АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження 22-ц/796/3342/2017 Доповідач - Рубан С.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2017 року колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Желепа О.В., Андрієнко А.М.

при секретарі Перетятько А.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 01 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» про визнання права власності на грошові кошти в порядку спадкування за законом,-

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 01 грудня 2016 року у позові ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» про визнання права власності на грошові кошти в порядку спадкування за законом- відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

В судовому засіданні представник позивача підтримав апеляційну скаргу.

Інші учасники процесу в судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належно, тому в порядку ч. 2 ст. 305 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

ОСОБА_1 звернулася з позовом до Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк», в якому просила визнати за нею право власності на грошові кошти на депозитному рахунку «Класичний» НОМЕР_1 та НОМЕР_2, відкритих на підставі договору №К4113/67987О/КК00 від 16 жовтня 2013 року в ПАТ «ВТБ Банк», за яким було внесено 11 855 доларів США 00 центів та на нараховані відсотки, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3.

Посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_3, яким заповіт не складався.

Донька позивач ОСОБА_1 та дружина ОСОБА_4 є спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_3.

До складу спадщини після смерті ОСОБА_3входять, зокрема, грошові вклади, які зберігаються в ПАТ «ВТБ Банк» на депозитному рахунку «Класичний» НОМЕР_1 та НОМЕР_2, відкритих на підставі договору №К4113/67987О/КК00 від 16 жовтня 2013 року, сума первісного вкладу 11 855 доларів США 00 центів.

Позивачка, як донька померлого та його дружина ОСОБА_4 06 березня 2014 року у встановлений шестимісячний законом строк звернулися до Першої Сімферопольської державної нотаріальної контори. Позивач подала заяву про прийняття спадщини, а дружина ОСОБА_4 подала заяву про відмову від прийняття спадщини за законом після смерті свого чоловіка ОСОБА_3 на користь їх дочки - ОСОБА_1

Тобто, позивач є єдиним спадкоємцем, що прийняла спадщину, після смерті ОСОБА_3, що підтверджено відповіддю нотаріуса Сімферопольського міського нотаріального округу Ісаєвої ЛарисиГордіївни №02-26/97 від 21 січня 2016 року.

На даний час позивач не може звернутися до Одинадцятої Сімферопольської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину.

Враховуючи, що спадкодавець укладав відповідні договори з банком ПАТ «ВТБ Банк», а не його структурним підрозділом, останній продовжує діяти на території України, але не визнає право власності позивача на грошові кошти, що містяться на його рахунках, позивач немає можливості з об'єктивних підстав звернутися із заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину, є всі підстави для визнання права власності на грошові кошти за позивачем.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з наступного.

Судом встановлено, що позивач є донькою померлого ОСОБА_3 який був Клієнтом ПАТ «ВТБ БАНК» у зв'язку з укладенням між ним та Банком Договору № Р4113/67987О/КР00 про банківський вклад (депозит). Після смерті ОСОБА_3 12 лютого 2014 року позивач звернулась до Першої Сімферопольської Державної Нотаріальної контори Автономної Республіки Крим в Україні із заявою про відкриття спадщини, було заведено спадкову справу, однак свідоцтво про право на спадщину отримати не змогла, що підтверджено наданим позивачем листом Нотаріуса Ісаєвої Л.Г. Сімферопольської міської нотаріальної контори Нотаріальної палати Республіки Крим. У листі відсутнє також посилання про відкриття спадщини щодо майна померлого батька позивача.

Банком було відмовлено представнику позивача у наданні відомостей та здійсненні перерахунку коштів ОСОБА_1, оскільки свідоцтво про право на спадщину не було надано, надавались лише певні документи, видані органами на тимчасово окупованій території, діяльність яких вважається незаконною.

Відповідно до ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.(ч.1) Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. (ч.2) Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. (ч.3)

Відповідач зазначив, що станом на даний час права власності на грошовий вклад, що був розміщений у Банку ОСОБА_3 позивач не має, оскільки його право не підтверджене свідоцтвом про право на спадщину, аотже Банк не може оспорювати або не визнавати документ, якого нема і відповідно, який до банку не пред'являвся.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» про визнання права власності на грошові кошти в порядку спадкування за законом не підлягають задоволенню, оскільки відсутні відповідні документи на підтвердження права власності набутого у порядку спадкування для отримання від Банку спадкових грошових вкладів.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та не приймає до уваги доводи апеляційної скарги виходячи з наступного.

Виходячи з положень статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторонипосилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давностітощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторінвипливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позовзадовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілитиміж сторонамисудові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову (стаття 214 ЦПК України).

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майнаможе пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини.

Враховуючи вищевикладене, обраний ОСОБА_1 спосіб захисту не відповідає чинному законодавству, оскільки позивачем не надано доказів наявності порушеного банком права, яке підлягає захисту в судовому порядку, а також, що територіальною громадою в особі відповідного органу місцевого самоврядування (Сімферопольської міської ради) не зможе бути отримана повістка або рішення у справі через окупацію АР Крим.

Згідно з роз'ясненнями, наданими у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» належними відповідачами у спорах про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є спадкоємці, які прийняли спадщину, або територіальні громади в особі органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Відповідачем у позові про визнання права власності є будь-яка особа, яка сумнівається в належності майна позивачеві або не визнає за ним права здійснювати правомочності власника, або така особа, що має до майна власний інтерес.

ПАТ «ВТБ Банк» не є тією особою, яка оспорює правовласності ОСОБА_1 на грошовий вклад. Однак, станом на сьогоднішній день, права власності на грошовий вклад, що був розмішений у банку ОСОБА_3 позивач не має, оскільки її право не підтверджене свідоцтвом про право на спадщину, а отже банк не може оспорювати або не визнавати документ, якого нема і відповідно, який до банку не пред'являвся, про що зазначив відповідач у запереченнях на позовну заяву.

Доказом прийняття спадщини після смерті свого батька ОСОБА_3 може бути відповідний документ встановленого зразка, яким є свідоцтво про спадщину, проте з таким документом ОСОБА_1 до банку не зверталась, а тому твердження позивача про те, що банк не визнає її права власності на спадкове майно через відмову банку надати їй інформацію про наявні на ім'я спадкодавця коштибезпідставні та є припущенням.

Крім того, колегія суддів зазначає, що позивач не довела доказами відповідно до приписів статей 58-59 ЦПК України наявність відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність ухваленого у справі рішення.

Оскільки рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2- відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 01 грудня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів.

Головуючий Судді