АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 2653/2167/16-ц Головуючий в І інстанції: Калімбет Л.І.
Провадження №22-ц/791/61/2017 Доповідач: Радченко С.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючого Радченка С.В.,

суддів: Колісниченка А.Г.,

Приходько Л.А.

секретар Павловська Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 31 серпня 2016 року в справі за позовом Виконавчого комітету Рівненської сільської ради до ОСОБА_2, треті особи - Служба у справах дітей Генічеської районної державної адміністрації, ОСОБА_3, про позбавлення батьківських прав, -

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2016 року виконавчий комітет Рівненської сільської ради звернувся до суду із позовом, посилаючись на те, що відповідачка є матір'ю двох неповнолітніх дітей ОСОБА_4 2003 р.н. та ОСОБА_5 2006 р.н., однак вона грубо нехтує своїми батьківськими обов'язками, не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, не займається їх вихованням. Зважаючи на вищевикладене просили позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно її доньок ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 31 серпня 2016 року позов задоволено. Позбавлено ОСОБА_2 батьківських прав відносно її доньок ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Не погоджуючись з рішення суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу в якій просить рішення скасувати, та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права неповне з'ясування обставин справи.

В письмових запереченнях, які надійшли на адресу суду, представник позивача просить апеляційну скаргу відхилити, рішення суду, як законне та обґрунтоване, залишити без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги про позбавлення батьківських прав, суд виходив з того, що відповідачка ухиляється від виконання батьківських обов'язків по вихованню дітей, не цікавиться станом їх здоров'я, навчанням та розвитком.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є матір'ю двох неповнолітніх дітей ОСОБА_4 2003 р.н. та ОСОБА_5 2006 р.н. (а.с.3,4).

Відповідно до висновку служби у справах дітей районної державної адміністрації від 30.08.2016 року № 302/09-371/02/29, встановлено що, згідно рішення опікунської ради

Рівненської сільської ради Генічеського району Херсонської області №3 від 05 липня 2016 року дітей: ОСОБА_4 2003 р.н. та ОСОБА_5 2006 р.н., вилучено з родини батьків, у зв'язку із загрозою для життя та здоров'я дітей. Незважаючи на попередження батьків опікунською радою, сільським головою та дільничним уповноваженим, щодо належного виконання батьківських обов'язків, продовжують мати місце вживання алкоголю батьками та насильство в сім'ї, що призвело до не бажання дітей вертатись до дому, дівчата ночували по сусідах. Неодноразово на адресу служби у справах дітей районної державної адміністрації надходили повідомлення про вчинення насильства у родині гр. ОСОБА_2, та ОСОБА_3, який є батьком дітей (а.с.7). Робота із батьками щодо належного виконання батьківських обов'язків, результатів не дала (а.с.29- 30).

Відповідно дост.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя.

Згідно з ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Відповідно до п. п. 15, 16 постанови пленуму Верховного Суду України N 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного та об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 18.12.2008 року у справі «Савіни проти України» (Заява N 39948/06), встановлено, що вирішуючи питання про позбавлення батьківських прав, суд зобов'язаний дотримуватись вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, зокрема судове рішення має бути побудоване на з'ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки та піклування на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні даного питання.

Відповідно о ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 в даний час належним чином не виконує свої обов'язки щодо виховання та утримання малолітніх дітей, не забезпечує належний догляд за ними, не створює нормальні умови проживання та не сприяє їх розвитку.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він узгоджується з матеріалами справи та нормами чинного законодавства, які регламентують спірні правовідносини.

Так, у судовому засіданні під час апеляційного розгляду справи, представник позивача підтвердила усі викладені в позовній заяві обставини, зазначила, що діти були позбавлені будь-якого батьківського піклування зі сторони батьків, зокрема батьки примушували дітей займатися жебрацтвом, вчиняли відносно них насильство. Діти були змушені існувати в антисанітарних умовах. Після проведення профілактичних заходів з батьками, зокрема після останньої з ними бесіди, діти були змушені піти з дому вночі, та налякані пішли до сусідів, боячись повернутися додому.

Після вилучення дітей з сім'ї, мати жодного разу не поцікавилася їх долею, не прийшла до сільської ради, не зверталася до органу опіки щоб хоча б дізнатися про місце знаходження дітей.

ОСОБА_2 зазначені обставини та твердження представника позивача не спростувала та не заперечила. Зазначене також свідчить про байдужість відповідачки до життя своїх дітей і не зацікавленість, з певних власних суб'єктивних причин, у нормальному розвиткові дітей.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є безпідставними, оскільки суперечать фактичним обставинам справи, наявним в ній доказам та вимогам закону.

Зокрема не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги відносно того, що у якості свідка судом першої інстанції було допитано ОСОБА_6, яка є зацікавленою особою, а тому її показання не можуть бути покладені в основу судового рішення, оскільки відповідачкою не надано доказів того, що ОСОБА_6, як депутат Рівненської сільської ради, є зацікавленою особою. Які саме показання свідка не відповідають дійсним обставинам справи апелянтом не вказано.

Також необґрунтованими є доводи апеляційної скарги щодо передачі дітей у іншу сім'ю, а не їх батьку ОСОБА_3, оскільки рішенням суду питання про визначення місця проживання дітей не вирішувалося, а відносно ОСОБА_3 в іншому судовому провадженні ухвалено рішення судом першої інстанції про позбавлення батьківських прав, що не заперечувалося сторонами.

Інших доводів, які б спростовували висновки місцевого суду або вказували на їх помилковість, апелянтом не наведено.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування або зміни відсутні.

Разом з тим, за наявності в подальшому суттєвих змін поведінки ОСОБА_2 та зміни обставин, що є підставою для позбавлення її батьківських прав, остання має право в порядку, встановленому ст.169 СК України, звернутися до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 31 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності після проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у касаційному порядку.

Головуючий С.В. Радченко

Судді: А.Г. Колісниченко

Л.А. Приходько