АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/1430/17 Головуючий 1 інстанції: Цвіра Д.М.
Категорія: «кредитні правовідносини»
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2017 року м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого: судді Піддубного Р.М.,

суддів: Гуцал Л.В., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря: Пашнєвої Ю.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2, на ухвалу судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 24 листопада 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», третя особа: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

встановила:

У листопаді 2016 року ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2, звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис № 4220, вчинений 20 травня 2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3, про стягнення з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку ПриватБанк» (ПАТ КБ «ПриватБанк») заборгованості за договором кредиту у розмірі 1 506 891,35 грн.

Ухвалою судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 24 листопада 2016 року позовну заяву ОСОБА_2 повернуто на підставі п. 4 ч. 3 ст. 121 ЦПК України в звязку з непідсудністю цьому суду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2, посилаючись на порушення норм процесуального права, просив ухвалу скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції. В обґрунтування скарги зазначив, що відповідно до ч.1 ст. 20 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі дії проводяться за місцем проживання, перебування боржника, таким постійним місцем проживання ОСОБА_2 є квартира АДРЕСА_1, постановою державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби м. Дніпродзержинськ ГТУЮ у Дніпропетровській області від 19 серпня 2016 року виконавче провадження за вказаним виконавчим написом закрито з підстав, передбачених п. 10 ч. 1 ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження», у звязку направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, що зявилися, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано доказів, що підтверджують наявність у Дзержинському ВДВС ГТУЮ в Харківській області виконавчого провадження з виконання виконавчого напису нотаріуса № № 4220 від 20 травня 2016 року, а тому відповідно до вимог п. 4 ч. 3 ст. 121 ЦПК України позовна заява підлягає поверненню позивачеві.

Проте погодитись з таким висновком не можна з наступних підстав.

За загальним правилом, встановленим ст. 109 ЦПК України, позови до юридичних осіб пред'являються в суд за їхнім місцезнаходженням.

Як убачається із матеріалів справи предметом заявленого ОСОБА_2 позову є вимога про визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 № 4220 від 20 травня 2016 року про стягнення з нього на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за договором кредиту у розмірі 1 506 891,35 грн.

Частиною 12 ст. 110 ЦПК України передбачено, що позови до стягувача про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса, можуть пред'являтися також за місцем його виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року N 606-XIV (Закон N 606-XIV) виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна.

У разі якщо у процесі виконавчого провадження державним виконавцем отримано документальне підтвердження про зміну або встановлення місця проживання, перебування чи місцезнаходження боржника, його майна, місця його роботи на території, на яку не поширюється компетенція державного виконавця, та з'ясувалося, що майно боржника, на яке можна звернути стягнення, відсутнє на території, на яку поширюється компетенція державного виконавця, державний виконавець не пізніше наступного дня з моменту, коли йому стали відомі зазначені обставини, надсилає виконавчий документ за новим місцем проживання чи місцезнаходженням боржника, місцем його роботи чи місцезнаходженням майна боржника, про що повідомляє стягувану(ч. 5 ст. 20 Закону N 606-XIV)

Пунктом 10 ч. 1 ст. 49 Закону N 606-XIV встановлено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі направлення виконавчого документа за належністю до іншого

відділу державної виконавчої служби.

Встановлено, що постановою державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби м. Дніпродзержинськ ГТУЮ у Дніпропетровській області від 19 серпня 2016 року виконавче провадження за виконавчим написом № 4220 від 20 травня 2016 року закрито з підстав, передбачених п. 10 ч. 1 ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавчий документ направлено за належністю за місцем проживання боржника до УДВС ГТУЮ у Харківській області для скерування до відповідного відділу державної виконавчої служби.

З копії паспорта громадянина України ОСОБА_2 вбачається, що місце його проживання зареєстровано у встановленому законом порядку за адресою: АДРЕСА_2, тобто на території, на яку поширюється компетенція Дзержинського ВДВС ГТУЮ у Харківській області та відповідно юрисдикція Дзержинського районного суду м. Харкова.

Постановляючи ухвалу про повернення позову, суд першої інстанції зазначених положень закону не врахував, не звернув уваги на те, що місцем виконання оспорюваного виконавчого напису є Дзержинський район м. Харкова, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про непідсудність справи за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «ПриватБанк» Дзержинському районному суду м. Харкова.

За таких обставин, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала судді скасуванню, з передачею питання щодо відкриття провадження у справі на новий розгляд до того ж суду першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 110, 303, 304, 307, 312 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2, задовольнити частково.

Ухвалу судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 24 листопада 2016 року скасувати.

Питання щодо відкриття провадження у справі передати на новий розгляд до того ж суду першої інстанції.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді