Провадження № 2/520/2527/17
Рішення

іменем України

27 січня 2017 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Прохорова П.А.,

при секретарі - Цвігун А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди завданою смертю потерпілого, внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_2, в якій просить суд стягнути з відповідачки на його користь матеріальну шкоду, завдану смертю потерпілої, у розмірі 18 247,00грн. та моральну шкоду у розмірі 1 000 000,00грн.

В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що він є потерпілим у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000223 від 28.01.2013 року за фактом дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 04.09.2005року біля буд. АДРЕСА_1, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.

Позивач вказує, що внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди, його донька - ОСОБА_3 від отриманих тілесних ушкоджень померла у лікарняному закладі, а його онучці - ОСОБА_4 були спричинені тяжкі тілесні ушкодження.

Позивач зазначає, що у його загиблої доньки залишилися діти: малолітня дитина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка на момент дорожньо - транспортної пригоди була у віці шести років, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, яка на момент ДТП була у віці 19 років та навчалася у ДВНЗ та батьки.

На момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди, позивач досяг пенсійного віку та ще з 2003 року був інвалідом II групи, а його дружина також вже досягла пенсійного віку (з 1994 року).

Крім того, позивач вказує, що з моменту дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 04.09.2005року, ОСОБА_2 не кажучи про матеріальну компенсацію за завдану моральну та матеріальну шкоду його родині, та зокрема малолітній дитині, навіть не вибачилася та не виразила співчуття стосовно трагедії, що спіткала його родину, за її участю.

Після дорожньо-транспортної пригоди, онука позивача - ОСОБА_4, окрім тяжких тілесних ушкоджень, після отримання яких проходила довгий курс лікування та реабілітації, втратила матір.

З шести років дівчинка, у якої був міцний зв'язок з матір'ю, облишена материнської турботи та любові.

Позивач зазначає, що не зважаючи на те, що його родина та близькі родичі намагалися компенсувати тяжку втрату, час від часу його онука знаходилася у важкому психологічному стані, що відображалося на навчанні та спілкуванні з людьми. Їм навіть доводилося звертатися до допомоги психолога, щоб якось покращити та стабілізувати психологічний стан його онуки. До теперішнього часу тема загибелі матері та болісні спогади про події дорожньо-транспортної пригоди спричиняють сильне хвилювання та страждання. Позивач та його родина перенесли дуже глибокі моральні страждання, які нагадують про себе і будуть пам'ятатися все життя.

Відсутні будь-які грошові кошти, які б могли компенсувати втрату його дочки, матері його онуків, фізичні та моральні страждання, що не можуть залишити у спокої та переживають до сьогоднішнього дня, однак компенсація у розмірі 1 000 000 грн., на думку позивача, якоюсь мірою пом'якшила б їх наслідки.

Позивач вказує, що визначаючи розмір моральної шкоди він, як цивільний позивач та потерпілий у кримінальному провадженні, виходить з принципу справедливості, розумності та достатності.

З урахуванням викладеного, ОСОБА_1 звернувся до суду із відповідним позовом.

У судовому засіданні 27.01.2017року позивач та його представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання з'явився, позов не визнав у повному обсязі, вважає позов безпідставним та необґрунтованим, оскільки між сторонами було укладено договір, який визначає відшкодування майнової і моральної шкоди.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, його представника та представника відповідача, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом у судовому засіданні, 04.09.2005року приблизно о 16 годині 00 хвилин, у світлий час доби, водій ОСОБА_2, керуючи автомобілем марки «TOYOTA YARIS» реєстраційний номер НОМЕР_1, здійснювала рух по проїзній частині вул. Академіка Корольова, з боку вул. Академіка Вільямса в напрямку вул. Архітекторська, в Київському районі м. Одеси. Під час руху по вказаній вулиці, біля будинку №65, стався наїзд передньою частиною кузова автомобіля марки «TOYOTA YARIS» реєстраційний номер НОМЕР_1 на пішоходів ОСОБА_3 і ОСОБА_4, які перетинали проїзну частину вул. Академіка Корольова справа наліво відносно напрямку руху вказаного автомобіля. Внаслідок даної дорожньо-транспортної події пішоходам ОСОБА_4 і ОСОБА_3 були заподіяні тілесні ушкодження різного ступеня тяжкості. Пішохід ОСОБА_3 від отриманих під час ДТП тілесних ушкоджень померла в лікарні.

Судовим розглядом встановлено, що слідчим управлінням проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000223 від 28 січня 2013року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

20 травня 2009року під час проведення досудового розслідування по вказаному кримінальному провадженню було визнано потерпілим ОСОБА_1 (батька загиблої), ІНФОРМАЦІЯ_2, який зареєстрований і фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується довідкою СУ ГУ Національної поліції в Одеській області від 18.10.2016року №4/3856.

В даний час проведення досудового розслідування по кримінальному провадженню №0000223 триває.

Судовим розглядом також встановлено, що потерпіла ОСОБА_4 була донькою загиблої ОСОБА_3, а ОСОБА_7 був чоловіком загиблої ОСОБА_3.

Згідно ч. 2 та 5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідачем не надано суду ніяких доказів на підтвердження, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Крім того, відповідно до ч.2 ст. 1188 ЦК України якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов'язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.

Відповідно до положень ст. 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов'язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, ці витрати.

Відповідно до положень ст. 1202 ЦК України відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами. За наявності обставин, які мають істотне значення, та з урахуванням матеріального становища фізичної особи, яка завдала шкоди, сума відшкодування може бути виплачена одноразово, але не більш як за три роки наперед. Стягнення додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу, може бути здійснене наперед у межах строків, встановлених на основі висновку відповідної лікарської експертизи, а також у разі необхідності попередньої оплати послуг і майна (придбання путівки, оплата проїзду, оплата спеціальних транспортних засобів тощо).

При цьому, суд зазначає, що у позовній заяві позивач просить суд стягнути матеріальну шкоду на його користь, разом з тим, у судових засіданнях, позивач неодноразово пояснював, що за компенсацією матеріальної шкоди він звернувся до суду в інтересах своєї онуки та просить стягнути матеріальну шкоду на користь своєї онуки - ОСОБА_4, яка є потерпілою та була донькою загиблої ОСОБА_3.

Не підлягають задоволенню вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення матеріальної шкоди на користь онуки - ОСОБА_4, оскільки ОСОБА_4 вже виповнилось сімнадцять років та відповідно до ч. 2 ст. 29 ЦПК України вона може особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов'язки в суді у справах, що виникають з відносин, у яких вона особисто бере участь, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, суд зазначає, що ОСОБА_1 не є належним позивачем за такими вимогами.

З матеріалів справи також вбачається, що 14 березня 2006року між ОСОБА_8, ОСОБА_2 (платники) та ОСОБА_7, ОСОБА_1, ОСОБА_9, ОСОБА_5 (отримувачі) було укладено договір, який визначає порядок відшкодування майнової і моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди №1015, яка сталася 04 вересня 2005року коли громадянка України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, що мешкає за адресою: АДРЕСА_2, батьком якої є ОСОБА_8, рухаючись на автомобілі марки TOYOTA YARIS, державний номер НОМЕР_1, який належить ОСОБА_10, здійснила наїзд на двох пішоходів, а саме: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, і ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, які в результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди були доставлені у лікарню. Пішохід ОСОБА_3 від отриманих під час ДТП тілесних ушкоджень померла в лікарні. Цей договір також визначає порядок здійснення отримувачами інших виплат, пов'язаних із вказаним ДТП і його наслідками, та передбачених чинним законодавством України.

Відповідно до умов цього договору Платники зобов'язуються в порядку, на умовах та в розмірі, визначеними цим договором, відшкодувати Отримувачам майнову та моральну шкоду, завдану внаслідок ДТП, а також здійснити інші, пов'язані з ДТП і його наслідками, виплати Отримувачам, передбачені чинним законодавством України і цим договором, а Отримувачі зобов'язуються не вимагати порушення кримінальної справи проти громадянки ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4, а також не пред'являти до неї, до її родичів (у тому числі до Платників), будь-яких претензій та/або судових позовів, інших вимог, які пов'язані з ДТП.

П. 2.1. договору передбачено, що сума відшкодування, яка сплачується за цим договором на користь Отримувачів, відповідно до вимог статей 1195, 1199-1202 Цивільного кодексу України включає до себе:

- додаткові витрати, викликані необхідністю для потерпілої ОСОБА_4 в лікуванні, посиленому харчуванні, санаторно-курортному лікуванні, придбання ліків, протезування, стороннього догляду;

- шкоду, пов'язану із зменшенням працездатності потерпілої ОСОБА_4;

- витрати на поховання потерпілої ОСОБА_3;

- шкоду, завдану Отримувачам смертю потерпілої ОСОБА_3, відповідно до вимог ст. 1200 Цивільного кодексу України;

- моральну шкоду, завдану Отримувачам внаслідок вчинення ДТП, ушкодженням здоров'я потерпілої ОСОБА_4 та смерті потерпілої ОСОБА_3;

- всі інші витрати, які прямо хоч і не передбачені цим договором, але пов'язані із вказаним ДТП і його наслідками.

П. 2.2. вказаного договору передбачено, що здійснюючи відшкодування, вказане в п. 2.1. цього договору, Платники зобов'язані виплатити Отримувачам грошові кошти в наступних розмірах та строки;

- 101000 (сто одна тисяча) гривень, що в грошовому еквіваленті зобов'язання згідно ст.524 України складає 20000 (двадцять тисяч) доларів США за курсом НБУ - до 15.03.2006року (до п'ятнадцятого березня дві тисячі шостого року), що підтверджується розпискою.

Крім того, до моменту підписання цього договору Платники сплатили Отримувачам грошові кошти на лікування та знаходження в лікарні осіб, постраждалих від ДТП, в сумі 87264грн. (вісімдесят сім тисяч двісті шістдесят чотири) гривень, що в грошовому еквіваленті зобов'язання згідно статті 524 ЦК України складає 17280 (сімнадцять тисяч двісті вісімдесят) доларів США за курсом НБУ. Ми, Отримувачі за цим договором, підтверджуємо факт отримання від Платників грошей у розмірі, вказаному в п. 2.3 договору, до підписання цього договору. Підписання Сторонами цього договору свідчить про те, що грошова сума, вказана у п. 2.3., виплачена Платниками Отримувачам повністю, і вони не мають та не будуть мати до платників ніяких матеріальних та будь-яких інших претензій з цього приводу, п. 2.3. договору.

П.п. 4.1., 4.2. договору передбачено, що платники гарантують повне здійснення відшкодування (виплату грошових сум), в порядку, розмірі і строки, вказані в статті 2 цього договору. Отримувачі визнають виплати, передбачені п. 2.2. цього договору, достатніми для здійснення їм відшкодування, передбаченого п. 2.1. цього договору та чинним законодавством України, та гарантують, що ніхто з них не будуть вимагати порушення кримінальної справи проти ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, а також не будуть пред'являти до неї будь-яких претензій та/або судових позовів, інших вимог, які пов'язані з ДТП.

Вказаний договір посвідчено 14 березня 2006року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Трофімець В.В., зареєстровано в реєстрі за №530.

14 березня 2006року ОСОБА_7, який був чоловіком загиблої ОСОБА_3, отримав грошову суму відшкодування майнової та моральної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди №1015, яка сталася 04 вересня 2005року, в розмірі 101 000,00грн., що в грошовому еквіваленті зобов'язання згідно ст. 524 ЦК України складає 20 000,00доларів США, від громадянина України ОСОБА_8, що підтверджується розпискою в отриманні суми відшкодування майнової та моральної шкоди, яка наявна в матеріалах справи.

Разом з тим, позивач вважає, що вказаний договір є нікчемним, оскільки відповідно до п. 4.2. договору виплати, що зазначені в п.2.2. договору є достатніми для здійснення відшкодування, але потерпіла ОСОБА_4 1999року народження, на той час була малолітньою особою, що перенесла тяжкі травми з невідомими у майбутньому наслідками, а договір передбачає Отримувачів від імені фізичної особи з обмеженою цивільною дієздатністю у зв'язку з малолітством, а правочин, що обмежує можливість фізичної особи мати заборонені законом цивільні права та обов'язки є нікчемним.

У відповідності до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч.ч. 1-5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Суд не приймає до уваги посилання позивача щодо нікчемності вказаного договору у зв'язку з тим, що на момент укладення договору ОСОБА_4 була малолітньою, оскільки стороною договору був ОСОБА_7, який є батьком ОСОБА_4 та відповідно до чинного законодавства був її законним представником.

Також, не приймаються судом до уваги посилання позивача на те, що деякі пункти договору суперечать діючому Цивільному кодексу України, що вказаний договір він підписував перебуваючи під впливом стресу і горя, спричинених смертю його єдиної дитини, не прочитавши його, а також те, що йому нічого не відомо про наявність розписки про передачу грошових коштів ОСОБА_7, оскільки вказаний договір станом на день розгляду справи є дійсним, доказів того, що він оспорюється, його було розірвано або визнано недійсним, суду надано не було.

Суд приймає до уваги, що Київським районним судом м. Одеси розглядалася справа №2-5131/2010р. за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_1, ОСОБА_9, ОСОБА_7, ОСОБА_5 про розірвання зазначеного договору та повернення грошових кошів, однак, ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 19 серпня 2010року позовну заяву було залишено без розгляду на підставі ч.1 п. 5 ст. 207 ЦПК України. однак не надає такому доказу юридичну оцінку, оскільки правових наслідків такий доказ не має.

З урахуванням викладеного, приймаючи до уваги наявність нотаріально посвідченого договору, укладеного між ОСОБА_8, ОСОБА_2 та ОСОБА_7, ОСОБА_1, ОСОБА_9, ОСОБА_5, який визначає порядок відшкодування майнової і моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та наявність розписки в отриманні суми відшкодування майнової та моральної шкоди, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині стягнення матеріальної шкоди, завданій смертю потерпілої, у розмірі 18 247,00грн.

Щодо вимог ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди у розмірі 1 000 000,00грн., суд зазначає наступне.

Моральна шкода, відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала якщо шкода завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, згідно п.1 ч.2 ст. 1167 ЦК України.

Відповідно до ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю.

Моральна шкода, як встановлюється у ст. 23 ЦК України полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Пунктом 4 вказаної статті наголошується, що моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної шкоди повинен визначатися судом залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд повинен наводити у рішенні відповідні мотиви.

Стаття 3 Конституції України визначає, що людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а тому суд вважає, що в даному випадку вартість автомобілю ніяк не може бути вищою ніж життя людини.

У судовому засіданні позивач пояснив суду, що моральну шкоду у розмірі 500 000,00грн. він вираховував виходячи із середньомісячного заробітку (доходу) його загиблої доньки, за період з дня дорожньо-транспортної пригоди до дня звернення до суду з позовною заявою.

Іншу частину моральної шкоди у розмірі 500 000,00грвиень позивач розраховував виходячи з того, що його онука - ОСОБА_4, окрім тяжких тілесних ушкоджень, після отримання яких проходила довгий курс лікування та реабілітації, втратила матір, облишена материнської турботи та любові, знаходилася у важкому психологічному стані, що відображалося на навчанні та спілкування з людьми, а також те, що він та його родина перенесли дуже глибокі моральні страждання, які переживають до сьогоднішнього дня.

У даному випадку суд враховує безумовні страждання, яких позивач зазнав у зв'язку із загибеллю доньки та яких зазнала його онука у зв'язку із загибеллю матері, душевних страждань пов'язаних з повним перетворенням життєвих можливостей.

Однак, моральна шкода на стягненні якої наполягає позивач судом вважається не доведеною, позивачем не надано розрахунку моральної шкоди, яку він вираховував виходячи із середньомісячного заробітку (доходу) його загиблої доньки.

Судом вже було зазначено, що ОСОБА_4 виповнилось сімнадцять років та відповідно до ч. 2 ст. 29 ЦПК України вона може особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов'язки в суді у справах, що виникають з відносин, у яких вона особисто бере участь, якщо інше не встановлено законом.

Крім того, вищевказаний договір також визначає порядок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у зв'язку з чим, у суду відсутні підстави для стягнення з відповідачки моральної шкоди у розмірі 1 000 000,00грн.

Також з матеріалів справи вбачається, що позивач звертався до Європейського суду з прав людини (справа «ОСОБА_1 проти України, заява №51151/10) і рішенням Європейського суду з прав людини від 05 листопада 2015року було постановлено упродовж трьох місяців з дати, коли це рішення набуде статусу остаточного відповідно до пункту 2 статті 44 Конвенції, держава-відповідач повинна сплатити заявникові 6000 євро моральної шкоди та додатково суму будь-яких податків, що можуть нараховуватись; ця сума має бути конвертована в національну валюту держави-відповідача за курсом на день здійснення платежу. Із закінченням зазначеного тримісячного строку до остаточного розрахунку на вищезазначену суму нараховуватиметься простий відсоток у розмірі граничної позичкової ставки Європейського центрального банку, що діятиме в період несплати, до якої має бути додано три відсоткові пункти.

З урахуванням викладеного, у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди завданою смертю потерпілого, внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди, слід відмовити.

У зв'язку із відмовою у задоволенні позову, оскільки позивача звільнено від сплати судового збору, судові витрати слід віднести на рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 209, 213-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди завданою смертю потерпілого, внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду міста Одеси апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя П. А. Прохоров