справа № 439/1666/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2017 року Бродівський районний суд Львівської області

в складі: головуючої - судді Бунда А.О.,

при секретарі Музичка Л.Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Броди цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про вселення в житлове приміщення,суд , -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до відповідача про вселення в житлове приміщення. Свої позовні вимоги мотивує тим, що вона перебувала у шлюбі із відповідачем ОСОБА_2. Від даного шлюбу народилося двоє дітей, син ОСОБА_3 на даний час неповнолітній. Зазначає що відповідач перешкоджає їй у проживанні в ІНФОРМАЦІЯ_1, а виконавчою службою було виселено її з будинку, де проживала 14 років, таким чином її неповнолітнього сина незаконно позбавили спілкування з нею, а позивачку права проживати із неповнолітньою дитиною. Керуючись ст.ст.3,10,11,15,118,119,120 ЦПК України; ст.ст.50;158 ЖК України; ст.55 Конституції України; ст.6 Конвенції ООН з прав людини, просить суд винести рішення про негайне вселення в її житло; визнати за нею право користування житловим приміщенням, будинком №30 по вул.Шашкевича в м.Броди, визначивши їй третю частину житла.

07.02.2017 року відповідач ОСОБА_2 подав письмове заперечення проти позову. Вважає позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими. Зміст заперечення зводиться до того, що до 23.04.2009 року перебував у зареєстрованому шлюбі із позивачкою. Від спільного проживання у шлюбі народився син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 Рішенням комісії із питань захисту прав дитини Бродівської районної державної адміністрації від 03 лютого 2016 року № 4 визнано за доцільне визначити місцем проживання неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 місце проживання його батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 - вулиця Шашкевича, 30 у м.Броди Львівської області. Після цього звернувся до Бродівського районного суду із позовом про припинення стягнення аліментів. Рішенням суду від 15 червня 2016 року його позов було задоволено та припинено право ОСОБА_1 на отримання аліментів на утримання дитини ОСОБА_3, які стягувалися з нього на підставі рішення Апеляційного суду Львівської області від 05 квітня 2011 року. Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 09 листопада 2016 року рішення Бродівського районного суду від 15 червня 2016 року залишено без змін. Таким чином на даний час неповнолітня дитина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 проживає із відповідачем та перебуває на його утриманні. Дана обставина підтверджується актами обстеження умов проживання сімї, рішенням комісії з питань захисту прав дитини Бродівської районної державної адміністрації та вищевказаними судовими рішеннями. Рішенням Бродівського районного суду від 03 березня 2012 року (справа № 2-307/12) ОСОБА_1 зобовязано не чинити відповідачу перешкод у користуванні житловим будинком № 30 по вулиці Шашкевича,30 у м.Броди Львівської області та виселитися з нього із зняттям із реєстрації та у задоволенні позову ОСОБА_1 про встановлення порядку користування будинком №30, що розташований по вулиці Шашкевича у м.Броди Львівської області було відмовлено. Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду цивільних та кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області від 23 січня 2013 року рішення Бродівського районного суду від 03 березня 2012 року залишено без змін.

Таким чином позовні вимоги ОСОБА_1 не можуть бути задоволені, оскільки ці обставини встановлені рішенням суду по цивільній справі. Крім цього, зазначає, що житловий будинок, який розташований у м.Броди по вул.Шашкевича,30 на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок та витягу із реєстру прав власності на нерухоме майно належить йому, а ОСОБА_1 не має жодних законних прав на вищевказане житло, не являється співвласником, не зареєстрована і не проживає у ньому. Серед доводів на обґрунтування позовних вимог, які наводить у своєму позові ОСОБА_1, міститься твердження про те, що відповідач перешкоджав в проживанні в будинку №30 по вулиці Шашкевича,30 м.Броди. Таке твердження позивачки не відповідає дійсності,оскільки син ОСОБА_3 завжди був зареєстрований та проживав у житловому будинку, що розташований у м.Броди по вулиці Шашкевича,30. Відповідач ніколи не ставив питання про його виселення з будинку. Після розірвання шлюбу сина ОСОБА_3 було залишено проживати із матірю. На підставі рішення Апеляційного суду Львівської області від 05 квітня 2011 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягувалися аліменти на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 1/4 частини усіх видів доходів до досягнення сином повноліття. Після досягнення сином 14-річного віку син ОСОБА_3 висловив бажання проживати із батьком ОСОБА_2. Посилання позивачки у своїй позовній заяві на ст.ст.50,185 Житлового Кодексу України є необґрунтованим і безпідставним, оскільки ст.50 ЖК України встановлює вимоги, що ставляться до житлового приміщення, а ст.185 ЖК України передбачає фінансування затрат на експлуатацію та ремонт громадського житлового фонду і жодного відношення до спірних відносин не мають. Посилаючись на вимоги ст.ст.383, 319,321 ЦК України просить у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовити.

В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, покликаючись на обставини викладені в позовній заяві та пояснила, що у перебуваючи у шлюбі вона проживала у спірному будинку, який належав батькам відповідача. Під час проживання доглядала за батьками, вкладала кошти, так як працювала на двох роботах, у ремонт будинку, зокрема, в його газифікацію, прибудову веранди, перекриття даху, будову гаражу тощо. Після смерті батька відповідача - ОСОБА_5, який залишив заповіт на свого сина ОСОБА_2, було оформлено право власності на відповідача. А так як оформлення права власності відбувалося під час перебування сторін у шлюбі, то вважає, що має право на спірний будинок, зокрема, проживання у ньому. В даний час проживає у найманій однокімнатній квартирі, тому не має можливості, щоб син проживав разом з нею. Підтвердила, що син, якому в даний час виповнилося 15 років проживає разом з батьком, однак вона не може в повній мірі спілкуватися та турбуватися про нього зважаючи на те, що разом з дитиною не проживає.

Відповідач в судовому засіданні заперечував проти заявленого позову, посилаючись на викладення обставин зазначених у письмову запереченні.

Заслухавши пояснення сторін, зясувавши обставини справи, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що до 23 квітня 2009 року сторони перебували зареєстрованому шлюбі. На підставі рішення

Бродівського районного суду від 23 квітня 2009 року шлюб між сторонами було розірвано (а.с.14).

У шлюбі народився син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3. На даний час неповнолітній ОСОБА_3 за власним бажанням проживає із батьком ОСОБА_2 за адресою: м.Броди вул.Шашкевича,буд.30 Львівської області (а.с.35-39).

Позивачку за рішенням Бродівського районного суду Львівської області від 03.03.2012 р. (а.с.21-23), яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 23.01.2013 р. (а.с.33-34) виселено з житлового будинку №30 по вул.Шашкевича у м.Броди із зняттям з реєстрації; у її позові про встановлення порядку користування житловим будинком №30 по вул.Шашкевича у м.Броди відмовлено.

Вищевказаним рішенням суду встановлено, що позивачка проживала у даному будинку і була вселена зі згоди колишнього власника ОСОБА_5. Оскільки право позивачки було похідним від права власника, то з припиненням права власності ОСОБА_5 на будинок припиняється й право на проживання в ньому ОСОБА_1.

З матеріалів справи випливає, що відповідач ОСОБА_2 являється власником житлового будинку за адресою: вул.Шашкевича,30 м.Броди Львівська області відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 8330839 від 13.09.2005 року (а.с.30-31).

У сенсі розуміння ст.383 ЦК України ,зокрема, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї.

Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається належним йому майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно вимог ст.321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавленим цього права чи обмежений у його здійсненні.

Судом звертається увага, що за загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК, частина перша статті 3 ЦПК України .

Відповідно ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відтак зазначена норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес.

Порушення права пов'язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

В судовому засіданні встановлено, а також ці обставини не спростовувалися сторонами по справі, що на час розгляду справи власником спірного житлового будинку за адресою Львівська область м.Броди вул.Шашкевича, буд.20 є ОСОБА_2, яке він набув згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 01.09.2015р.

Згідно ч.1 п.2 ст.57 СК України - особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування.

З цих підстав суд не приймає до уваги твердження позивачки про те, що хоча заповіт був складений на відповідача, однак оформлення права власності на будинок було проведено, коли вони перебували у шлюбі, а тому вона також має право на спірний житловий будинок.

Посилання позивачки у своїй позовній заяві на ст.ст.50,185 Житлового Кодексу України є необгрунтованим і безпідставним, оскільки ст.50 ЖК України встановлює вимоги, що ставляться до житлового приміщення, а ст.185 ЖК України передбачає фінансування затрат на експлуатацію та ремонт громадського житлового фонду і жодного відношення до спірних відносин не мають.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Згідно ч.4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини третьої ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищевикладене, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилалися учасники процесу як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 про вселення її у спірний будинок та визнання за нею права користування житловим приміщенням, будинком №30 по вул.Шашкевича в м.Броди, визначивши за нею третю частину житла.

Керуючись ст.ст. 8, 10,11, 60,61,209, 212-215, 218 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про вселення в житлове приміщення відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Бродівський районний суд Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з його проголошення.

Суддя: ОСОБА_6