Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" січня 2017 р. Дніпровський районний суд м.Києва

в складі: головуючого судді Гончарука В.П.

при секретарі Красновій І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 третя особа Орган опіки та піклування Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав,-

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення його батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 мотивуючи свої вимоги тим, що 04.07.2009 року Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб, від якого мають малолітню доньку ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 13.02.2015 року шлюб розірвано. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 24.02.2015 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 щомісячно в розмірі 1500 грн., але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожного починаючи з 30.12.2014 року і до досягнення донькою повноліття.

Відповідач фактично відмовилася від дитини не цікавиться її розвитком , здоров'ям, не сплачує аліменти, фактично втратив родинний зв'язок . Дитина весь час проживає з матір'ю яка займається її вихованням та матеріальним забезпеченням.

Відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов'язків, а тому має бути позбавлений батьківських прав відносно доньки в судовому порядку.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала.

Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечив.

Представник третьої особи : Орган опіки та піклування Голосіївської районної в м. Києві державної адміністраціїв судове засідання не з'явився. Надали суду заяву про розгляд справи за відсутності їх представника.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 04.07.2009 року Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва між позивачем та відповідачем зареєстровано шлюб, від якого мають малолітню доньку ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 13.02.2015 року шлюб між сторонами було розірвано.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 24.02.2015 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 щомісячно в розмірі 1500 грн., але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожного починаючи з 30.12.2014 року і до досягнення донькою повноліття.

Дитина весь час проживає з матір'ю яка займається її вихованням та матеріальним забезпеченням.

Голосіївська районна в м. Києві державна адміністрація у своєму висновку від 12.01.2017 року № 100-557 вважає за недоцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої доньки ОСОБА_3.

Відповідно до ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

У п. 15 Постанова Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківський прав» від 30 березня 2007 року роз'яснює, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Пункт 16 зазначеної Постанови роз'яснює, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї (ст.150 Сімейного кодексу України).

Згідно зі ст.ст.12, 15 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральнийрозвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Разом з тим, згідно з Конвенцією про права дитини в усіх діях щодо дітей судами першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя.

Пунктами 16,17 ППВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 N 3 передбачено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Відповідно до частини третьої ст.212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач бажає приймати участь у житті та вихованні доньки, враховуючи висновок органу опіки та піклування про недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав, суд приходить до висновку про відмову на даний час в задоволенні заявлених вимог про позбавлення батьківських прав, та вважає за необхідне попередити відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини .

Враховуючи вищевикладене, повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази на підставі вказаних норм закону, суд приходить до висновку, що в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої доньки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 слід відмовити.

Керуючись ст.ст.12, 15 Закону України «Про охорону дитинства» ст. ст. 164,141,180,181,73,153,157 СК України, ст. ст. 3, 4, 10-11, 57-60, 88, 174, 209, 212-215, 218, 294 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 третя особа Орган опіки та піклування Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Суддя