РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.02.2017

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області

у складі: головуючого судді - Заворотної О.Л.

секретаря судового засідання - Дякович О.О.

за участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Хмельницький цивільну справу за позовом Кредитної спілки «Коштовна» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором

встановив:

В травні 2016 року КС «Коштовна» звернулась до суду із позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в обґрунтування якого вказала, що 09.12.2011 року між спілкою та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №4/11/09, відповідно до умов якого спілка надала ОСОБА_3 кредит в сумі 2000,00грн. зі сплатою процентів за користування кредитними коштами в розмірі 60% річних, з кінцевим терміном погашення 09.07.2012 року. Відповідач в свою чергу зобовязався щомісячно сплачувати відсотки та погашати кредит відповідно до графіку платежів. Відповідач належним чином свої зобовязання за договором не виконував, внаслідок чого станом на 03.02.2017 року утворилась заборгованість 4934,26грн., з яких 1437,26грн. по тілу кредиту та 3497грн. відсотки, яку позивач просить стягнути з відповідача, а також понесені судові витрати.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав повністю, надав суду заперечення в яких вказав, що спілкою за вимогами по тілу кредиту пропущено строк позовної давності, подав заяву про застосування строку позовної давності, щодо застування підвищеної відсоткової ставки вказав, що умовами договору не передбачено сплату відсотків на рівні 60%, а тим більше підвищеної відсоткової ставки після закінчення строку дії договору, а тому відсотки повинні нараховуватись на рівні облікової ставки НБУ, у звязку з чим у відповідача відсутня заборгованість за відсотками, просить в задоволенні позову відмовити.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини справи та відповідні правовідносини.

09.12.2011 року КС «Коштовна» та ОСОБА_3 уклали кредитний договір № 4/11/09, відповідно до умов якого спілка надала позичальнику кредит на споживчі цілі на суму 2000,00грн.

Позичальник зобовязався повернути кредит та відсотки за користування ним до 09.07.2012 року згідно погодженого графіку платежів по кредиту та по відсотках (п. 2.2, 4,1 кредитного договору).

Відповідно до п.3.2 кредитного договору передбачено, що у разі невиконання чи неналежного виконання позичальником умов даного договору, плата за користування кредитом становить на 80% більше від основної відсоткової ставки. При цьому спілка проводить перерахунок графіка сплати.

Відповідачем на погашення заборгованості за період з 09.12.2011 року по 09.07.2012 року внесено 1000,00грн., з яких спілкою зараховано 562,74грн. на погашення тіла кредиту, 437,26грн. на погашення відсотків.

В подальшому за період з 27.11.2012 року по 22.05.2015 року позичальником сплачено 2600грн., як спілкою зараховані на погашення відсотків.

Станом на 03.02.2017 року спілкою нарахована заборгованість за кредитним договором в сумі 1437,26грн. по тілу кредиту та 1735,37грн. заборгованість за відсотками із розрахунку 60% річних.

Згідно рішення спостережної ради та кредитного комітету спілки від 22.11.2016 року № 22, кредитною спілкою прийнято рішення про підвищення відсоткової ставки за кредитним договором від 09.12.2011 року з 60% на 140% починаючи з 23.05.2015 року (з наступного дня після внесення останнього платежу за кредитним договором).

Таким чином, спілкою нарахована заборгованість за кредитним договором станом на 03.02.2017 року із розрахунку 140% річних в сумі 4934,26грн., з яких 1437,26грн. заборгованість по тілу, 3497грн. заборгованість за відсотками.

В силу ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Разом з тим як вбачається з матеріалів справи, позивач правом дострокового стягнення заборгованості не скористався.

Графіком платежів, який є складовою частиною кредитного договору № 4/11/09, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями.

Отже, поряд зі встановленням строку дії договору сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобовязань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою.

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобовязаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) в розмірі та в строки, визначені графіком повернення кредиту та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом, а також встановлено відповідальність за порушення графіку повернення кредиту та процентів за користування ним.

Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Таким чином, оскільки за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами відповідно до графіку, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобовязань.

Останній платіж на погашення заборгованості по тілу кредиту відповідач здійснив 20.04.2012 року, а до суду позивач звернувся в травні 2016 року тобто після спливу строку позовної давності, у звязку з чим позовні вимоги щодо стягнення заборгованості по тілу кредиту задоволенню не підлягають.

Щодо стягнення відсотків за період з 09.07.2012 року в розмірі 60% річних, а з 23.05.2015 року в розмірі 140% річних, то судом враховано наступне.

Згідно із статтею 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом статей 525, 526 ЦК України зобовязання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається.

У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Враховуючи вищезазначені положення закону та у випадку не встановлення договором розміру процентів після спливу визначеного у договорі строку їх повернення, слід дійти висновку про визначення розміру процентів на рівні облікової ставки Національного банку України.

Вказана правова позиція висловлена в постанові ВСУ від 07.09.2016 року № 6-1412цс16, яка є обовязковою для судів.

Враховуючи вищезазначені положення закону, встановлений строк повернення процентів до 09 липня 2012 року (пункт 2.2 кредитного договору) та той факт, що договором не встановлено розмір процентів після спливу вищезазначеного строку, слід дійти висновку про визначення розміру процентів на рівні облікової ставки Національного банку України.

Крім цього, статтею 1056-1 ЦК України встановлено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Згідно п.8.6 кредитного договору внесення змін та доповнень до договору здійснюється за взаємною згодою сторін у вигляді укладення додатків до договору. При цьому умовами кредитного договору зміна процентної ставки згідно рішення зборів членів кредитного комітету КС «Коштовна» не передбачена.

Вбачається, що позивачем підвищено процентну ставку з 60% до 140% з 23.05.2015 року в односторонньому порядку, і про таке підвищення відповідач не був повідомлений. Додаткові угоди між сторонами про підвищення відсоткової ставки не укладалися.

Таким чином, починаючи з 09.07.2012 року відсотки за користування кредитом розраховуються на рівні облікової ставки НБУ.

Виходячи із вимог ч.1 ст.60 ЦПК України позивачем не доведено розмір відсотків належними та допустимими доказами, у звязку з чим позовні вимоги в частині стягнення відсотків задоволенню не підлягають, оскільки рішення не може ґрунтуватись на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги КС «Коштовна» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 88, 209, 212, 214-216 ЦПК України, ст.ст. 256, 257, 526, 530, 536, 599, 610, 626, 627, 629, 1048, 1049, 1050, 1054, 1056-1 ЦК України, суд -

вирішив:

В задоволенні позову Кредитної спілки «Коштовна» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 10 днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Хмельницької області, через Хмельницький міськрайонний суд.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: