заплановане вивільнення ОСОБА_1 Запланована дата вивільнення 20.08.2016.

В подальшому, 01.08.2016 ОСОБА_1 було повторно надано перелік вакантних на ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» посад у кількості 52 одиниці (а.с. 112-113), проте ОСОБА_1 знову відмовився від переведення, що підтверджується доводами позивача в позовній заяві та поясненнями представника відповідача.

Відтак, твердження позивача, про те що відповідач не намагався працевлаштувати його на підприємстві, як того вимагають норми КЗпП України спростовуються наведеними обставинами та наявними у матеріалах справи доказами.

Таким чином, позивача було своєчасно повідомлено про наступне вивільнення, як того вимагають приписи ст. 492 КЗпП України, позивачу неодноразово пропонувались інші вакантні посади за його спеціальністю, в тому числі з можливістю навчання або перепідготовки за рахунок коштів відповідача. Однак, позивач неодноразово відмовлявся від переводу.

Як зазначається позивачем, вважаючи наказ № 606 «Про внесення змін в організаційну структуру кисневого виробництва» від 19.05.2016 незаконним він звернувся до комісії з трудових спорів ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» з заявою від 27.05.2016 (вх. від 09.06.2016), про визнання незаконними дії керівництва ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», які спрямовані на примус до звільнення з вимогами визнати незаконним наказ № 606 «Про внесення змін в організаційну структуру кисневого виробництва» від 19.05.2016 (а.с. 34-36).

Згідно положень ч.ч. 1, 2 ст. 224, ч. 1 ст. 226 КЗпП України, комісія по трудових спорах є обов'язковим первинним органом по розгляду трудових спорів, що виникають на підприємствах, в установах, організаціях, за винятком спорів, зазначених у статтях 222, 232 цього Кодексу.

Трудовий спір підлягає розглядові в комісії по трудових спорах, якщо працівник самостійно або з участю профспілкової організації, що представляє його інтереси, не врегулював розбіжності при безпосередніх переговорах з власником або уповноваженим ним органом.

Комісія по трудових спорах зобов'язана розглянути трудовий спір у десятиденний строк з дня подання заяви. Спори повинні розглядатися у присутності працівника, який подав заяву, представників власника або уповноваженого ним органу.

Керуючись ст.ст. 224, 227 КЗпП України, комісія з трудових спорів ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» своїм рішенням № 25 від 16.06.2016 заяву ОСОБА_1 залишила без розгляду як таку, що не підлягає розгляду комісією з трудових спорів ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» (а.с. 37-38).

ОСОБА_1 в позовній заяві зазначає, що вважає рішення комісії з трудових спорів ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» поверховим та явно субєктивним, проте своїм правом передбаченим ст. 228 КЗпП України на оскарження рішення комісії до суду в десятиденний строк з дня отримання копії рішення не скористався.

Згідно ч. 1 ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктом 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), статті 40 КЗпП України, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

На виконання вищезазначених вимог законодавства, адміністрацією ПАТ «АрселоМіттал Кривий Ріг» до президіуму профкому ПМГУ ПАТ «АрселоМіттал Кривий Ріг» було направлено подання про вивільнення старшого майстра дільниці поділу повітря (БР-2М, АКАр-40/35) та виробництва інертних газів ОСОБА_1, на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, у звязку із скороченням штату.

Президіумом профкому ППО ПМГУ ПАТ «АрселоМіттал Кривий Ріг» своїм протоколом № 83 від 15.08.2016, посилаючись на відсутність ОСОБА_1 на робочому місці з причин перебування його у відпустці, було відмовлено у задоводенні подання ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» про звільнення ОСОБА_1 з причин передбачених п. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с.115).

У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п'ятнадцятиденний строк обгрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником. За бажанням працівника від його імені може виступати інша особа, у тому числі адвокат. Якщо працівник або його представник не з'явився на засідання, розгляд заяви відкладається до наступного засідання у межах строку, визначеного частиною другою цієї статті. У разі повторної неявки працівника (його представника) без поважних причин подання може розглядатися за його відсутності (ч.ч. 1, 2 ст. 39 ЗУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», ч.ч. 2,3 ст. 43 КЗпП України).

Згідно ч. 7 ст. 43 КЗпП України, рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обгрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обгрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

Згідно з частиною шостою ст. 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» рішення профспілки про ненадання згоди на розірвання трудового договору має бути обґрунтованим. У разі, якщо в рішенні немає обґрунтування відмови у згоді на звільнення, роботодавець має право звільнити працівника без згоди виборного органу профспілки.

Відповідно до правових позицій, викладених в постановах ВСУ від 24 вересня 2014 року у справі № 6-104цс14 та від 1 липня 2015 року у справі № 6-703цс-15, за змістом вищезазначених норм права суд, розглядаючи трудовий спір, повинен з'ясувати, чи містить рішення профспілкового комітету власне правове обґрунтування такої відмови. І лише у разі відсутності у рішенні правового обґрунтування відмови у наданні згоди на звільнення працівника власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації і таке звільнення є законним у разі дотримання інших передбачених законодавством вимог для звільнення.

В аспекті положень частини сьомої статті 43 ЗпП України і частини шостої статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» та з урахуванням вище зазначеного висновку слідує, що оскільки необґрунтованість рішення профспілкового комітету породжує відповідне право власника на звільнення працівника, а обґрунтованість такого рішення виключає виникнення такого права, то суд зобов'язаний оцінювати рішення профспілкового органу на предмет наявності чи відсутності ознак обґрунтованості.

Враховуючи, що у зазначених нормах зміст поняття обґрунтованості рішення профспілкового органу закон не розкриває, то така обґрунтованість повинна оцінюватись судом виходячи із загальних принципів права і засад цивільного судочинства (статя 8 Конституції України, стаття 3 ЦК України, статті 1, 213 ЦПК України) та лексичного значення (тлумачення) самого слова "обґрунтований", яке означає "бути достатньо, добре аргументованим, підтвердженим науково, переконливими доказами, доведеним фактами".

Отже, рішення профспілкового органу про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути достатньо добре аргументованим та містити посилання на правове обґрунтування незаконності звільнення працівника або посилання на неврахування власником фактичних обставин, за яких розірвання трудового договору з працівником є порушенням його законних прав.

З наведеної норми вбачається, що власник (або уповноважений ним орган) наділений правом звільнити працівника без згоди виборного органу профспілкової організації (профспілкового представника), якщо відмова в наданні згоди на звільнення працівника є необґрунтованою.

Обґрунтованою слід вважати відмову, в якій профспілковий орган посилається на порушення власником (уповноваженим органом) норм трудового законодавства, і такі висновки профспілкового органу не є передчасними та відповідають дійсним обставинам.

І навпаки, необґрунтованою є відмова профспілкового органу, якщо в рішенні цього органу немає посилань на порушення роботодавцем норм трудового законодавства, або висновки профспілкового органу щодо порушень власником приписів трудового законодавства є передчасними та не відповідають обєктивній дійсності.

Таким чином, саме відповідачу належить право надання оцінки обґрунтування відмови профспілкового органу в наданні згоди на звільнення працівника, адже саме йому належить право на звільнення за ініціативою роботодавця. Так як відповідач не отримав обґрунтованої відмови в наданні згоди на звільнення позивача, у зв'язку з цим отримав право на звільнення позивача без згоди профспілки, тому підстав визнавати наказ про звільнення позивача незаконним та скасовувати його з підстав недотримання порядку отримання згоди на звільнення судом не вбачається.

У відповідності до правової позиції, що викладена у Постанові колегії суддів судової палати у цивільних та адміністративних справах Верховного Суду України по справі № 6-40цс15 та в Постанові від 01 липня 2015 року у справі № 6-491цс15, «частиною другою статті 40 КЗпП України встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно із частинами першою та третьою статті 492 цього Кодексу про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше, ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у звязку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Власник є таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 492 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

При цьому роботодавець зобовязаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював, але з урахуванням спеціальності працівника, його кваліфікації та стану здоровя. З огляду на зазначену норму закону не передбачено обовязку роботодавця пропонувати всі наявні вакантні посади та робочі місця на підприємстві без виключень.

Оскільки обовязок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 492 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обовязок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які зявилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Вжиття роботодавцем заходів для працевлаштування працівника на іншому підприємстві чи після розірвання з працівником трудового договору відповідно до вимог частини другої статті 40, частини третьої статті 492 КЗпП України не є обовязком роботодавця.».

Таким чином, для вирішення справи по суті має значення перелік вакантних посад на ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» у період з 15.06.2016 (день попередження ОСОБА_1О про вивільнення) до 22.08.2016 (день винесення наказу № 927/л про звільнення ОСОБА_1О.).

Окрім того, відповідно до довідки відповідача (а.с. 122), перелік вакантних робочих місць на ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» не є сталим показником і щоденно змінюється в залежності від якісного та кількісного складу підприємства. У звязку з цим щоденна статистика виникнення та закриття вакансій на ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» не ведеться. Список вакантних місць для працівників, що вивільняються на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України формується станом на дату засідання комісії шляхом узгодження вакантних позицій, що комплектуються, з начальниками відділів організації праці та заробітньої плати відповідних департаментів.

Враховуючи вищезазначене, відповідачем було надано перелік вакантних робочих місць, які було запропоновано ОСОБА_1 комісією з вивільнення на вибір 15.06.2016 та 01.08.2016р. (а.с. 110, 112-113).

Щодо позиції позивача про те, що з боку ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» не було враховано переважного права ОСОБА_1 на залишення на роботі суд зазначає наступне.

Так, згідно ч. 2 ст. 492 КЗпП України, при вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

При скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці (ч. 1 ст. 42 КЗпП України). Згідно статті 42 Кодексу законів про працю України, переважне право залишитись на роботі має визначатись у випадку скорочення чисельності штату працівників, які займають однакові посади.

Таким чином, врахувати переважне право на залишення на роботі необхідно тоді, коли працівники, що звільняються виконують однакову роботу чи обіймають таку саму посаду, що скорочується. Якщо в установі є лише одна відповідна посада або ж, навпаки, вони різні, згадане право не застосовується.

В свою чергу «скорочення чисельності» та «скорочення штату» - поняття не тотожні. Чисельність працівників - це списочний склад працюючих, і скорочення чисельності працівників передбачає зменшення їх кількості. Штат працівників - це сукупність посад, встановлених штатним розписом підприємства. Тому скорочення штату являє собою зміну штатного розпису за рахунок ліквідації певних посад або зменшення кількості штатних одиниць за певними посадами (лист Мінпраці від 07.04.2011 р. N 114/06/187-11).

Так як згідно наказу № 606 «Про внесення змін в організаційну структуру кисневого виробництва» від 19.05.2016 та Додатку № 3 на ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» було скорочено посаду, яку займав позивач - «старший майстер дільниці поділу повітря (БР-2М, АКАр-40/35) та виробництва інертних газів (технологія)», що була єдиною на підприємстві відповідача, можливості провести порівняльний аналіз професійної підготовки та продуктивності праці, а також інших факторів відповідно до інших співробітників підприємства, у відповідача не вбачається.

До того ж, відповідно до ОСОБА_14 України від 21.05.2012 № 80/06/187-12 «Про переважне право на залишення на роботі», законодавством не передбачені критерії і порядок визначення працівників із більш високою кваліфікацією та продуктивністю праці.

До того ж, позивач ще до прийняття наказу № 606 «Про внесення змін в організаційну структуру кисневого виробництва» від 19.05.2016, неодноразово притягувався до дисциплінарної відповідальності за неналежне виконання своїх посадових обовязків, згідно посадової інструкції: розпорядження від 21.09.2015 № 608 «Про порушення посадових інструкцій», розпорядження від 14.12.2015 № 810 «Про неналежне прибирання території на блоці АКАр-40/35, розпорядження від 28.01.2016 № 76 «Про невиконання вимог посадової інструкції ОСОБА_15, розпорядження від 12.02.2016 № 112 «Про незабезпечення збереження обладання ОСОБА_1О.» (а.с. 116, 117, 118, 119).

З огляду на вищезазначене, положення ст. 42 КЗпП України відповідачем порушені не були.

Пунктом 19 постанови Пленуму ВСУ № 9 від 06.11.1992 передбачено, що розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст. 40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати питання чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, скорочення чисельності або штату працівників.

У відповідності до ухвали від 28 січня 2009 року колегії суддів судової палати у цивільних справах Верховного Суду України (за касаційною скаргою державного підприємства Львівський державний завод ЛОРТА на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 20 листопада 2007 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 10 квітня 2008 року), за результатами розгляду касаційної скарги суд дійшов наступних висновків: «Суд першої інстанції в порушення вимог статей 10, 212, 214 ЦПК України не дав належної оцінки доказам, наданими відповідачем, про фактичне та реальне скорочення на підприємстві, як апарату управління, до якого відносився позивач, так і працівників з відповідною формою допуску до секретних виробів та секретної продукції, запроваджена нова структурна схема.

Замість цього суд зайнявся перевіркою доцільності скорочення чисельності або штату працівників. Разом з тим, цивільне та трудове законодавство не передбачає право суду перевіряти доцільності скорочення, оскільки власник підприємства або уповноважений ним орган самостійно вирішує питання організаційної структури, чисельності та штатів працівників.»

Окрім того, згідно положень ч.ч. 1-2 ст. 505 ЦК України, комерційною таємницею є інформація, яка є секретною в тому розумінні, що вона в цілому чи в певній формі та сукупності її складових є невідомою та не є легкодоступною для осіб, які звичайно мають справу з видом інформації, до якого вона належить, у зв'язку з цим має комерційну цінність та була предметом адекватних існуючим обставинам заходів щодо збереження її секретності, вжитих особою, яка законно контролює цю інформацію. Комерційною таємницею можуть бути відомості зокрема організаційного, комерційного, виробничого та іншого характеру, за винятком тих, які відповідно до закону не можуть бути віднесені до комерційної таємниці.

Згідно ч. 1 ст. 36 ГК України, відомості, пов'язані з виробництвом, технологією, управлінням, фінансовою та іншою діяльністю суб'єкта господарювання, що не є державною таємницею, розголошення яких може завдати шкоди інтересам суб'єкта господарювання, можуть бути визнані його комерційною таємницею. Склад і обсяг відомостей, що становлять комерційну таємницю, спосіб їх захисту визначаються суб'єктом господарювання відповідно до закону.

Таким чином відомості щодо доцільності скорочення чисельності або штату працівників не входять до кола питань, що досліджуються судом в спорах про вивільнення на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, оскільки власник підприємства або уповноважений ним орган самостійно вирішує питання організаційної структури, чисельності та штатів працівників.

З метою додержання судом вимог п. 19 постанови Пленуму ВСУ № 9 від 06.11.1992 в частині з'ясування питання чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, скорочення чисельності або штату працівників, оцінці судом підлягають письмові докази, що знаходяться в матеріалах справи, зокрема наказ № 606 «Про внесення змін в організаційну структуру кисневого виробництва» від 19.05.2016, яким було виключено в тому числі і посаду яку займав позивач «старший майстер дільниці поділу повітря (БР-2М, АКАр-40/35) та виробництва інертних газів», та Додатки № 3, 4, 5 до наказу № 606.

Стосовно завдання позивачу моральної шкоди, суд зазначає таке.

Відповідно до положень ст. 16 Цивільного кодексу України (ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

У п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до загальних підстав цивільноправової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен зясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (абз. 2 п. 5 Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.1995).

Систематичний аналіз наведених вище норм чинного цивільного законодавства України, а також правової позиції Верховного Суду України, викладеної у Постанові Пленуму № 4 від 31.03.1995 свідчить про те, що вимоги про відшкодування моральної шкоди можуть бути задоволені у випадку:

1) Наявності заподіяння моральної шкоди.

2) Протиправності діяння особи, результатом чого є завдання моральної шкоди.

3) Вини особи в заподіяння моральної шкоди.

4) Наявності причинного зв'язку між протиправним діянням та заподіянням шкоди.

Якщо ж хоч один з вище перелічених чинників відсутній, то вимоги щодо відшкодування моральної шкоди вважаються безпідставними.

Як зазначалось вище, відповідач, звільняючи позивача, діяв у межах компетенції та у рамках і у спосіб, передбаченими чинним законодавством України. Відповідач вжив всіх належних та необхідних заходів для працевлаштування позивача. Ознак протиправності в діяннях відповідача не вбачається. З огляду на відсутність протиправних діянь відповідача по відношенню до позивача у розрізі спору що розглядається, відсутні підстави стверджувати, що відповідачем було завдано моральну шкоду позивачу.

Виходячи з п. 18 вищезазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4, при розгляді справ про відшкодування моральної шкоди суди мають виявляти і всебічно з'ясовувати причини й умови, що призводять до порушення прав фізичних і юридичних осіб та заподіяння їм моральної шкоди.

Натомість, позивачем не обґрунтовано жодним чином:

-суму, яку він просить стягнути на відшкодування моральних страждань;

-не вказано, у чому саме полягає моральна шкода;

-не доведений причинно-наслідковий зв'язок між винесенням наказу № 927/л від 22.08.2016 та погіршення здоровя позивача.

Пунктом 9 постанови Пленуму від 31 березня 1995 № 4 роз'яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоровя потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Відповідно до ухвали Судової палати у цивільних справах ВСУ від 31.03.2005, суд, визначаючи розмір моральної шкоди, що підлягає стягненю повинен виходити із засад розумності, виваженості і справедливості.

Так, позивачем заявлена моральна шкода, що підлягає стягненню з відповідача у розмірі 15000 грн., при цьому в порушення ст. 23, 1167 ЦК України не зазначено в чому саме полягає ця шкода. В даному випадку моральна шкода має тільки умовне вираження відповідно до слів позивача.

В силу ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

В позовній заяві, ОСОБА_1 зазначає, що внаслідок дій представників відповідача в нього погіршився стан здоровя і він змушений був звернутися до лікувального закладу. До того ж, позивач вказує, що раніше проблем зі здоровям він не мав і до лікувальних закладів з подібним діагнозом протягом роботи в ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» не звертався. Тому погіршення стану здоровя позивач безпосередньо повязує з психологічним тиском на нього.

На підтвердження своєї позиції, позивач надав копію виписки з медичної картки стаціонарного хворого № 1574/511 (період перебування на стаціонарному лікуванні з 28.02.2016 по 05.03.2016 (а.с. 16). Однак, проаналізувавши зміст зазначеного документу вбачається, що ОСОБА_1 було поставлено первинний діагноз хронічний панкреатит, загострення. До того ж, ОСОБА_1 «вважає себе хворим на протязі семи днів, коли після погрішності в їжі виникли відповідні симптоми».

Відповідно до епікризу виданого КП «Криворізька міська лікарня № 16», про перебування ОСОБА_1 на стаціонарному лікуванні в період з 23.05.2016 по 14.06.2016 (а.с. 17), ОСОБА_1 поставлено діагноз «хронічний паренхіматозний панкреатит, редицив. протікання, больова форма, стадія загострення; хронічний холецистит, стадія загострення». Зі слів пацієнта ОСОБА_1, «його стан погіршився три дні тому, після погрішності в їжі».

Згідно наданих копій медичних документів вбачається, що ОСОБА_1 на момент звернення до лікувального закладу вже мав хронічні хвороби панкреатит та холецистит, загострення яких, відповідно до наданих медичних документів, позивач повязує з погрішностями в їжі.

Предметом позовної заяви ОСОБА_1 є скасування наказу № 927/л від 22.08.2016, якому передувало попередження ОСОБА_1 від 15.06.2016 № 1 про наступне вивільнення на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. Натомість, дії відповідача, які мали місце 15.06.2016 та 22.08.2016 в частині попередження про наступне вивільнення та вивільнення ОСОБА_1 на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, жодним чином не могли вплинути на фізичний стан позивача станом на дату госпіталізації - 28.02.2016 та 23.05.2016.

Таким чином, вимоги щодо стягнення моральної шкоди суд вважає безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Що стосується наданих відповідачем аудіозаписів розмов, то вони є неналежними та недопустимими доказами виходячи з наступного.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 57 ЦПК України).

Згідно положень ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом (ч. 1 ст. 59 ЦПК України).

Залучені оптичні диски з записами розмов не можуть бути визнані належними та допустимими доказами, оскільки надані аудіоматеріали не дозволяють однозначно і беззаперечно ідентифікувати належність голосів на аудіозаписах, а також неможливо встановити дійсні обставини, за яких відбувався аудіозапис, встановити чи не має наданий звукозапис ознаки монтажу, вибіркової фіксації або накладення запису, чи дозволяє зміст наданого звукозапису з достовірністю встановити місце і час вчинення запису. Окрім того відсутні підтверджуючі дані про джерело, на якому здійснювався запис, неможливо встановити, що запис отримано гласно, тобто з попереднього повідомлення учасників, які фіксуються на матеріальний носій (диск) тощо.

Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності.

Вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та поновлення на раніше займаній посаді «старший майстер дільниці поділу повітря (БР-2М, АКАр-40/35) та виробництва інертних газів» є похідними від основної вимоги - скасування наказу № 927/л від 22.08.2016, а відтак суд відмовляє позивачу у задоволенні вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та поновлення на раніше займаній посаді.

Керуючись викладеним, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 16, 23 Цивільного кодексу України, ст. ст. 64, 65 Господарського кодексу України, ст.ст. 40, 42, 43, 492 Кодексу законів про працю України, ст. ст. 208, 209, 212, 213, 214, 215 Цивільного процесуального кодексу України, враховуючи положення постанови ВСУ від 01.04.2015 по справі № 6-40цс15, від 01.07.2015 по справі № 6-491цс15, від 24.09.2014 по справі № 6-104цс14, від 01.07.2015 по справі № 6-703цс-15, Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992, Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: директор департаменту з персоналу Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» ОСОБА_5, про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 10 днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу.Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Хомініч С.В.

Повний текст рішення складено 07 лютого 2017 року.