Справа № 639/5828/15-ц
Провадження № 2/639/36/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2017 року Жовтневий районний суд м. Харкова

в складі: головуючого судді Труханович В.В.,

за участю секретаря Антохіної О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5, 3-тя особа служба у справах дітей Жовтневого району м. Харкова про визнання договору дарування недійсним, суд

ВСТАНОВИВ:

У червні 2015 року ОСОБА_1, ОСОБА_2, яка також діє в інтересах неповнолітньої дитини, звернулися до Жовтневого районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_4,приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5, 3-тя особа служба у справах дітей Жовтневого району м. Харкова, в якому просив суд визнати недійсним договір дарування від 01 вересня 2014 року, укладений між ОСОБА_6, з однієї сторони, та ОСОБА_3, ОСОБА_4, з другої сторони, 2/3 частин житлового будинку з надвірними будівлями №1-А (один А), що знаходиться по провулку Джутовому у місті Харкові, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстрований в реєстрі за № 871.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 01 вересня 2014 року між ОСОБА_6, з однієї сторони, та ОСОБА_3, ОСОБА_4, з другої сторони, укладено договір дарування 2/3 частин житлового будинку з надвірними будівлями №1-А (один А), що знаходиться по провулку Джутовому у місті Харкові, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстрований в реєстрі за № 871. Позивачі вважають, що відчуження цього майна відповідачами є незаконним, а договір дарування, на підставі якого було здійснено відчуження, має бути визнаний недійсним, оскільки на момент укладення цього договору в спірному домоволодінні була зареєстрована неповнолітня дитина, а тому при укладенні договору мала бути письмова згода служби у справах дітей Жовтневого району м. Харкова. Неповнолітня дитина ОСОБА_7, яка після укладення зазначеного договору дарування лишилася проживати та бути зареєстрованою у житлового будинку з надвірними будівлями №1-А (один А), що знаходиться по провулку Джутовому у місті Харкові, для власника була правнучкою. Внаслідок укладення оскаржуваного договору дарування були порушені права неповнолітньої дитини, яка на час укладення договору дарування була зареєстрована та проживала за зазначеною адресою. У зв'язку з викладеним позивачі і були змушені звернутися до суду з даним позовом.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1, його представник ОСОБА_8, який діє на підставі довіреності від 11.03.2015 року, позивач ОСОБА_2, підтримали заявлені позовні вимоги, просили позов задовольнити в повному обсязі на підставах, викладених в позовній заяві.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 10 січня 2017 року замінено відповідача у справі ОСОБА_6 його правонаступниками ОСОБА_3, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 (пр.Ново-Баварський)АДРЕСА_1 та ОСОБА_4, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, залучивши їх до участі у справі.

Відповідач ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні. Пояснив, що неповнолітня дитина ОСОБА_7, ніколи у спірному домоволодіння не проживала. Усі правовстановлюючі документи на будинок, а також будинкова книга, були у батька, ОСОБА_6, однак оригінали документів у нього викрав позивач, ОСОБА_1. При укладенні договору дарування батько надав нотаріусу будинкову книгу.

Відповідач ОСОБА_4 у судовому засіданні заявлений позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні та пояснив, що його батько, ОСОБА_6, ніколи не давав дозволу на реєстрацію дитину у спірному домоволодінні, а ОСОБА_1 приховав факт реєстрації неповнолітньої дитини, яка ніколи у будинку не проживала.

Відповідач - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5 у судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що перед укладанням договору дарування вона майже півроку спілкувалася із дарувальником, зясовувала, що потрібно для укладення договору. ОСОБА_6 вказував, що має три сина. При укладенні договору була надана будинкова книга, де не було запису про реєстрацію неповнолітніх дітей. Дарувальник написав, що він є єдиним власником і в цьому будинку не зареєстровані та не мають права користування малолітні та неповнолітні діти. При укладенні договору дарування довідки з місця проживання про склад сім*ї не було, однак був оригінал будинкової книги, в якій не було даних про реєстрацію неповнолітніх дітей. Договір укладався на підставі дублікату правовстановлюючого документу.

Представник третьої особи - служби у справах дітей Жовтневого району м. Харкова, в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце слухання справи повідомлена належним чином, причина неявки суду не відома.

Вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 01 вересня 2014 року між ОСОБА_6, з однієї сторони, та ОСОБА_3, ОСОБА_4, з другої сторони, укладено договір дарування 2/3 частин житлового будинку з надвірними будівлями №1-А (один А), що знаходиться по провулку Джутовому у місті Харкові, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстрований в реєстрі за № 871. (а.с. 5)

04 січня 2016 року первісний відповідач ОСОБА_6 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть ОСОБА_9 І-ВЛ №526954. ( а.с. 121)

Відповідно до листа 5-тої ХДНК № 2201/01-16 від 02.08.2016 року, після померлого 04.01.2016 року ОСОБА_6, який мешкав у м. Харкові, пров. Джутовий, буд. 1-А, була заведена спадкова справа № 125/2016 року. У матеріалах вищезазначеної справи знаходяться: заява від 24.02.2016 року про прийняття спадщини за заповітом, посвідченим приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_10 08.09.2010 року, за р.№2406 від сина спадкодавця ОСОБА_4; заява від 24.02.2016 року про прийняття спадщини за заповітом, посвідченим приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_10 08.09.2010 року, за р.№2406 від сина спадкодавця ОСОБА_3; заява від 25.02.2016 року про прийняття спадщини за законом від сина спадкодавця ОСОБА_1. ( а.с. 145)

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 10 січня 2017 року замінено відповідача у справі ОСОБА_6 його правонаступниками ОСОБА_3, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 (пр.Ново-Баварський)АДРЕСА_1 та ОСОБА_4, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, залучивши їх до участі у справі. (а.с. 178)

Як вбачається із копії свідоцтва про народження, виданої відділом реєстрації актів цивільного стану Жовтневого районного управління юстиції міста Харкова, ОСОБА_7 народилася 04 червня 2006 року, про що зроблено відповідний актовий запис № 307. Її батьками є ОСОБА_11 та ОСОБА_12. (а.с. 43)

Суд не приймає до уваги твердження відповідачів стосовно того, що на момент укладення оскаржуваного договору дарування, неповнолітня ОСОБА_7 не була зареєстрована за даною адресою, оскільки вони спростовуються матеріалами справи.

Так, матеріали справи містять копію форми №17, завіреної Жовтневим РВ у м. Харкові, із якої вбачається, що правнучка ОСОБА_7, 04.06.2006 року, зареєстрована за адресою провулок Джутовий, б. 1а у м. Харкові з 19.04.2014 року.(а.с.58)

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

За змістом ст. 215 ЦК України та згідно з розясненнями Пленуму Верховного Суду України, які містяться в абз. 5 п. 5 Постанови «Про судову практику розгляду цивільних справи про визнання правочинів недійсними» вимог про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Аналізуючи положення статей 17, 18 Закону України «Про охорону дитинства» та статті 12 «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», судова палата у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що одним із пріоритетних завдань органу опіки та піклування є охорона та захист прав неповнолітніх дітей. Для реалізації зазначеного завдання органи опіки та піклування повинні перевіряти, чи не порушуються права неповнолітніх дітей під час учинення правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, та надавати свій дозвіл для вчинення таких правочинів.

Отже, у разі вчинення правочину стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, попередня згода органу опіки та піклування є обов'язковою. До такого висновку прийшов Верховний суд України при розгляді справи за №6-392цс15.

Відповідно до правової позиції, викладеної і в постанові Верховного Суду України при розгляді справи №6-589цс16, яка в силу ст. 360-7 ЦПУ України є обов'язковою для всіх судів, за змістом частини шостої статті 203, частини першої статті 215 Цивільного кодексу правочин, що вчиняється і суперечить правам та інтересам малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей, може бути визнаний судом недійсним. Такий правочин є оспорюваним.

Вчинення певного правочину без попереднього дозволу органу опіки та піклування порушує встановлену статтею 17 Закону України «Про охорону дитинства» заборону. Проте сам по собі цей факт не є безумовною підставою для визнання правочину недійсним. Правочин може бути визнано недійсним, якщо його вчинення батьками без попереднього дозволу органу опіки та піклування призвело до порушення права особи, в інтересах якої пред'явлено позов, тобто до звуження обсягу існуючих майнових прав дитини та/або порушення охоронюваних законом інтересів дитини, зменшення або обмеження прав та інтересів дитини щодо жилого приміщення.

Відповідно до ст. 224 ЦК України, правочин, вчинений без дозволу органу опіки та піклування (стаття 71 цього Кодексу), є нікчемним. На вимогу заінтересованої особи такий правочин може бути визнаний судом дійсним, якщо буде встановлено, що він відповідає інтересам фізичної особи, над якою встановлено опіку або піклування.

Судом встановлено, що служба у справах дітей Жовтневого району м. Харкова на укладення договору дарування 01 вересня 2014 року між ОСОБА_6, з однієї сторони, та ОСОБА_3, ОСОБА_4, з другої сторони, 2/3 частин житлового будинку з надвірними будівлями №1-А (один А), що знаходиться по провулку Джутовому у місті Харкові, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстрований в реєстрі за № 871, дозволу не надавала.

В судовому засіданні відповідачі ОСОБА_1, ОСОБА_4 зазначили про те, що неповнолітня ОСОБА_7 була зареєстрована у спірному будинку без дозволу та згоди власника, а отже з порушенням з порушенням норм чинного законодавства.

Однак, суд зазначає, що будь-яке рішення стосовно визнання недійсною або скасування реєстрації ОСОБА_7 в житловому будинку №1-А (один А), що знаходиться по провулку Джутовому у місті Харкові відсутнє.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що дії відповідачів щодо укладення договору дарування без отримання попереднього дозволу органу опіки та піклування такими, що призвели до порушення гарантованих дитині прав на користування вищезазначеним житловим будинком.

Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного суду України при розгляді справи №6-396цс15, яка в силу ст. 360-7 ЦПУ України є обов'язковою для всіх судів, відповідно до частини четвертої статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Отже, відсутність попередньої згоди органу опіки та піклування на здійснення будь-якого правочину стосовно нерухомого майна, право власності або користування яким мають діти, є підставою для визнання такого правочину недійсним.

Стосовно залучення позивачами у якості відповідача приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Нотаріус є публічною особою, якій державою надано повноваження по посвідченню прав і фактів, що мають юридичне значення та вчиненню інших нотаріальних дій з метою надання їм юридичною вірогідності. Нотаріус не є учасником цивільних правовідносин між сторонами правочину та порушником прав, що виникають із цих відносин. Процесуальна заінтересованість нотаріуса в предметі позову відсутня. Посвідчення договору дарування було здійснено нотаріусом відповідно до норм «Цивільного кодексу України, Закону України «Про нотаріат», Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та інших законів та підзаконних нормативних актів. Аналогічна позиція висловлена в ухвалі колегії суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 05.12.2007 року у справі №6-16344св07, Постанові Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними».

Тому, аналізуючи зазначене, нотаріус ОСОБА_5 має виступати в даній цивільній справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Судові витрати по справі не розподілялися оскільки такі вимоги не були заявлені позивачами.

На підставі викладеного і керуючись ст. 5, 8, 10, 11, 14, 15, 57-60, 209, 212-215 ЦПК України, ст. 124 Конституції України, ст. 1, 2-4, 14-16, 203, 215,224, 360-7 ЦК України, статтею 17 Закону України «Про охорону дитинства», суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5, 3-тя особа служба у справах дітей Жовтневого району м. Харкова про визнання договору дарування недійсним задовольнити.

Визнати недійсним договір дарування від 01 вересня 2014 року, укладений між ОСОБА_6, з однієї сторони, та ОСОБА_3, ОСОБА_4, з другої сторони, 2/3 частин житлового будинку з надвірними будівлями №1-А (один А), що знаходиться по провулку Джутовому у місті Харкові, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстрований в реєстрі за № 871.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами які не були присутні в судовому засіданні у той же строк з моменту одержання його копії.

Суддя В.В. Труханович