АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер справи 666/1229/16-ц Головуючий в І інстанції Рядча Т.І.
Номер провадження 22-ц/791/530/17 Доповідач Орловська Н.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого Орловської Н.В.

Суддів: Кутурланової О.В.

ОСОБА_1

секретар Цулукіані І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за апеляційними скаргамиОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 27 січня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_3, про визнання права власності на нерухоме майно

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2016 року ОСОБА_2 звернулась з позовом до ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_3, про визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку № 26 по вул. Щорса в м. Херсоні.

В обґрунтування заявлених вимог посилалась на те, що рішенням виконкому Дніпровської районної ради від 12.12.1980р. її матері, ОСОБА_5, в постійне користування для будівництва житлового будинку виділено земельну ділянку площею 600 кв.м., на якій в 1980 році збудований житловий будинок.

24.07.1996р. ОСОБА_5, за її згодою, подарувала будинок її дочці ОСОБА_4. Земельна ділянка площею 0,0661 га, на якій розташований вказаний будинок, приватизована на імя ОСОБА_4, та видано державний акт про право власності на земельну ділянку.

З 2009р. позивачка спільно з ОСОБА_4, на цій земельній ділянці почали будівництво одноповерхового будинку, який 28.10.2010р. був зданий в експлуатацію та на імя відповідача видано свідоцтво про право власності.

Оскільки позивачем на будівництво вказаного будинку було витрачено 175608,38 грн., що підтверджується квитанціями, просила визнати за нею право власності на 1/2 частину збудованого житлового будинку та земельної ділянки по вул. Щорса, 26 в м. Херсоні.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 27 січня 2017р. позов задоволено частково. Ухвалено: визнати право власності за ОСОБА_2 на 38/100 частин домоволодіння за адресою: м. Херсон, вул. Щорса, 26. Визнати право власності за ОСОБА_2 на 38/100 частин земельної ділянки під домоволодінням за адресою м. Херсон вул. Щорса, 26. В іншій частині позову відмовити. Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 3541,59 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить змінити рішення суду першої інстанції та задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі, визнати за нею право власності на 1/2 частину домоволодіння та 1/2 частину земельної ділянки по вул. Щорса, 26 в м. Херсоні. В обґрунтування доводів апеляційної скарги послалась на те, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини спільного проживання однією сімєю, факт будівництва житлового будинку та її участь у фінансуванні такого будівництва. Проте, безпідставно при розрахунку частки не прийнято до уваги декілька письмових документів, що підтверджують витрати на будівництво в сумі 258 875,58 грн., а саме видаткову накладну від 03.09.2009р. на придбання шпаклівки та фарби, договір та квитанцію про оплату витрат за встановлення метало пластикових вікон у будинку, квитанції про придбання будівельних матеріалів.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неповне дослідження судом доказів та обставин, які мають значення для справи, порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог. При цьому зазначив, що будівництво будинку по вул. Щорса, 26 в м. Херсоні розпочалось у 2009р., дах будинку встановлений у жовтні-листопаді 2009р., а тому посилання на те, що у 2010р. придбані плити перекриття, фундаментні блоки, кримський камінь не можна приймати як доказ, оскільки не підтверджено письмовими документами. Крім того, порушено кримінальне провадження за фактом підроблення документів, печаток, штампів та бланків, а саме накладної № 14 від 03.03.2010р. на загальну суму 122 640 грн., яку надала позивач як доказ придбання нею будівельних матеріалів. Накладні на суму 4910 грн. про придбання у ПП Киця цементу також не можна приймати, як доказ, оскільки ПП Киця заперечує факт підписання ним цих накладних, та судом відмовлено у допиті його в якості свідка. Висновок судової будівельно-технічної експертизи не відповідає дійсності та складений з чисельними помилками, тому не може бути визнаний належним доказом.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність рішення суду в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегією суддів встановлено такі обставини.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням виконкому Дніпровської районної ради народних депутатів № 664/23 від 12.12.1980р. ОСОБА_5 надано земельну ділянку площею 600 кв.м. у безстрокове користування і 23 кв.м. в тимчасове користування, та прийнято в експлуатацію житловий будинок по вул. Щорса, 26 в м. Херсоні. (а.с.18, 19-20)

За договором дарування від 24.07.1996р. ОСОБА_5 подарувала ОСОБА_6 (після реєстрації шлюбу 24.04.1999р. прізвище ОСОБА_3) належний їй на праві власності житловий будинок з надвірними спорудами по вул. Щорса, 26 в м. Херсоні, що розташований на земельній ділянці площею 600 кв.м.(а.с.16-17).

Рішенням виконавчого комітету Дніпровської районної у м. Херсоні ради від 12.06.2009р. № 404 ОСОБА_4 надано дозвіл на будівництво одноповерхового житлового будинку розміром 11.20 х 13.45 з підвалом та вбудованим гаражем на земельній ділянці у м. Херсоні по вул. Щорса, 26 /Полярників, 34/ на місці зносу гаражу та літньої кухні, при умові переобладнання старого житлового будинку в літню кухню, із зобовязанням отримання в інспекції державного будівельно-архітектурного контролю в Херсонській області дозволу на проведення будівельних робіт та дотримання проекту(а.с.8).

У період з 2009 по вересень 2010р. проводились будівельні роботи, а після їх завершення, забудовник, ОСОБА_4, отримала сертифікат відповідності проектній документації та підтвердження його готовності до експлуатації зведеної будови за вказаною адресою, виданий Інспекцією ДАБК у Херсонській області від 20.09.2010р.

На підставі рішення виконавчого комітету Дніпровської районної у м. Херсоні ради від 28.10.2010р. № 908, ОСОБА_4 видано свідоцтво про право власності на домобудівлю під № 26 по вул. Щорса в м. Херсоні, що складається з одноповерхового житлового будинку та літньої кухні, замість договору дарування від 24.07.1996р. реєстр № 4-1655.(а.с.9, 21).

Як зазначено у технічному паспорті, складеному БТІ станом на 14.09.2010р. новостворений житловий будинок літ.«Д» за описом конструктивних елементів має фундамент із бетонних блоків, стіни зведені із каменю черепашнику. Крім того, до складу входить збережена частина старої споруди, підвал, рік забудови якого значиться 1985. Також збережені зливна яма, водопровід, огорожі № 2-5, тамбур літ.«а», літня кухня літ. «А», збудовані у період із 1960 1980 роки. (а.с.11-17).

В ході розгляду справи в суді першої інстанції проведена судова будівельно- технічна та будівельно оціночна експертиза від 16.01.2017р., за висновком якої суд першої інстанції визнав встановленим, що будівельні роботи за вказаним дозволом завершені у вересні 2010 року. Склад будівельних обєктів, які були в наявності у 1996р. на час набуття ОСОБА_4 права власності на житловий будинок за договором дарування, змінився таким чином: житловий будинок літ.«А» переобладнано в літню кухню. На місці гаражу літ.«Г» та літньої кухні літ.«В» побудовано одноповерховий будинок літ.«Д» шляхом розширення гаражу (розміри кімнати №4 співпадають із розмірами гаражу, збережені його стіни). Крім того, збережений існуючий підвал, зведений у 1985р. та розміщався під спорудою літ.«В». (станом на 1996р. літня кухня). Знесений сарай літ.«Б», побудовані огорожі №4 та №5, облаштовано зливну яму №6.

Вказані добудови є невідємним поліпшенням нерухомого майна, на яке у відповідачки право власності виникло у 1996р. Частка поліпшення у домоволодінні становить 73/100 частин від загальної його вартості.

Решта 27/100 вказаного домоволодіння є часткою, що належить до індивідуальної власності відповідачки ОСОБА_4

Наведені обставини справи визнані сторонами і доводами апеляційних скарг не заперечені.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_4 є дочкою ОСОБА_2 та є членами сімї, які постійно проживають і зареєстровані за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 /Щорса,26/. Починаючи з 21.05.1999р. за цією ж адресою постійно проживає і зареєстрований ОСОБА_3, який із 24.04.1999р. по 09.02.2016р. перебував у зареєстрованому шлюбі із відповідачкою ОСОБА_4

Судом також встановлено, що поліпшення житлового будинку за наданим дозволом у 2009р. здійснювалось коштами і працею членів сімї, у тому числі і коштами позивачки ОСОБА_2 за домовленістю із відповідачкою про створення спільної власності на новостворений обєкт нерухомості без попереднього визначення часток кожного із учасників будівництва.

В ході розгляду справи відповідачка визнала той факт, що будівельні матеріали у значній кількості придбала позивачка за свої кошти, оскільки коштів на будівництво, відповідачка не мала, її доходи були незначними, а також на її утриманні є неповнолітні діти, один із яких інвалід дитинства.

ОСОБА_3, залучений як третя особа у даній справі, в ході розгляду якої визнав той факт, що станом на час будівництва сторони є членами сімї та на спільні кошти і спільною працею здійснили добудови і поліпшення житлового будинку, який є предметом спору у справі, що розглядається.

Відповідно до цивільного законодавства, спільна сумісна власність це власність двох і більше осіб без визначення часток кожного із них у праві власності. Спільною власністю, згідно ч.4 ст. 368 ЦК України є майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні кошти членів сімї, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Враховуючи, що сторони не заперечували факту створення спільної сумісної власності, і окремим договором частки новоствореного обєкту не визначали, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що частка у такому майні позивачки має бути визначена пропорційно її внеску у будівництво.

Визначаючи розмір внеску, судом взяті до уваги пояснення сторін, які визнавали участь позивачки у будівництві та наявність її витрат на придбання будівельних матеріалів і оплату виконаних робіт, а також письмові докази за якими встановлений розмір сплачених позивачкою коштів.

Суд першої інстанції, надаючи оцінку письмовим доказам щодо витрат позивачки на придбання будівельних матеріалів, правомірно не взяв до уваги ті докази, що встановлюють факт придбання матеріалів після завершення будівництва та прийняття його в експлуатацію, про що видано сертифікат від 20.09.2010р., а також тих квитанцій, з тексту яких не можна встановити час та вид оплаченого товару (т.2 а.с.70).

Як вбачається із пояснень ОСОБА_3 в ході розгляду справи, ним не визнавались витрати позивачки на оплату бетонних блоків, плит перекриття та каменю, які підтверджені рахунком №14 від 03.03.2010р.,виданим ФОП ОСОБА_7 (а.с.23) із тих підстав, що цей рахунок сам підприємець не підписував.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_7 здійснює підприємницьку діяльність з надання транспортних послуг, роздрібної торгівлі та неспецифікованої оптової торгівлі (т.1 а.с.63).

Допитаний в суді першої інстанції ОСОБА_7 підтвердив факт реалізації позивачці вказаних у спірному рахунку №14 будівельних матеріалів, а також не заперечував, що рахунок видав і підписав, уповноважений ним на ведення обліку і реалізації будівельних матеріалів ОСОБА_8 Останній також ці обставини підтвердив в суді першої інстанції.

Допитані судом свідки ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, які виконували будівельні роботи, підтвердили факт використання у будівництві зазначених будівельних матеріалів та оплату позивачкою коштів за виконану ними роботу.

Враховуючи викладені фактичні обставини, а також надавши належну оцінку всім доказам, які надані сторонами на підтвердження своїх доводів і заперечень, суд дійшов обґрунтованого висновку про розмір внеску позивачки у будівництво, вартість якого за висновком експерта становить 354159 грн.

Не спростовує цей висновок суду заперечення ОСОБА_3 про те, що будівельні матеріали придбані раніше у 2009р. за його кошти, накопичені ним за час роботи у рибінспекції в сумі 20 000 доларів США, які зберігав у готівці дома та 10 тис. доларів США, отриманих ним від продажу належної йому земельної ділянки, оскільки, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3,зареєстрований як приватний підприємець із 18.03.1997р., ця діяльність припинена 03.02.2015р. (т.2 а.с.30-31).

За відомостями із книги обліку доходів та витрат ОСОБА_3 у період із 01.04.2008р. по 03.02.2015р. підприємницької діяльності не було і доходів не мав. (т.2 а.с.33-46).

За наявним у справі нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу земельної ділянки для ведення садівництва, укладеним ОСОБА_3 15.05.2009р., ціна продажу становить 14999 грн., що за офіційним курсом НБУ у цей час складає 1971 доларів США. (т.1 а.с.108).

Належних доказів на підтвердження факту оплати робіт та придбаних за його кошти, чи кошти подружжя, спірних будівельних матеріалів ОСОБА_3 не надав.

Неприйнятними є доводи апеляційної скарги у тій частині, що перебування ОСОБА_3 у шлюбі із власником будинку ОСОБА_4 є достатньою підставою для визнання за ним права власності на спірний житловий будинок, поліпшений за час шлюбу, оскільки належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи ст. 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, належить установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися обєктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для надання такому майну статусу спільної сумісної власності подружжя.(правовий висновок у постанові Верховного Суду України від 07.12.2016р. № 6-1568цс16).

Враховуючи викладені обставини справи слід дійти висновку, що суд першої інстанції, встановивши той факт, що невідємні поліпшення житлового будинку, який належав до особистої власності відповідачки, складають 73/100 частин домоволодіння, здійснені за рахунок спільної праці і коштами членів сімї до складу якої належить і позивачка, ОСОБА_2, внесок якої у будівництво становить вартість матеріалів і робіт в розмірі 354159 грн., а тому дійшов правомірного висновку, що частка позивачки у спільному майні становить 38/100 частин спірного майна.

Оскільки суд першої інстанції розглянув справу із дотриманням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційних скарг висновків суду не спростовують, підстави для їх задоволення і скасування ухваленого рішення у оскаржуваній частині відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 27 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає чинності негайно з моменту проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий __________________ Н.В.Орловська

Судді: __________________ О.В.Кутурланова

__________________ ОСОБА_1