Справа № 473/127/17
РІШЕННЯ

іменем України

"05" квітня 2017 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючої - судді Ротар М.М., при секретарі судового засідання - Фінько О.П.,

за участю: представника позивача - ОСОБА_1

відповідачів - ОСОБА_2, ОСОБА_3 ,

представника Органу опіки та піклування Служби у справах дітей Вознесенської міської ради Миколаївської області - Нікітченко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Вознесенську Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_6, ОСОБА_3, який діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_7, треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_8, Орган опіки та піклування Служби у справах дітей Вознесенської міської ради про виселення -

ВСТАНОВИВ:

В січні 2017 року позивачка ОСОБА_5, звернулася до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3, який діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2, про виселення останніх.

В позовній заяві зазначено, що позивач є власницею 1/2 частки квартири АДРЕСА_1. Власником іншої 1/2 частки є ОСОБА_8, який на сьогоднішній день відбуває покарання у Ольшанській виправній колонії № 53.

У вказаній квартирі без будь якої згоди співвласників проживають відповідачі та їх неповнолітні діти.

Маючи намір проживати у квартирі позивачка звернулася до відповідачів з вимогою про виселення, однак останні відмовилися звільнити вказане житлове приміщення.

Посилаючись на не те, що відповідачі вселилися у квартиру без її згоди, не є членами її сім'ї позивач просила виселити останніх без надання іншого житлового приміщення.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала. Зазначала, що відповідачі та їх діти проживають у вищевказаній квартирі без будь - яких правових підстав, чим порушують право власності позивача. Правовою підставою для задоволення позовних вимог зазначила ст. 98 ЖК України .

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, посилаючись на те, що проживають у вказані квартирі зі згоди іншого співвласника ОСОБА_8 Крім того не мають іншого придатного для житла житлового приміщення.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, зазначив, що у вказані квартирі проживає за згодою свого батька ОСОБА_8, який є співвласником іншої 1/2 частки квартири. Крім того має на утриманні дитину інваліда. Інше житло для проживання у нього відсутнє.

Представник третьої особи без самостійних вимог - Орган опіки та піклування служби у справах дітей Вознесенської міської ради Миколаївської області - в судовому засіданні зазначав, що позовні вимоги не можуть бути задоволенні, оскільки виселення зазначених осіб приведете до порушення прав та інтересів неповнолітніх дітей.

Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд прийшов до наступного.

Позивач ОСОБА_5 є власницею 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 05.11.2013 року. (а.с.7)

Власником іншої 1/2 частки є третя особа по справі ОСОБА_8 на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 05.11.2013 року. (а.с.7).

Право власності зареєстровано за власниками в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. (а.с.37).

В даній квартирі проживають: відповідачі ОСОБА_2 та її неповнолітній син ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 на його неповнолітня донька ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідачі разом з неповнолітніми дітьми зареєстровані за адресою АДРЕСА_2, що підтверджується адресними довідками та будинковою книгою. Вказаний будинок є власністю відповідача ОСОБА_2, що підтверджується інформаційною довідкою із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

В судовому засіданні також було встановлено, що відповідачка ОСОБА_2 є колишньою співмешканкою власника квартир ОСОБА_8 Відповідач ОСОБА_3 є сином власника квартири ОСОБА_8

Зазначені обставини сторонами в судовому засіданні не оспорювалися.

Власник 1/2 частки квартири та третя особа по справі ОСОБА_8 відбуває покарання в державінй установі "Ольшанська виправна колонія" № 53 з 14 січня 2013 року. В своїй заяві від 02.02.2017 року (а.с.33) він не заперечував проти виселення зазначених осіб. Однак в заяві, що була направлена на адресу суду від 04.04.2017 року заперечував проти виселення свого сина - відповідача ОСОБА_3 та онуки ОСОБА_7 Отже враховуючи обставини, що були встановлені судом, суд приходить до висновку, що позивачем невірно визначено правовий статус відповідачів, а отже і правові підстави проживання в зазначеній квартирі, з огляду на таке.

Власник майна має право вільно володіти, користуватися та розпоряджатися ним. При цьому ніхто не може протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні та в разі його порушення останній може вимагати усунення будь-яких порушень його права та відшкодування заподіяних цим збитків.

Разом з тим, враховуючи, що об'єктом власності в даному випадку є квартира, не можна вважати обґрунтованими посилання позивачки ОСОБА_5 в порядку захисту свого порушеного права на норми цивільного законодавства , оскільки режим проживання в квартирі регулюється нормами ЖК України.

Житлові права охороняються законом, за виключенням випадків, коли вони здійснюються усупереч з призначенням цих прав або з порушенням прав інших громадян чи прав державних і громадських організацій.

Згідно ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як з підстав і в порядку, передбачених законодавством.

Як встановлено в судовому засіданні, між позивачкою ОСОБА_5 та третьою особою ОСОБА_8, як власниками квартири відсутня будь-яка домовленість та проживання у вказані квартирі відповідача ОСОБА_2, договір найму між ними відсутній, доказів того, що відповідачка ОСОБА_2 проживає у квартирі зі згоди власника, або є членом сім'ї власника житла в судовому засіданні надано не було.

Таким чином, фактичні обставини справи свідчать про те, що відповідач ОСОБА_2 по суті, є тимчасовим мешканцем квартири, такий же статус має і неповнолітня дитина ОСОБА_6

Відповідно до ст. 98 ЖК України тимчасові мешканці не набувають самостійного права на житлове приміщення незалежно від терміну їх проживання та зобов'язані на вимогу власника негайно звільнити його, а у разі відмови - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого житлового приміщення.

Отже, враховуючи вищевикладене, пред'явлений позов в цій частині є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Що стосується позовних вимог про виселення відповідача ОСОБА_3 та його неповнолітню дитину ОСОБА_7, то суд приходить до висновку, в цій частині в задоволенні позову необхідно відмовити.

Згідно зі ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно зі ст. 317,319 ЦК України власнику належать права володіння, користування і розпорядження своїм майном; власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з ч. 1ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Згідно ч.ч.1-2 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Отже правовий статус відповідачів ОСОБА_3 та його неповнолітньої доньки ОСОБА_7 слід вважати членами сім'ї власника житла. (син та онука).

Права власника житлового будинку, квартири визначені статтями 317,383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лише на підставах, передбачених законом. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження його майна.

Відповідно до ст.156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно.

Члени сім'ї власника будинку (квартири) зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім'ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку.

До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Члена сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. (ст.157 ЖК України).

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_3 та його неповнолітня дитина ОСОБА_7 вселилися у частину квартири АДРЕСА_1 у 2014 році зі згоди власника цієї частини будинку - ОСОБА_8 та є членами його сім'ї, а тому можуть бути виселені тільки з підстав визначених ст.116 ЖК України.

Враховуючи встановлені судом обставини, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог про виселення ОСОБА_3 та його неповнолітньої дитини ОСОБА_7 необхідно відмовити.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд вважає, що оскільки позовні вимоги задоволенні частково, то судові витрати позивачу, а саме сплачений ним судовий збір - 640 грн. Та витрати по оплаті правової допомоги - 3000 грн., слід стягнути частково з відповідача тунаян А.В. пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, а саме в повернення судового збору - 320 грн., в повернення витрат по оплаті правової допомоги - 1500 грн.

Керуючись ст.ст. 8, 10, 11, 56, 59 - 61, 88, 208, 209, 213-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_6, ОСОБА_3, який діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_7, треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_8, Орган опіки та піклування Служби у справах дітей Вознесенської міської ради про виселення - задовольнити частково.

Виселити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, з квартири АДРЕСА_1, без надання іншого житлового приміщення.

Відмовити в задоволенні позовних вимог про виселення ОСОБА_3 та ОСОБА_7 з квартири АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 судові витрати: судовий збір -320 грн . та витрати по оплаті правової допомоги - 1500 грн. .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з моменту його проголошення.

Суддя: М.М. Ротар