АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 березня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого-судді Слюсар Т.А.

суддів: Волошиної В.М., Музичко С.Г.

при секретарі: Крічфалуши С.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 05 грудня 2016 року

в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа: приватне акціонерне товариство Страхова компанія «Арсенал Страхування» про стягнення матеріальної і моральної шкоди, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :

В квітні 2016 року ОСОБА_3 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної і моральної шкоди, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Зазначав, що 12 серпня 2015 року на вул. Дегтярівській, 36 в м. Києві відбулось ДТП із участю водіїв автомобіля «Фольксваген» д.н.з. НОМЕР_1, під керуванням відповідачки та належного позивачу автомобіля марки «Хундай» д.н.з. НОМЕР_2.

Винною у вчиненні вказаної дорожньо-транспортної пригоди постановою Апеляційного суду м. Києва від 25 січня 2016 року визнано ОСОБА_2

Зазначав, що внаслідок ДТП автомобіль позивача отримав механічні пошкодження, а відповідальність водія автомобіля «Хундай» згідно полісу була застрахована в приватному акціонерному товаристві Страхова компанія «Арсенал Страхування» (надалі - ПАТ «СК «Арсенал страхування»), від якого ОСОБА_3 отримав виплату страхового відшкодування в розмірі 22815 грн. 81 коп.

Посилаючись на те, що по фактичним витратам на відновлювальний ремонт автомобіля позивача витрачено 46900 грн., тобто більше ніж отримано від страхової компанії, та те, що позивачу було нанесено моральну шкоду, яка полягає у сильному стресові, пов'язаним з пошкодженням автомобіля, витратах часу для вирішення питання про відшкодування завданої шкоди, просив, з урахуванням уточнень (а.с.29-30), стягнути різницю між виплаченими коштами страхового відшкодування та витраченими на ремонт коштами, в сумі 24084 грн. 19 коп., моральну шкоду, в сумі 20 000 грн. й судові витрати.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 05 грудня 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача матеріальну шкоду, в сумі 24084 грн. 19 коп.; в рахунок відшкодування моральної шкоди кошти в розмірі - 2000 грн. та судовий збір, в сумі 551 грн. 20 коп. Решту позовних вимог залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення районного суду і постановити нове рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Колегія суддів, вислухавши представника ОСОБА_2, який підтримав апеляційну скаргу, ОСОБА_3, який просив апеляційну скаргу відхилити, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Згідно положень ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як убачається з матеріалів справи, 12 серпня 2015 року о 09.05 год. на вулиці Дегтярівській, 36 в м. Києві ОСОБА_2, керуючи автомобілем марки «Фольксваген» д.н.з. НОМЕР_1, під час паркування заднім ходом не переконалась у безпеці руху, не звернулась за допомогою до інших осіб та здійснила зіткнення із припаркованим автомобілем марки «Хундай» д.н.з. НОМЕР_2.

Згідно свідоцтва на право власності на транспортний засіб марки «Хундай» д.н.з. НОМЕР_2 № НОМЕР_3, то останній зареєстрований за позивачем ОСОБА_3

Постановою Апеляційного суду м. Києва від 25 січня 2016 року була встановлена вина у вчиненні вказаного ДТП за відповідачкою внаслідок порушення нею п.10.9 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП (а.с.5).

Встановлено, що внаслідок ДТП належний позивачу автомобіль отримав механічні пошкодження в його передній частині (а.с.9).

Згідно полісу № АЕ/4932891 від 23 червня 2015 року обов'язкового страхування цивільно - правова відповідальність осіб, що експлуатують автомобіль марки «Фольксваген» д.н.з. НОМЕР_1, була застрахована на момент вчинення ДТП у третьої особи ПАТ «СК «Арсенал страхування» (а.с.32).

За наслідками умов даного договору, ліміт виплати страхової суми страховиком у разі настання страхового випадку щодо відшкодування шкоди, заподіяної майну потерпілої особи становив - 50 000 грн.

Встановлено, що позивач у відповідності до вимог ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» звернувся до третьої особи із повідомленням про страховий випадок, надав усі необхідні документи згідно переліку та отримав на свій рахунок кошти страхового відшкодування в загальній сумі - 22 815 грн. 81 коп. згідно визначної вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля позивача та коефіцієнту фізичного зносу пошкодженого автомобіля (звіт про визначення вартості матеріального збитку на замовлення третьої особи від 19.08.2015 року) (а.с.67-79).

З матеріалів справи убачається, що фактично на проведення ремонту пошкодженого внаслідок ДТП автомобіля позивача ним було самостійно витрачено кошти в розмірі - 46 900 грн., що підтверджується відповідними квитанціями про оплату робіт (а.с.11).

Згідно акту виконаних робіт від 25 березня 2016 року, що були підписані та укладені між позивачем та обслуговуючої організацією ТОВ «Бодан-Авто», останнім були проведені ремонтні роботи належного позивачу транспортного засобу. (а.с.9).

Задовольняючи позов частково, районний суд виходив з того, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідачки на користь позивача матеріальної шкоди у розмірі - 24 084 грн. 19 коп. є обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки ці кошти були фактично витрачені на ремонт автомобіля позивача та страховим відшкодуванням в повному обсязі покриті не були. Окрім цього, визнав доведеним завдання позивачу моральних страждань на суму 2000 грн.

Такі висновки суду першої інстанції колегія суддів визнає законними й обґрунтованими. Вони повністю узгоджуються з сукупністю зібраних у справі й належно оцінених у рішенні доказів.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Встановлено, що на проведення ремонтно-відновлювальних робіт пошкодженого з вини ОСОБА_2 автомобіля марки «Хундай» д.н.з. НОМЕР_2, позивачу заподіяно збитки, в сумі 46900 грн.

Відповідно до акту виконаних робіт від 25 березня 2016 року, складених ТОВ «Бодан-Авто», товариство провело ремонтні роботи належного ОСОБА_3 транспортного засобу, за які позивачем проведено оплату (а.с.9).

Твердження апеляційної скарги про те, що в проведення ремонтно-відновлювальних робіт шляхом їх заміни включено деталі, які можливо відремонтувати, належними доказами не підтверджено.

Так, під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції представник відповідача твердив про необґрунтованість заміни панелі передньої у зборі, проте згодом змінив думку й вважав відсутність потреби в заміні накладки бампера переднього.

Між тим, відповідно до матеріалів дослідження спеціаліста, складеного на підставі заяви страхової компанії, внаслідок неправомірних дій відповідачки автомобіль позивача зазнав ушкодження передньої частини автомобіля, в тому числі і бамперу, який підлягає заміні, а в акті виконаних робіт спеціалістами ТОВ «Богдан» визнано за необхідне провести заміну накладки бампера переднього(а.с.9, 73).

Доводи апеляційної скарги про необґрунтованість районного суду відносно відмови в задоволенні заяви відповідачки про проведення судової автотоварознавчої експертизи для вирішення питання щодо реальності вартості відновлювального ремонту та необґрунтованості висновків суду щодо завдання позивачу моральної шкоди, колегія суддів визнає безпідставними.

Під час розгляду справи, на підставі положень ч. 4 ст. 10 ЦПК України, в суді апеляційної інстанції представнику відповідача було роз'яснено право заявити клопотання про призначення по справі автотоварознавчої експертизи, проте від подання такого клопотання представник ОСОБА_5 відмовився.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Встановлено, що страховою компанією ОСОБА_3 частково сплачено страхове відшкодування, в сумі 20 602 грн. 73 коп., а тому районний суд правомірно стягнув з відповідачки різницю, в сумі 24 084 грн.19 коп.

Необґрунтованими колегія суддів визнає доводи апеляційної скарги про те, що на страховій компанії лежить відповідальність у відшкодування заподіяної позивачу шкоди, остільки згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України у справі № 6-2808/15 від 20 січня 2016 року, право потерпілого на відшкодування шкоди заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована.

Відповідно до ст. 360-7 ЦПК України правова позиція Верховного Суду України є обов'язковою до застосування судом під час розгляду аналогічної справи.

Враховуючи викладені обставини, а також матеріали справи, у їх сукупності, районний суд правомірно поклав обов'язок по відшкодуванню різниці завданих ОСОБА_3 збитків на особу, яка винна у їх заподіянні - ОСОБА_2

Колегія суддів визнає обґрунтованим й розмір стягнутої районним судом моральної шкоди.

Відповідно до керівних роз'яснень, які містяться у п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв'язку із знищенням чи пошкодженням майна, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Враховуючи вищенаведене, наявні в справі докази, а також заперечення на апеляційну скаргу наданих позивачем, в яких зазначено, що характер пошкоджень складових частин автомобіля (бампер передній, фара права передня, крило переднє праве, двері передні праві, двері задні праві, бачок та насос омивача скла, кронштейн кріплення бампера переднього) не давав можливості експлуатувати автомобіль у передбаченому виробником режимі та вимагав тривалого періоду часу для проведення ремонту, що призвело до зміни звичайного способу життя, колегія суддів визнає обґрунтованими висновки суду першої інстанції про наявність правових підстав до стягнення моральної шкоди та погоджується з визначеним районним судом розміром таких збитків, в сумі 2000 грн.

Районним судом з достатньою повнотою з'ясовано обставини справи, зібраним доказам дано належну оцінку, правильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

З огляду на викладене, а також матеріали справи, у їх сукупності, правових підстав до скасування постановленого по справі рішення, як про це ставиться в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Згідно частини 1 статті 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 05 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді:

Справа № 761/14937/16-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/2449/2017

Головуючий у суді першої інстанції: Осаулов А.А.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Слюсар Т.А.