Справа № 490/3023/15-ц
н/п 2/490/2355/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(резолютивна частина)

07 лютого 2017 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді Подзігун Г. В.

при секретарі - Головацькому О. С.

за участю представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Морський спеціалізований порт «Ніка-Тера» до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Нікітіна Руслана Володимировича, третя особа - компанія «Sandypool Limited», про визнання дій нотаріуса протиправними.

Керуючись ст. ст. 10, 14, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржене через суд першої інстанції до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

СУДДЯ Г. В. ПОДЗІГУН

Справа № 490/3023/15-ц

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2017 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді Подзігун Г. В.

при секретарі - Головацькому О. С.

за участю представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Морський спеціалізований порт «Ніка-Тера» до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Нікітіна Руслана Володимировича, третя особа - Компанія «Sandypool Limited», про визнання дій нотаріуса протиправними, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача, в якому просив визнати протиправними його дії з вчинення виконавчого напису від 22.03.2015 року, зареєстрованого в реєстрі за № 187, про стягнення з ТОВ «МСП «Ніка-Тера» на користь Компанії «Sandypool Limited» заборгованості з нарахованих та несплачених відсотків у розмірі 26 269,63 дол. США за період з 04.02.2015 року по 22.03.2015 року за кредитним договором від 30.03.2010 року № S/30/03/10 із змінами та доповненнями, та витрат на вчинення виконавчого напису у розмірі 142 000 грн.

В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що 22.03.2015 року приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Нікітіним Р. В. вчинено вищезазначений виконавчий напис. В той же час, на думку позивача, дії нотаріуса Нікітіна Р. В. щодо вчинення виконавчого напису є незаконними, в зв'язку з тим, що згідно зі ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Договір № S/30/03/10 від 30.03.2010 року, на який посилається нотаріус при вчиненні виконавчого напису, за своїм змістом не відноситься до жодної з перелічених категорій договорів, за якими допускається вчинення виконавчого напису нотаріуса.

Крім того, на думку позивача, взагалі є незрозумілим, якими чином Компанія «Sandypool Limited» могла надати засвідчену виписка з рахунка боржника - тобто ТОВ «МСП Ніка-Тера» - із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості, як того вимагають норми Закону України «Про нотаріат» та постанови КМУ від 29 червня 1999 p. N 1172.

11 березня 2015 року на адресу позивача надійшла заява № 12 від 03.03.2015 року від Компанії «Sandypool Limited» з вимогою про виплату заборгованості в порядку ст. 530 ЦК України та про перерахування ТОВ «МСП Ніка-Тера» в семиденний термін з дати одержання заяви суми заборгованості, яка була нарахована за кредитним договором № S/30/03/10 в сумі 26 269,63 дол. США та складається з невиплачених процентів за користування кредитом, на розрахунковий рахунок компанії «Sandypool Limited». Зазначена заява була передана в порядку ст. 84 Закону України «Про нотаріат» приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Димовим О. С. ТОВ «МСП Ніка-Тера» було надано Компанії «Sandypool Limited» відповідь на зазначену заяву через приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Димова О. С., яка була ним отримана 16.03.2015 року, про що свідчить відмітка на повідомленні про вручення. Вказана відповідь також обґрунтувала незгоду ТОВ «МСП Ніка-Тера» з нарахованою сумою заборгованості з огляду на порядок її нарахування та пропуск строку нараховування заборгованості, що в свою чергу також беззаперечно вказує на той факт, що сума нарахованої заборгованості за договором не є безспірною.

Відповідно до даних бухгалтерського обліку позивача 27.02.2015 року ним були нараховані відсотки за користування кредитом по договору № S/30/03/10 від 30.03.2010 року за лютий 2015 року в сумі 15 858,74 дол. США, які були сплачені 27.02.2015 року. Поточні відсотки за березень 2015 року в сумі 17 557,89 дол. США були нараховані 31.03.3015 року, тобто вже після вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Нехтуючи вимогами Закону України «Про нотаріат» щодо умов та підстав вчинення виконавчого напису нотаріуса, ігноруючи надані повноваження щодо відмови у вчиненні нотаріальної дії, відповідач, на думку позивача, здійснив протиправні дії - вчинення незаконного виконавчого напису № 187 від 22.03.15 року.

У судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. При цьому, також звертала увагу на рішення Господарського суду Одеської області, залишеного без змін судом апеляційної інстанції, яким виконавчий напис було визнано таким, що не підлягає виконанню.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував, посилаючись на те, що дії нотаріуса можна визнати протиправними лише у випадку порушення ним положень постанови КМУ.

Представник третьої особи у судове засідання07 лютого 2017 року, проведене в режимі відеоконференції, не з'явився.

Вивчивши доводи позову та письмових заперечень, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали та обставини справи, суд приходить до переконання, що у задоволенні позову слід відмовити з огляду на таке.

Відповідно до ст. ст. 11, 15 ЦК України цивільні права й обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, і кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав - це передбаченні законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст. 16 ЦК України. Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь - яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Серед способів захисту, передбачених ст. 16 ЦК України, не зазначено такого способу захисту, як визнання дій нотаріуса з вчинення виконавчого напису протиправними.

Згідно з ч. 2 статті 50 Закону України «Про нотаріат» особа має право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, а також нотаріального акту, якщо такі дії чи акти стосуються її прав та інтересів.

Таким чином належним способом захисту є звернення до суду з позовом про незаконність нотаріальної дії чи відмови в її вчиненні. При цьому, відповідно до абзаців 2 та 3 п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 січня 1992 року № 2 «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» (із змінами), з урахуванням вимог ЦПК, у резолютивній частині рішення по таким справам, зокрема, при задоволенні позову про оскарження нотаріальних дій суд має зазначити, які саме нотаріальні дії, коли і ким вчинені, скасовуються. Задовольняючи позов про оскарження відмови у вчиненні нотаріальної дії, суд в резолютивній частині рішення зазначає про скасування постанови (іншого відповідного акту) про це (з наведенням дати і органу, що її прийняв) і яку нотаріальну дію та хто повинен вчинити.

Крім того, як зазначено в п. 16 постанови Пленуму ВССУ № 3 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» за правилами цивільного судочинства як спір про право в позовному провадженні розглядаються позови про оскарження дій нотаріуса щодо вчинення виконавчого напису, коли йдеться виключно про порушення нотаріусом правил вчинення відповідної нотаріальної дії і при цьому позивачем не порушується питання про захист права відповідно до положень цивільного законодавства. Спори про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, про повернення стягнутого за виконавчим написом вирішуються судом у порядку цивільного судочинства за позовами боржників або зазначених осіб до стягувачів, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, або в порядку господарського судочинства, якщо спір стосується юридичних осіб.

При цьому, під час розгляду справи суд повинен з'ясувати предмет та підстави заявленого позову, встановити характер спірних правовідносин, визначити відповідно до цього які права, свободи чи інтереси позивача порушено й яким чином вони можуть бути відновлені.

Як убачається з тексту позовної заяви, позивач пов'язував свої вимоги про визнання дій приватного нотаріуса з вчинення виконавчого напису протиправними з тим, що нотаріус не пересвідчився в тому, що надані приватному нотаріусу документи, на підставі яких був вчинений виконавчий напис, відповідають тим, які зазначені в Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою КМУ № 1172 від 29 червня 1999 року, тобто у приватного нотаріуса не було беззаперечних доказів того, що заборгованість з невиплачених процентів за користування кредитом є безспірною.

Таким чином, із системного аналізу тексту позовної заяви, з якою позивач звернувся до суду, вбачається, що фактично він не згоден з нотаріальним актом, а саме виконавчим написом, оскільки в позовній заяві викладено обставини, які на думку позивача свідчать про неправильність вимог, зазначених у виконавчому написі, безспірність яких він оспорює, так як він фактично взагалі оспорює наявність у нього заборгованості перед кредитором за зазначений в виконавчому написі період, а також про невідповідність документів, на підставі яких був вчинений виконавчий напис, Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою КМУ № 1172 від 29 червня 1999 року, і саме з цими обставинами позивач пов'язує протиправність дій приватного нотаріуса за позовом, заявленим у даній справі. Таким чином, фактично предметом позову є спір про право, оскільки позивач заперечує наявність у нього суми заборгованості перед кредитором, яка вказана у виконавчому написі.

Однак, для вирішення даного питання, а саме оскарження виконавчого напису через порушення нотаріусом процедури його вчинення, неправильності вимог, зазначених у виконавчому написі, не встановлення безспірності заборгованості, тощо, чинним законодавством встановлено, як уже зазначалося раніше, інший спосіб захисту, а саме шляхом звернення до суду з позовом про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, під час розгляду якого і будуть вирішуватися питання, зазначені позивачем в позові по даній справі. У разі встановлення, що вчинення виконавчого напису відбулося за відсутності доказів, які б підтверджували факт безспірної заборгованості, такий виконавчий напис має бути визнаним таким, що не підлягає виконанню.

Як убачається з матеріалів справи, позивач скористався наданим йому законодавством правом і звернувся до господарського суду Миколаївської області з позовом до Компанії «Sandypool Limited» про визнання виконавчого напису нотаріуса № 187 від 22 березня 2015 року таким, що не підлягає виконанню.

При прийнятті рішення суд враховує також те, що заявлений по даній справі позов сам по собі не направлений на відновлення прав позивача, оскільки навіть у разі його задоволення, виконавчий напис нотаріуса залишається дійсним та таким, що підлягає виконанню.

За таких обставин обраний позивачем спосіб захисту своїх прав як самостійний спосіб захисту порушеного права не є належним способом захисту, оскільки встановлення правомірності дій нотаріуса при вчиненні виконавчого напису, є наряду з іншим тільки однією з правових підстав для захисту порушеного в зв'язку з цим конкретно визначеного права під час розгляду справи про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, а не способом захисту права як таким.

Проаналізувавши зазначені вище обставини по справі та законодавчі акти, які регулюють правовідносини, що виникли між сторонами, у їх сукупності, суд вважає, що обраний позивачем спосіб захисту шляхом визнання дій приватного нотаріуса з вчинення виконавчого напису протиправними не відповідає вимогам закону.

Враховуючи викладене, у задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України судовий збір сплачено позивачем при подачі позову до суду.

Керуючись ст. ст. 10, 14, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржене через суд першої інстанції до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

СУДДЯ Г. В. ПОДЗІГУН