Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний №317/3837/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Нікітін В.В.
Провадження №22-ц/778/574/17 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Кримської О.М.,

суддів: Дашковської А.В.,

ОСОБА_2,

секретаря Евальд Д.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_3 «ПРИВАТБАНК» на заочне рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 22 січня 2016 року у справі за позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_3 «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2015 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду із вказаним позовом, який обґрунтовано тим, що 19 травня 2007 року між сторонами у справі було укладено кредитний договір № ODXRRX10620149, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит в розмірі 2278,80 грн. з нарахуванням відсотків за користування кредитом у розмірі 12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Договір укладено у формі заяви позичальника, якою відповідач погодилась з «Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка» (Стандарт)», далі - «Умови».

В порушення норм закону та умов договору, відповідачка свої зобовязання за вказаним договором належним чином не виконала, внаслідок чого станом на 26.11.2015 року утворилась заборгованість у розмірі 52 495,00 гривень, а саме: 9 028,56 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 591,95 грн. - заборгованість за комісією; 39 898,54 грн. - заборгованість за пенею; 500 грн. - фіксована частина штрафу; 2 475,95 грн. - процентна складова штрафу, які позивач просив стягнути з відповідача, а також судові витрати в розмірі 1 218 грн..

Заочним рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 22 січня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» 9 620 грн. 51 коп. заборгованості за кредитним договором та судовий збір в сумі 223 гривні 22 коп..

Частково не погоджуючись із зазначеним рішенням суду ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, та невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати в частині відмови у стягненні пені та штрафів, в цій частині ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, в іншій частині рішення суду залишити без змін.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу звязку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору ( ч.1 ст. 634 ЦК України).

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Встановлено, що 19.05.2007 року на підставі заяви ОСОБА_4 між сторонами було укладено кредитний договір, за умовами якого ОСОБА_4 отримала кредитну карту «Кредитка «Універсальна» №415775 із процентною ставкою 3% на місяць на залишок заборгованості (а.с.5).

Згідно змісту вказаної заяви, підписаною ОСОБА_4, остання зазначила, що ознайомилась і згодна із Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка» (Стандарт)» (далі Умови), які були надані їй у письмовому вигляді. Своїм підписом відповідач підтвердила факт отримання повної інформації про умови кредитування (а.с.5/зворот).

Пунктом 5.1 Умов передбачено, що при порушенні позичальником будь-якого із зобовязань, передбачених заявою та п.п.3.2.2, 3.2.3 даних Умов, Банк має право нарахувати, а позичальник зобовязується сплатити банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожний день прострочки платежу

Пунктом 5.3 Умов визначено, що при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості.

Відповідно до статей 526, 527, 530 ЦК України, зобовязання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

У звязку з невиконанням відповідачем умов кредитного договору, станом на 26.11.2015 року у відповідачки утворилася заборгованість, яка за розрахунком позивача становить 52 495,00 гривень, а саме: 9 028,56 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 591,95 грн. - заборгованість за комісією; 39 898,54 грн. - заборгованість за пенею; 500 грн. - фіксована частина штрафу; 2 475,95 грн. - процентна складова штрафу, які позивач просив стягнути з відповідача, а також судові витрати в розмірі 1 218 грн. (а.с.4).

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по процентам та комісії за користування кредитом суд першої інстанції виходив з умов заяви позичальника від 19.05.2007 року, розрахунку заборгованості, наданому позивачем та положень ст.ст. 526, 625, 1048, 1054 ЦК України.

В цій частині рішення суду не оскаржується та відповідно колегією суддів не переглядається.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» в частині стягнення пені та штрафів, передбачених Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка» (Стандарт)» суд першої інстанції вказував, що відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували, що при підписанні заяви позичальника, сторонами кредитного договору розумілися саме ті Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка» (Стандарт)», які долучені позивачем до матеріалів справи, оскільки вони не містять підпису відповідача.

Колегія суддів не погоджується із таким висновком суду з огляду на наступне.

Відмовляючи у стягненні пені та штрафів суд першої інстанції послався на правові позиції, викладені в постановах Верховного Суду України № 6-240цс14 від 11 лютого 2015 року; № 6-16цс15 від 11 березня 2015 року та №6-757цс15 від 01 липня 2015 року.

Проте, вказані правові позиції стосуються конкретного випадку, а саме, коли Банком на підтвердження укладеного договору з відповідачем надавались у справу дві різні редакції Умов, які різнились між собою за змістом, зокрема, стосовно строків позовної давності. Тому Верховним Судом України було зроблено висновок про те, що позивачем не доведено укладення в належний спосіб договору про збільшення позовної давності. При цьому, висновку про неукладеність або нікчемність такого кредитного договору в цілому через непідписання позичальником Умов вказані справи не містять.

В матеріалах справи відсутні будь-які інші редакції Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка» (Стандарт)», та відповідачка в судовому засіданні суду апеляційної інстанції не стверджувала про те, що її ознайомлено з іншою редакцією цієї складової частини кредитного договору.

Крім того, усуді апеляційної інстанції ОСОБА_4 підтвердила той факт, що вона підписувала заяву позичальника від 19.05.2007 року про оформлення кредитної картки «Кредитка «Універсальна».

Зважаючи на вказані обставини, колегія суддів вважає, що наданими позивачем доказами доведено укладення між ним та ОСОБА_4 кредитного договору від 19.05.2007 року про кредитування на умовах використання кредитної картки «Кредитка «Універсальна», який є договором приєднання до Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка» (Стандарт)», з якими позичальника було ознайомлено.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором від 19.05.2007 року вбачається, що станом на 26.11.2015 року ОСОБА_4 нараховано 39 898 грн. 54 коп. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за кредитним договором, а також штрафи відповідно до п.5.2 Умов: 500 грн. штраф (фіксована частина), 2 475 грн. 95 коп. штраф (процентна складова) (а.с.4).

Умовами кредитного договору від 19.05.2007 року передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне погашення заборгованості внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення (п.5.1. Умов).

У той самий час, умовами цього договору передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за правопорушення: порушення строків платежів по будь-якому грошовому зобовязанню, передбаченому договором більш ніж на 30 днів (п.5.3 Умов).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року в справі № 6-2003цс15).

З мотивів, викладених вище, колегія суддів приходить до висновку, що вимоги банку про стягнення штрафів у розмірі 500 грн. фіксована частина, 2 475 грн. 95 коп. процентна складова, не підлягають задоволенню.

Частина 3 ст. 551 ЦК України з урахуванням положень ст. 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та ч. 4 ст. 10 ЦПК України щодо обовязку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків.

Таким чином, положення вказаної статті не повязує можливість зменшення розміру неустойки з наявністю заяви відповідача про зменшення розміру неустойки, а надає суду право на власний розсуд зменшити розмір неустойки (правова позиція Верховного Суду України, викладена у постанові від 03 вересня 2014 року у справі № 6-100цс14).

Зважаючи на те, що розмір неустойки значно більший від розміру боргового зобовязання, те, що відповідач є пенсіонером (пенсійне посвідчення серії ААД №307539), заборгованість по тілу кредиту погашена нею у вересні 2011 року, вона здійснює погашення заборгованості по процентам за користування кредитом з 26.09.2011 року та по теперішній час, що вбачається із розрахунку заборгованості, колегія суддів вважає доцільним застосувати до спірних правовідносин норму ч. 3 ст. 551 ЦК України та зменшити розмір нарахованої до сплати пені до 500 грн., які стягнути з відповідача, що не суперечить вимогам законодавства.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення пені та штрафів підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, судова колегія

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_3 «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Заочне рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 22 січня 2016 року у цій справі в частині відмови у стягненні пені та штрафів скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення наступного змісту:

«Позовні вимоги ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_3 «ПРИВАТБАНК» в частині стягнення неустойки задовольнити частково:

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_3 «ПРИВАТБАНК» заборгованість по пені в сумі 500 (пятсот) грн., в стягненні штрафів відмовити».

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий О.М. Кримська

Судді: А.В. Дашковська

ОСОБА_2