УХВАЛА

іменем україни

29 березня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

ХоптиС.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення суми боргу за договором позики за касаційною скаргою ОСОБА_4, поданою представником - ОСОБА_6, на рішення Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 2 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 7 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 16 жовтня 2011 року між нею та ОСОБА_4, ОСОБА_5 було укладено договір позики, згідно з умовами якого вона надала відповідачам у позику 14 тис. грн строком на один рік. 25 грудня 2012 року між сторонами було укладено договір позики на суму 20 тис. грн, які відповідачі зобов'язались повернути до грудня 2013 року. На підтвердження вказаних фактів відповідачами складено розписки. Позичальники прийняті на себе зобов'язання не виконали, а грошові кошти в обумовлений строк не повернули.

З урахуванням зазначеного, ОСОБА_3 просила стягнути з відповідачів на її користь суму позики за договором від 16 жовтня 2011 року з урахуванням індексу інфляції у розмірі 17 591 грн та 3 % річних у розмірі 945 грн, а також за договором від 25 грудня 2012 року з урахуванням індексу інфляції у сумі 25 104 грн та 3 % річних у розмірі 701 грн, а всього 44 341 грн.

Рішенням Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 2 квітня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 за договором позики від 16 жовтня 2011 року борг з урахуванням індексу інфляції у сумі 17 591 грн і 3 % річних - 945 грн та за договором позики від 25 грудня 2012 року борг з урахуванням індексу інфляції у сумі 25 104 грн і 3 % річних - 701 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, в особі представника - ОСОБА_6, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що отриманні грошові кошти за договорами позики використані в інтересах сім'ї, а тому дійшов висновку про наявність правових підстав для покладення на ОСОБА_4 та ОСОБА_5 солідарного обов'язку з повернення коштів за договорами позики із застосуванням ст. 625 ЦК України.

Проте із такими висновками судів погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судом установлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 перебували у шлюбі, який у грудні 2015 року розірвано. Від шлюбу мають трьох малолітніх дітей, які проживають з матір'ю та знаходяться на її утриманні.

Під час шлюбу 16 жовтня 2011 року ОСОБА_5 від свого імені та від імені ОСОБА_4 видано розписку, якою остання засвідчила факт отримання подружжям від ОСОБА_3 позики у розмірі 14 тис. грн.

25 грудня 2012 року ОСОБА_5 від свого імені та від імені ОСОБА_4 видано розписку, якою засвідчила факт отримання подружжям від ОСОБА_3 позики у розмірі 20 тис. грн.

В обумовлені в розписках строки грошові кошти не повернуто.

Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти в такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановленими договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України). Якщо інше не встановлено договором або законом (наприклад, якщо договір позики відповідає ознакам безпроцентного договору), позикодавець має право на одержання ще і процентів від суми позики.

Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу, тобто суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Судом установлено, що кошти отримані ОСОБА_5 за договорами позики були використані в інтересах сім'ї, а саме: для купівлі корів; для повернення отриманого ОСОБА_4 у ОСОБА_7 боргу у сумі 15 тис. грн, а також для сплати ОСОБА_4 штрафу за незаконну виробку лісу, що підтверджується наступними документами: розпискою від ОСОБА_8 про отримання від ОСОБА_4 27 жовтня 2011 року 7 тис. грн за купівлю корови; розпискою від ОСОБА_9 про отримання від ОСОБА_4 12 листопада 2011 року 6 800 грн за купівлю корови; розпискою від ОСОБА_7 про отримання ним від ОСОБА_4 28 грудня 2012 року боргу у сумі 15 тис. грн та повернення у зв'язку з цим позичальнику правовстановлюючого документа на належний ОСОБА_5 на праві власності будинок; копією прибуткового касового ордеру державного підприємства «Великоолександрійське лісомисливське господарство» від 24 грудня 2012 року про отримання від ОСОБА_4 штрафу за незаконну порубку лісу у сумі 2 412 грн 14 коп.

Разом із тим, суди не звернули уваги на те, що у даних правовідносинах позика отримана тільки одним із подружжя - ОСОБА_5, ОСОБА_4 не підписував розписку про отримання коштів та не перевірили, чи було відомо ОСОБА_4 про отримання ОСОБА_5 позики та чи надавав він згоду на отримання позики.

Вирішуючи спір, суди у порушення вимог ст. ст. 213, 214, 303 ЦПК України належним чином не перевірили, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення сторін, якими доказами вони підтверджуються; не визначилися з нормами матеріального та процесуального права, які підлягали застосуванню, не встановили усіх фактичних обставин справи, що мають суттєве значення для правильного вирішення справи, не перевірили доводи ОСОБА_4 про те, що розписку він не підписував та дізнався про отримання ОСОБА_5 позики лише 24 листопада 2015 року, унаслідок чого дійшли передчасного висновку щодо наявності правових підстав для задоволення позову ОСОБА_3

Таким чином, судами попередніх інстанцій при розгляді позовних вимог неповно з'ясовані обставини справи і не надано їм належної оцінки, за таких обставин рішення судів підлягають скасуванню з підстав, передбачених ст. 338 ЦПК України, з передачею справи на розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником - ОСОБА_6, задовольнити.

Рішення Великоолександрівського районного суду Херсонської області

від 2 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 7 квітня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

С.Ф.Хопта

С.П.Штелик