Ухвала

іменем україни

5 квітня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Леванчука А.О., Маляренка А.В., Ступак О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до комунального підприємства «Розділжитлосервіс» про визнання нарахування незаконним та скасування боргу, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 20 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 13 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що вона є власником квартири АДРЕСА_1, який було здано в експлуатацію у 1958 році. Указаний будинок знаходиться на обслуговуванні комунального підприємства «Розділжитлосервіс» (далі - КП «Розділжитлосервіс»), до якого вона неодноразово зверталася з приводу проведення ремонтних робіт у будинку, оскільки через його незадовільний стан сталося залиття її квартири. Також вона неодноразово скаржилася відповідачу на неправомірне нарахування плати за теплову енергію, утримання будинку та прибудинкової території, послуги з надання яких надаються неякісно.

Посилаючись на ці обставини, а також те, що відповідач не уклав з нею договору про участь у сумісних витратах на утримання будинку і прибудинкової території, чим порушив її права як споживача, позивач просила визнати незаконною вимогу про оплату за квадратуру квартири, а борг у сумі 10 208 грн 74 коп. скасувати і припинити незаконні нарахування за квадратуру квартири.

Рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 20 квітня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 13 жовтня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і ухвалити нове рішення у справі про задоволення її позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ч. 1 ст. 10, ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Перевіривши матеріали справи та доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції вважає, що, ухвалюючи оскаржувані у справі судові рішення, суди першої та апеляційної інстанцій з дотриманням вимог ст. ст. 213, 214, 303, 316 ЦПК України правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню та дійшли обґрунтованого висновку про недоведеність заявлених ОСОБА_4 позовних вимог, оскільки остання не надала суду належних і допустимих доказів про неналежну якість наданих відповідачем послуг, або, що вона відмовилася від цих послуг, чи надання таких припинено, а також того, що залиття її квартири сталося саме з вини відповідача. Разом із цим наявні у справі докази свідчать про існуючу заборгованість позивача перед відповідачем з оплати житлово-комунальних послуг, а тому неукладення з нею письмового договору щодо надання таких послуг не звільняє її, як споживача, від встановленого законом обов'язку щодо їх сплати у повному обсязі. За таких обставин суди дійшли правильного висновку про відмову у задоволенні позову.

Наведені в касаційній скарзі доводи заявника є необґрунтованими і правильність вищезазначених висновків судів не спростовують та не дають підстав для висновку про порушення судами норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. За таких обставин рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду слід залишити без змін.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 20 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 13 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

А.О. Леванчук А.В. Маляренко
О.В. Ступак

Колегія суддів: