У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 лютого 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі :

Головуючого судді: Гордійчук С.О.

суддів : Боймиструка С.В., Ковальчук Н.М.

секретар судового засідання : Мельник С.Ю.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівному апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 30 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди, завданої злочином.

в с т а н о в и л а:

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 30 листопада 2016 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди, завданої злочином задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду заподіяну злочином, в розмірі 35 600,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в сумі 356,00 грн.

В поданій на рішення суду апеляційній скарзі в частині відмови у стягненні з ОСОБА_2 процентів за договорами внеску (вкладу), 3 % річних та інфляційних, ОСОБА_1 вказує на його незаконність, оскільки судом не враховано, що вироком Рівненського міського суду Рівненськеої області від 29 січня 2015 року встановлено, ОСОБА_2 будучи службовою особою - головою правління Кредитної спілки «Спартак», зловживаючи своїм службовим становищем умисно заволодів коштами членів кредитної спілки чим завдав йому як вкладнику матеріальну шкоду у вигляді неповернутих внесків на депозитний рахунок, а тому за прострочення виконання зобов'язань підлягають стягненню інфляційні, 3% річних.

Судом залишено поза увагою, що відшкодування заподіяної злочином майнової та моральної шкоди є грошовими зобов'язаннями до яких застосовуються вимоги ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Просить рішення суду в оскарженій частині скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову в цій частині.

В частині задоволених позовних вимог щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди заподіяної злочином, в розмірі 35 600,00 грн. не оскаржене, а тому, у відповідності до ч. 1 ст. 303 ЦПК України та роз'яснень п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24 жовтня 2008 року "Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку" апеляційним судом не перевіряється.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача процентів за договорами внеску (вкладу), 3 % річних та інфляційних, суд першої інстанції виходив з того, що цивільно-правова відповідальність застосовується тільки за порушення грошового зобов'язання між кредитором і боржником, який прострочив виконання грошового зобов'язання за договором, а між сторонами по справі виникли деліктні зобов'язання, тобто зобов'язання внаслідок заподіяння шкоди, які не є договірними, а тому вимоги ст. 625 ЦК України на такі відносини правовідносини не поширюється.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційного суду апеляційного суду виходячи з наступного.

Згідно із частиною першою 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до частини першої 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається в письмовій формі.

Виходячи з положень статті 1059 ЦК України, п. 1.4. Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 3 грудня 2003 року № 516, п. 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 1 червня 2011 року № 174 письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Договір банківського вкладу має своїм наслідком ту обставину, що готівкові гроші вкладника передаються останнім у власність банку, а безготівкові гроші - в повне розпорядження банку. З договору банківського вкладу, укладення якого обумовлено передачею коштів вкладника у власність банку, можуть виникнути лише зобов'язальні правовідносини за участю вкладника (кредитора) і банку (боржника).

Аналогічні норми застосовуються до відносин, що виникають між вкладниками та кредитними спілками.

З матеріалів справи вбачається, що вироком Рівненського міського суду від 29 січня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 13 травня 2015 року, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст.191 ч.5, 366 ч.2, 190 ч.2 КК України, та встановлено, що останній, будучи службовою особою - головою правління Кредитної спілки "Спартак", незаконно заволодів готівковими коштами із каси кредитної спілки "Спартак" у сумі 2 666 431 грн. і використав їх на власні потреби, в тому числі й коштами внесеними позивачем у сумі 36 100 грн.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку, що з моменту передачі грошових коштів уповноваженій особі кредитної спілки «Спартак» саме кредитна спілка є їх власником, а тому саме кредитній спілці спричинена шкода вищезазначеним злочином.

За таких обставин у ОСОБА_1 має право вимоги саме до кредитної спілки «Спартак» про стягнення нарахованих процентів згідно умов укладених договорів та застосуванням наслідків, передбачених договорами та законом, у разі порушення кредитною спілкою своїх зобов'язань за такими договорами.

Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі № 6-352цс16 від 06 квітня 2016 року, яка відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Враховуючи вищезазначене та наявність зобов'язальних відносин між ОСОБА_1 та Кредитною спілкою «Спартак», колегія суддів вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з саме з відповідача ОСОБА_2 грошових сум на підставі статті 625 ЦК України є безпідставними.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду висновків суду не спростовують.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв'язку із чим рішення в оскаржуваній частині підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 30 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею чинності.

Головуючий :

Судді