Справа № 562/1277/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"30" січня 2017 р. Здолбунівський районний суд

Рівненської області

в складі: головуючого судді Мички І.М.

при секретарі Аврамчук Н.П.

за участю сторін по справі та їх представників

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Здолбунів в залі суду справу за позовом ОСОБА_1 до ФГ « ім. Шевченка» про стягнення заборгованості за договорами про надання безпроцентної поворотної позики суд-,

в с т а н о в и в :

21 липня 2014 року між ОСОБА_1 та ФГ « ім. Шевченка» було укладено договір про надання безоплатної поворотної позики № 01/01/2014-ПФ.

07 вересня 2015 року між тими самими сторонами було укладено договір про надання безпроцентної поворотної позики із цільовим використанням за № 02-П/012015-ПФ;

Відповідно до умов договору Позикодавець зобов»язується надати Позичальнику фінансову допомогу на поворотній основі у вигляді грошових коштів в розмірі встановленому договором, а позичальник зобов»язується повернути їх позикодавцю у визначений договором строк. Як вбачається з пункту 2.2 договір встановлено розмір поворотної фінансової допомоги а саме згідно договору № 01/01/2014-ПФ 251 300,00 ( двісті п»ятдесят одна тисяча триста) гривень , а відповідно до договору № 02-П/012015-ПФ 67 000,00 ( шістдесят сім тисяч) гривень, також умовами договору було передбачено строк та порядок повернення допомоги, яка надавалася. Так,згідно п.4 .1 договору № 01/01/2014-ПФ строк повного повернення позики становить 60 календарних днів з моменту надання сум позики. Відповідно до п.4.1 договору 02-П/012015-ПФ строк повернення позики становить 6 ( шість) місяців з моменту надання сум позики. Позика підлягає поверненню шляхом її перерахування на поточний рахунок позикодавця або в інший погоджений із позикодавцем спосіб. Розділом 7 договорів встановлена відповідальність за прострочення повернення позики або її частини. Позичальник сплачує штраф у розмірі 20% від неповернутої суми позики. Згідно з п.7.2 договорів при простроченні повернення позики або її частини позичальник додатково до штрафу передбаченого п.7.1 цього договору, сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення. При цьому позичальник зобов»язаний повернути суму позики або її неповернуту частину в разі дострокового повернення частини позики), збільшену з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення. Згідно п.7.3 договорів при простроченні повернення позики або її частини позичальник додатково до штрафних санкцій передбачених у п.7.1 , 7.2, цього договору сплачує позикодавцю 25% річних від суми неповернутої позики або її частини. На виконання умов договорів позикодавець належним чином виконав свої зобов»язання та надав позичальнику поворотну фінансову допомогу в розмірі 318 300, 00 ( триста вісімнадцять тисяч триста) гривень, а позичальник на даний час свої зобов»язання щодо повернення допомоги не виконав в повному обсязі. Таким чином борг позичальника перед позикодавцем з урахуванням інфляції , штрафу та пені становить 577 069,09 ( п»ятсот сімдесят сім тисяч шістдесят дев»ять гривень 09 коп.).

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та надав суду заяву про збільшення позовних вимог в якій просить стягнути з ФГ ім.»Шевченка» на користь ОСОБА_1 659 694,09 (шістсот п»ятдесят дев»ять тисяч дев»яносто чотири гривні 09 коп.) у зв»язку із збільшенням термінів невиконання умов договору позики.

Відповідач надав суду заперечення проти заявлених вимог та зустрічну позовну заяву в якій просить визнати недійсним договір безпроцентної поворотної позики від 21 липня 2014 року № 01/012014-ПФ та договір безпроцентної поворотної позики із цільовим використанням коштів від 07 вересня 2015 року №02-П/01/2015-ПФ укладені між ОСОБА_1 та ФГ »ім. Шевченка».

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Як вбачається із матеріалів справи 21 липня 2014 року між сторонами укладено договір безпроцентної поворотної позики від 21 липня 2014 року № 01/01/2014-ПФ .

Позивачем не виконано умов договору від 21 липня 2014 року щодо суми позики та порядку її надання.

Згідно п.2.2 Договору сума позики за Договором становить 251 300,00 (двісті пятдесят одна тисяча триста гривень 00 коп.) грн.

Пункт 3.1 договору передбачає строк надання позики, який становить 5 (п'ять) календарних днів з моменту підписання цього Договору обома Сторонами.

Відповідно до п.3.2 Договору Позикодавець перераховує суми позики в безготівковому порядку на поточний рахунок Позичальника.

Як вбачається з приєднаних до позовної заяви документів:

Поворотна фінансова допомога в сумі 13 200 грн. отримана 19 травня 2014 року (квитанція до прибуткового касового ордеру №1141 від 19.05.2014 року). Отримання цих коштів не має будь-якого відношення до договору від 21 липня 2014 року, так як вони отримані більше, ніж за два місяці до укладення договору.

Кошти в розмірі 170 000 грн. (квитанція до прибуткового касового ордеру №1235 від 01.08.2014 року) надані більше, ніж через п»ять календарних днів після укладення договору). Причому, в зазначеній квитанції говориться про надання поворотної фінансової допомоги, а не позики, як про це зазначається в договорі. В цій квитанції, як і в квитанції від 19 травня 2014 року, відсутнє посилання на договір позики від 21 липня 2014 року

Кошти надані готівкою, в той час як договором передбачено виключно безготівковий порядок перерахування цих коштів на рахунок Позичальника.

При таких обставинах суд приходить до висновку, що позивачем не надано належних доказів передачі грошових коштів ФГ ім. Шевченка ОСОБА_1 саме по договору позики від 21 липня 2014 року. Надані ним квитанції не свідчать про передачу грошових коштів саме як позики по договору позики.

А тому суд приходить до висновку, що в цій частині ОСОБА_1 слід відмовити в позові в сумі 183 200 грн. Позов в цій частині підлягає до часткового задоволення в розмірі 68 100 грн., переданих по прибутковому ордеру 21 липня 2014 року.

Що стосується стягнення коштів по договору від 07 вересня 2015 року то суд приходить до висновку про стягнення коштів в повному обсязі 67 000 грн.

Вказані кошти мають бути стягнені з врахуванням інфляційних втрат:

По договору від 21 липня 2014 року - за період часу з 21 вересня 2014 року по 01 січня 2017 року виходячи з суми отриманих відповідачем коштів в розмірі 68 100 грн. 49 781 грн. 10 коп.

Розрахунок інфляції:

Сума боргу 68 100 грн.

Інфляція за період з 21.09.2014 року по 31.12.2016 року становить 173,1%.

Сума інфляційних за цей період становить: 68 100 грн. х 73,1% = 49 781 (сорок девять тисяч сімсот вісімсот одна) грн. 10 коп.

По договору від 07 вересня 2015 року - за період часу з 07 березня 2016 року по 01 січня 2017 року виходячи з суми отриманих відповідачем коштів в розмірі 67000 грн. грн.. 7358 грн.92 коп(в межах заявлених позовних вимог).

Всього підлягають до стягнення інфляційні в розмірі 57 140,02 грн.

Всього слід стягнути кошти в розмірі: 68 100 грн. + 67 000грн.+ 57 140,02. = 192 240 грн. 02 коп. грн.

Що стосується вимог позивача про стягнення пені та штрафу то суд вважає, що в цій частині в вимоги ОСОБА_1 слід залишити без задоволення.

Одночасно суд приходить до висновку про часткове задоволення зустрічного позову ОСОБА_1 щодо визнання недійсними пунктів оспорюваних договорів, що стосуються відповідальності в вигляді пені, штрафних санкцій. При цьому суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1-3, 5 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Положення ст. 215 ЦК України передбачають, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Умови договорів безпроцентної позики суперечать чинному законодавству щодо відповідальності за порушення зобовязань.

Так, за положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України).

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Договори передбачають потрійну відповідальність за саме порушення його умов і штраф, і пені.

Так, згідно п.7.1 договору від 21.07.2014 року при простроченні повернення позики (її частини) Позичальник сплачує штраф у розмірі 20% (двадцять відсотків) від неповерненої суми позики.

Згідно п.7.2 договору від 21.07.2014 року при прострочені повернення позики (її частини) Позичальник додатково до штрафу, передбаченого п.7.1 цього Договору, сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення. При цьому Позичальник зобовязаний повернути суму позики (її неповернену частину в разі дострокового повернення частини позики), збільшену з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення.

Згідно п.7.3 договору від 21.07.2014 року при прострочені повернення позики (її частини) Позичальник додатково до штрафних санкцій передбачених у п.7.1, 7.2 цього договору, сплачує Позикодавцю 25% річних від суми неповернутої позики та/або її частини.

Згідно п.7.1 договору від 07 вересня 2015 року при простроченні повернення позики (її частини) Позичальник сплачує штраф у розмірі 20% (двадцять відсотків) від неповерненої суми позики.

Згідно п.7.2 договору від 07 вересня 2015 року при прострочені повернення позики (її частини) Позичальник додатково до штрафу, передбаченого п.7.1 цього Договору, сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення. При цьому Позичальник зобовязаний повернути суму позики (її неповернену частину в разі дострокового повернення частини позики), збільшену з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення.

Згідно п.7.3 договору від 07 вересня 2015 року при прострочені повернення позики (її частини) Позичальник додатково до штрафних санкцій передбачених у п.7.1, 7.2 цього договору, сплачує Позикодавцю 25% річних від суми неповернутої позики та/або її частини.

Згідно п.7.4 договору від 07 вересня 2015 року пеня та штрафні санкції стягуються у повному обсязі.

Згідно п.7.5 договору від 07 вересня 2015 року пеня та штрафні санкції нараховуються до повного виконання обовязків Позичальником.

Згідно статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за договором позики свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Такий висновок міститься в Постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року в справі №6-2003цс15, який є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права у відповідності до ч.1 ст.360-7 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.10,60, 81,88, 110, 212-215,218,367 ЦПК України, ст.61 Конституції України, ст.ст.203,215,549, 550 , 625, 1046-1050 ЦК України, суд

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 задовільнити частково.

Стягнути з Фермерського господарства ім..Шевченка в користь ОСОБА_1 135 100 грн. основного боргу 57140 грн.02 коп. інфляційних, всього - 192 240 грн. 02 коп.

В решті позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Зустрічний позов Фермерського господарства ім. Шевченка задовільнити частково.

Визнати недійсними п.п.7.1,7.2.,7.3 договору безпроцентної поворотної позики від 21 липня 2014 року № 01/01/2014-ПФ, укладеного між ФГ імені Шевченка та ОСОБА_1 .

Визнати недійсними п.п.7.1,7.2.,7.3, 7.4, 7.5 договору безпроцентної поворотної позики від 07 вересня 2015 року № 02/П/01/2015-ПФ, укладеного між ФГ імені Шевченка та ОСОБА_1.

Стягнути з Фермерського господарства ім. Шевченка в користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1920 грн. 40 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 тарасовича в користь Фермерського господарства ім..Шевченка судовий збір в розмірі 1378 грн.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга подається в апеляційний суд Рівненської області через Здолбунівський районний суд.

суддя