Справа № 376/2428/15-ц Головуючий у І інстанції Ярошенко С. М.
Провадження № 22-ц/780/1696/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 46 05.04.2017
УХВАЛА

Іменем України

05 квітня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Голуб С.А.,

суддів Іванової І.В., Приходька К.П.

за участі секретаря Дрозда Р.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Сквирського районного суду Київської області від 24 листопада 2016 року про забезпечення позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2, Головного управління Держгеокадастру у Київській області, Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Київській області, Фермерського господарства «ТЕХНО-ФАРМ», відділу Держгеокадастру у Сквирському районі про визнання наказу про затвердження проекту землеустрою та передачу в оренду земельної ділянки, визнання договорів оренди і суборенди земельної ділянки недійсними, скасування державної реєстрації земельної ділянки та визнання дій неправомірними,

в с т а н о в и л а :

В листопаді 2015 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом та просила суд першої інстанції визнати наказ про затвердження проекту землеустрою та передачі в оренду земельної ділянки , договори оренди і суборенди землі недійсними; визнати дії відповідача неправомірними та скасувати державну реєстрацію земельної ділянки.

Під час судового розгляду справи представник позивача звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, посилаючись на те, що відповідач ОСОБА_4 господарство «Техно-Фарм» продовжує обробляти спірну земельну ділянку, у звязку з чим позивач позбавлена права на укладення договорів оренди земельної частки (пай) і отримання орендної плати. Такі дії відповідача та не вжиття заходів забезпечення позову можуть утруднити виконання рішення суду в майбутньому.

На підставі викладеного, представник позивача просив забезпечити позов шляхом заборони відповідачам та будь-яким іншим особам вчиняти дії щодо користування земельною ділянкою та проводити будь-які роботи на ній.

Ухвалою Сквирського районного суду Київської області від 24 листопада 2016 року заяву представника позивача про забезпечення позову задоволено та заборонено ОСОБА_2, Фермерському господарству «ТЕХНО-ФАРМ», а також будь-кому і на будь-яких правових підставах користуватися спірною земельною ділянкою площею 5,9184 га, розташованою на території Антонівської сільської ради Сквирського району Київської області, кадастровий номер :02:025:0037, яка знаходиться в складі земельної ділянки площею 34,1984 га, кадастровий номер :02:025:0001.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції задовольняючи заяву про забезпечення позову не зазначив мотивів із яких суд дійшов до такого висновку та не перевірив чи дійсно існує загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Також скаржник звертає увагу суду на те, що позивач по справі не є власником земельної ділянки, оскільки спірна земельна ділянка була і є у власності держави, а тому не вжиття заходів забезпечення позову ніяким чином не порушуватиме прав позивача та не може утруднити виконання рішення суду по даній справі у майбутньому.

На підставі викладеного скаржник просив апеляційний суд скасувати вказану ухвалу суду та постановити нову, якою відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Задовольняючи заяву позивачів про забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_2, ФГ «ТЕХНО-ФАРМ», а також будь-кому і на будь-яких правових підставах користуватися спірною земельною ділянкою суд першої інстанції виходив з того, що невжиття своєчасних заходів для забезпечення виконання позову може утруднити виконання рішення або зробити його виконання неможливим.

Колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції виходячи з такого.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Стаття 152 ЦПК України встановлює види забезпечення позову.

Так позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб;

2) забороною вчиняти певні дії;

3) встановленням обов'язку вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання;

5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту;

6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку;

7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам.

У разі необхідності судом можуть бути застосовані інші види забезпечення позову. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Разом з тим, при вирішенні питань про забезпечення позову суди повинні враховувати розяснення Верховного Суду України, що містяться в Постанові Пленуму «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року.

Так, згідно з п. 4 зазначеної Постанови Пленуму, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачами не було надано суду доказів, які б свідчили про неможливість виконання чи утруднення виконання рішення суду в майбутньому, а також не навели обґрунтувань доцільності вжиття такого заходу забезпечення позову як накладення арешту на частки в обєкті незавершеного будівництва.

Окрім того, як вбачається зі змісту позовної заяви ОСОБА_3 не є власником чи користувачем спірної земельної ділянки, а лише претендує на отримання такої земельної ділянки у власність, таким чином суд мав належним чином мотивувати своє рішення щодо позбавлення землекористувача права користування земельною ділянкою .

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції не дослідив повною мірою обґрунтування позовних вимог та доказів, що містяться в матеріалах справи, не перевірив чи дійсно невжиття заходів забезпечення позову утруднить виконання майбутнього рішення суду, а тому прийшов до передчасного висновку про вжиття заходів забезпечення позову.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а ухвала суду першої інстанції від 24 листопада 2016 скасуванню з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 303, 312, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Сквирського районного суду Київської області від 24 листопада 2016 року про забезпечення позову скасувати та передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий

Судді