АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження №22-ц/791/344/2017 р. Головуючий в І інстанції Тимченко О.В.
Доповідач Полікарпова О.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2017 року квітня місяця 06 дня колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючогоОСОБА_1
суддівОСОБА_2
ОСОБА_3
за участі секретаряОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Новотроїцького районного суду Херсонської області від 23 грудня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про стягнення боргу за договором позики,-

В С Т А Н О В И Л А:

В лютому 2016 року ОСОБА_6 звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що10.01.2013 р. між ним та відповідачкою укладено договір позики. Згідно цього договору він надав у борг ОСОБА_5 грошові кошти в розмірі 160 000 грн. за умови, що остання кожного року на протязі семи років буде сплачувати по 22 857 грн. та 25 % річних від суми боргу. На підтвердження укладеного договору відповідачка власноручно написала йому розписку про отримання грошей в сумі 160 000 грн. Оскільки вона своє зобов'язання протягом трьох років не виконувала, її борг за цей період складає 85 713 грн. Просив суд стягнути з відповідачки зазначену суму, а також судові витрати.

Рішенням Новотроїцького районного суду Херсонської області від 23 грудня 2016 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 борг за три роки та щорічні відсотки в сумі 85 713 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_5 подала на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, просила рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Апелянт зазначає, що кінцева мета договору позики це укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки після зняття мораторію на відчуження. Гроші надавались в борг на сім років і графік щорічного повернення боргу ними не складався.

Письмових заперечень на апеляційну скаргу не надійшло.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи повністю позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що між сторонами було укладено договір позики, що підтверджується розпискою. Враховуючи, що боржником не було виконано зобовязання за укладеним договором, суд стягнув заявлену позивачем суму основного боргу за три роки та щорічні відсотки.

Проте погодитися із такими висновками суду колегія суддів не може.

Судом встановлено, що 10.01.2013 року була складена розписка, з якої вбачається, що ОСОБА_5 отримала від ОСОБА_6 160 000 грн. на сім років з виплатою щорічних 25% від суми боргу кожного року. Суму боргу з урахуванням суми відсотків позичальник зобовязалася повернути на протязі семи років, а у випадку, якщо вона не буде мати можливості повернути вказану суму грошей та нараховані на неї щорічні відсотки, які зазначені в документі, то, після зняття мораторію на відчуження земель сільськогосподарського призначення вона зобовязана безоплатно, першочергово передати позивачу належну їй на праві власності земельну ділянку. Розписка складена друкованим шрифтом і підписана ОСОБА_5 (а.с.6). 11.01.2013 року відповідачка видала позивачу довіреність на повне розпорядження її земельною ділянкою на невизначений термін, що, на думку колегії суддів, підтверджує намір відповідачки укласти в майбутньому з позивачем договір купівлі-продажу земельної ділянки.

Того ж дня -10.01.2013 року- Мельніченко Л.Р. було власноруч написано ще одну розписку, у якій вона підтвердила, що отримала у позику від ОСОБА_6 вказану вище грошову суму (а.с.7).

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У відповідності до ч. ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

За положеннями ст. 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Згідно розписки від 10.01.2013 року ОСОБА_5 зобов'язалася повернути отриману суму з урахуванням процентів протягом семи років, причому не визначено, якими частинами та до якої дати вона повинна повертати борг, лише зазначено, що позика надана на сім років, тобто до 10.01.2020 р.

Ухвалюючи рішення про повернення боргу за три роки, районний суд не привів будь-який розрахунок боргу і такого розрахунку немає в матеріалах справи, а розрахунок, наданий представником позивача на вимогу апеляційного суду не грунтується на умовах укладеного між сторонами договору.

Так, представник позивача вважає, що кожного року відповідачка повинна була повертати по 22 857 грн., а тому на цю суму нараховує щорічні відсотки по 5714 грн. Разом з тим, у договорі відсутній графік повернення боргу і жодними умовами не визначено, що борг повертається рівними частинами, а умова договору «з виплатою щорічно 25% від суми боргу», унеможливлює обрахування відсотків у тому вигляді, як їх обраховує позивач, оскільки сума боргу може аж до обумовленого сторонами дня повернення залишатися 160000 грн.

За ст. 536, ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Проаналізувавши умови укладеного між сторонами договору, колегія суддів приходить до висновку, що в ньому строк, за яким відповідачка повинна виконати зобовязання ще не сплив, а тому позов задоволенню не підлягає як передчасно заявлений.

Не підлягають стягненню на даний час і вказані у розписці щорічні проценти, з урахуванням умови договору, що сума боргу разом з нарахованими на неї відсотками підлягає поверненню на протязі семи років, тим більш що сторонами при складанні розписки не було зазначено графік (порядок) погашення процентів позичальником.

Таким чином, суд першої інстанції, не врахувавши вищезазначене, прийшов до невірного висновку, стягнувши при цьому суму боргу відносно неповернутої позики за три роки та щорічні відсотки за цей період в загальній сумі 85 713 грн.

За таких обставин рішення суду першої інстанції, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити.

Рішення Новотроїцького районного суду Херсонської області від 23 грудня 2016 року скасувати та ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_6 у задоволенні позову до ОСОБА_7.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий підпис ОСОБА_1

Судді підпис ОСОБА_2

підпис ОСОБА_3

З оригіналом згідно:

Копія рішення оформлена 10 квітня 2017 року

Рішення набрало законної сили 06 квітня 2017 року

Суддя О.М. Полікарпова

Секретар

судового засідання ОСОБА_4