Справа № 363/882/16-ц Головуючий у І інстанції Купрієнко С. І.
Провадження № 22-ц/780/560/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 02.02.2017
РІШЕННЯ

Іменем України

02 лютого 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого - Мельника Я.С.,

суддів: Матвієнко Ю.О., Олійника В.І.,

та секретаря Якимчук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 22 червня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2016 року ПАТ «Альфа Банк» звернулося до суду із позовом, у якому просив стягнути із відповідачки ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором у розмірі 61 762 грн. 38 коп. та судові витрати.

Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що 16 квітня 2015 року між банком та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 500975677, за умовами якого ОСОБА_2 було надано кредит у сумі 56 616 грн. 08 коп., яка в свою чергу зобовязувався в порядку та на умовах повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойку та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором та додатком до нього.

Однак, вказує, що ОСОБА_2 свої зобовязання за кредитним договором належним чином не виконала, в результаті чого виникла заборгованість, яка станом на 17 лютого 2016 року становить 61 762 грн. 38 коп., що змусило його звернутися до суду із цим позовом.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 22 червня 2016 року позов було задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Альфа Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 61 762 грн. 38 коп. яка складається з: заборгованість по кредиту 53 226 грн. 16 коп.; - заборгованість по відсотках 3 154 грн. 12 коп. ; - заборгованість по комісії 4 382 грн. 10 коп.; - штрафу 1000 грн. 00 коп. та 1378 грн. судових витрат.

Не погоджуючись із цим рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права та неповне зясування судом усіх обставин справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає необхідним апеляційну скаргу задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у цих сторін виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 214 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. При виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 355 цього Кодексу.

Однак зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення у повній мірі не відповідає.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 належним чином не виконувала взятих на себе зобовязань із повернення кредитних коштів, внаслідок чого за нею утворилася заборгованість, через що з відповідачки на користь банку підлягає стягненню 61 762, 38 грн. боргу та судові витрати.

Однак, колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 16 квітня 2015 року між ПАТ «Альфа Банк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 500975677 (а. с. 4-6).

Відповідно до умов договору банк надав ОСОБА_2 кредит у сумі 56 616 грн. 08 коп., з відсотковою ставкою 15,99 % з умовами повернення кредиту, виплатою процентів за користування на строки та на умовах, що передбачені договором та додатком до нього (а. с. 4-6).

Однак, з матеріалів справи вбачається, що відповідачка належним чином не виконувала умови вказаного договору з повернення кредитних коштів, що нею також не заперечується.

11 лютого 2016 року на адресу ОСОБА_2 було направлено вимогу про дострокове повернення кредиту (а. с. 12). Проте, відповідачка кредитних коштів у повному обсязі так і не повернула.

Відповідно до розрахунку заборгованості загальна сума заборгованості ОСОБА_2 перед позивачем станом 17 лютого 2016 року становить 61 762 грн. 38 коп. та складається з: - заборгованість по кредиту 53 226 грн. 16 коп.; - заборгованість по відсотках 3 154 грн. 12 коп. ; - заборгованість по комісії 4 382 грн. 10 коп.; - штраф 1000 грн. 00 коп.

Разом з цим, у матеріалах справи наявна фотокопія квитанції від 16 березня 2016 року, згідно якої було сплачено в рахунок погашення кредиту за цим договором 485 грн. (а. с. 47).

За ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

В ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Таким чином, оскільки відповідачка своїх зобовязань за кредитним договором належним чином не виконала, то колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідачки на користь банку кредитної заборгованості, з урахуванням зокрема ст.ст. 526, 543, 554, 1050 ЦК України та п. 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин».

Разом з тим, оскільки у березні 2016 року відповідачкою було сплачено 485 грн., чого у розрахунку позивача зазначено не було, то колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу задовольнити частково, рішення місцевого суду у частині стягнення штрафу змінити, стягнувши з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Альфа Банк» 515 грн. штрафу, а у іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309 ЦПК України, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 22 червня 2016 року у частині стягнення штрафу змінити, стягнувши з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа Банк» 515 грн. штрафу, а у іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене у касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: