Справа № 367/8180/16-ц Головуючий у І інстанції Пархоменко О. В.
Провадження № 22-ц/780/1060/17 Доповідач у 2 інстанції Савченко С. І.
Категорія 58 16.02.2017
УХВАЛА

Іменем України

16 лютого 2017 року м.Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Сліпченка О.І., Приходька К.П.,

при секретарі Воробей В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 11 листопада 2016 року у справі за поданням державного виконавця органу державної виконавчої служби Бучанського міського управління юстиції Київської області про встановлення тимчасового обмеження боржнику у праві виїзду за межі України,-

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2016 року державний виконавець органу ДВС Бучанського міського управління юстиції Київської області звернувся до суду із вказаним вище поданням, яке мотивував тим, що на примусовому виконанні у Бучанському міському ВДВС знаходиться виконавчий лист № 367/8713/13-ц, виданий Ірпінським міським судом Київської області 23 липня 2014 року про стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 коштів в розмірі 366636,61 грн. Вказував, що 30 вересня 2015 року відкрите виконавче провадження № 48880104, копія постанови направлена ОСОБА_2, однак боржниця рішення не виконує і борг не сплачує.

Також, на примусовому виконанні у Бучанському міському ВДВС знаходиться виконавчий лист № 367/8480/15-ц, виданий Ірпінським міським судом Київської області 17 серпня 2016 року про стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 коштів в розмірі 243838,36 грн. Постановою від 23 серпня 2016 року відкрите виконавче провадження № 52001496, копія якої направлена ОСОБА_2 і отримана нею 15 вересня 2015 року. Боржниця добровільно борг не сплатила. Посилаючись на те, що боржник ухиляється від виконання судових рішень, просив тимчасово обмежити ОСОБА_2 право виїзду за кордон.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 11 листопада 2016 року подання державного виконавця задоволено, встановлено тимчасове обмеження у праві виїзду з України за кордон ОСОБА_2

Не погоджуючись із ухвалою, боржниця ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити ухвалу про відмову у задоволенні подання державного виконавця, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Скаргу мотивує тим, що судом взагалі не встановлені факти її ухилення від виконання судового рішення і такі докази у справі відсутні.

В суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_2 подану апеляційну скаргу підтримав, просив задоволити та скасувати ухвалу Ірпінського міського суду Київської області як незакону.

Представник стягувача ОСОБА_3 в суді апеляційної інстанції проти задоволення апеляційної скарги заперечував, посилаючись на законність і обгрунтованість судової ухвали та відсутність підстав для її скасування.

Орган ДВС Бучанського МУЮ Київської області належним чином повідомлений про час розгляду справи, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення судової повістки, до суду не з'явивися, причин неявки не повідомив, що відповідно до ст.305 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Роглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Згідно ст.3771 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу виконавчої служби.

Задовольняючи подання державного виконавця, суд першої інстанції виходив із того, що судові рішення боржником ОСОБА_2 в добровільному порядку не виконується, а відтак є передбачені законом підстави для тимчасово обмеження боржника у праві виїзду з України.

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду, поскільки вони не грунтуються на матеріалах справи та зроблені в результаті неповного з'ясування судом обставин справи та порушення норм процесуального права, що призвело до постановлення незаконної і необгрунтованої ухвали.

Судом встановлено, що на виконанні у Бучанському міському відділі ДВС знаходиться виконавче провадження № 48880104, відкрите на підставі виконавчого листа № 367/8713/13-ц, виданого 23 липня 2014 року Ірпінським міським судом Київської області про стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 коштів в розмірі 366636,61 грн. Виконавче провадження відкрите 30 вересня 2015 року.

Також встановлено, що на виконанні у Бучанському міському відділі ДВС знаходиться виконавче провадження № 52001496, відкрите на підставі виконавчого листа № № 367/8480/15-ц, виданого 17 серпня 2016 року Ірпінським міським судом Київської області про стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 коштів в розмірі 243838,36 грн. Виконавче провадження відкрите 23 серпня 2016 року.

Відповідно до п.19 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням.

За змістом даної норми підставою для тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за межі України є його ухилення від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, яке полягає у вчиненні боржником дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення суду.

Ухилення боржника від виконання своїх зобов'язань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлене об'єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо. Однак воно може мати й принципово інше походження, суб'єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання - має змогу виконати зобов'язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин. Отже, поняття «ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини, непереборної сили, події тощо (узагальнення судової практики щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, виконане Верховним Судом України 01 лютого 2013 року).

Тобто, законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання.

Суд уваги на вказані вимоги закону не звернув та не з'ясував чи ухиляється боржник від виконання зобов'язання, а якщо ухиляється, то в чому це полягає і якими доказами це стверджується.

Суд залишив поза увагою те, що звертаючись до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду з України державний виконавеь не надав доказів на підтвердження тих обставин, що ним чинено всі дії, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», спрямовані на погашення боргу, в тому числі не надано доказів на підтвердження ухилення боржника від виконання рішення.

У справі відсутні докази, що боржник має змогу виконати рішення проте ухиляється від цього, зокрема що у нього наявні грошові кошти чи інше майно і він його або приховує, або реалізує, що б свідчило про його ухилення.

У справі відсутні відомості про неможливість звернення стягнення майно боржника чи про відсутність такого майна.

Крім того, відповідно до приписів ст.3771 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи у праві виїзду за межі України розглядається судом негайно без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Проте справа розглянута за відсутності державного виконавця, що є порушенням норм процесуального права, бо згідно ст.3771 ЦПК України справа має розглядатися за участю державного виконавця, який і має доводити суду обгрунтованість та підставність свого подання.

Вказані порушення потягли неповне з'ясування судом всіх обставин справи, які є важливими, поскільки йдеться про обмеження прав громадянина на вільне пересування, що гарантовані Конституцією України.

Враховуючи наведене, колегія суддів прийшла до висновку, що обмеження у праві виїзду з України ОСОБА_2 було застосовано судом першої інстанції передчасно та без належного з'ясування фактичних обставин, що підлягають перевірці згідно вимог закону при вирішенні подання.

Відповідно до ст.312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду підлягає до скасування, а справа направленню до суду першої інстанції на новий розгляд.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 311, 312, 314, 315 ЦПК України, колегія судів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволити частково.

Ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 11 листопада 2016 року скасувати, передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку згідно ст.324 ЦПК України не підлягає.

Головуючий

Судді: