РІШЕННЯ

Іменем України

06 квітня 2017 р. м. Кобеляки Кобеляцький районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Тесленко Т.В.

з участю секретарів Климченко А.О., Чуйко Н.В.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

представника відповідача ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кобеляки цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Кобеляцької районної державної адміністрації в особі ОСОБА_6 культури і туризму РДА про визнання права власності на обєкти нерухомого майна, представник позивача адвокат ОСОБА_2, співвідповідачі - Кобеляцька міська рада Полтавської області, Кобеляцька районна рада Полтавської області,

ВСТАНОВИВ:

22 листопада 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Кобеляцької районної державної адміністрації в особі ОСОБА_6 культури і туризму райдержадміністрації про визнання права власності на обєкти нерухомого майна, вказуючи, що на підставі розпорядження голови Кобеляцької районної державної адміністрації від 24 червня 1999 року № 455 відділу культури райдержадміністрації було дозволено передати літній танцювальний майданчик в оренду приватній особі з правом подальшого викупу.

В подальшому було укладено договір оренди літнього танцювального майданчика з правом послідуючого викупу терміном оренди до 01 жовтня 1999 року з орендною платою в розмірі 50 грн. за місяць (п.2.1). Відповідно до п. 5.1. продавець продає, а покупець придбає майданчик за кошти в сумі 500 грн. Пунктом 5.2 кошти вносяться в касу відділу культури до 20.12.1999 року. Згідно квитанції № 600 від 13 листопада 1999 року на рахунок № 8002 Банк 331188 внесено 500 грн. Тобто умови договору були виконані обома сторонами.

Позивач зазначає, що договір ніким не оспорювався та не визнавався недійсним. В подальшому позивач користувався танцювальним майданчиком.

Оскільки позивач, використовувати своє право приватної власності, а саме право розпоряджатися не має можливості, оскільки оригінал правовстановлюючого документа втрачено, а дублікат він також не має змоги отримати, він просить суд у відповідності з вимогами ст.ст. 386, 392 Цивільного Кодексу України визнати за ним право власності на обєкт нерухомості, споруду під відкритим небом (літній танцювальний майданчик), розташований в парку ОСОБА_7 по вулиці Шевченка в м. Кобеляки Полтавської області, що складається із танцювального майданчика площею 281 кв.м., естради 17 кв.м. та огорожі 116 кв.м.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат ОСОБА_2 підтримали вимоги позовної заяви. Позивач ОСОБА_8 пояснив суду, що він із договором на викуплений ним обєкт нерухомості до органів реєстраційних служб нерухомого майна не звертався, на реєстрацію даний договір не здавав через незнання законодавства, а на даний час оригінал документу із підписами осіб, що його укладали та мокрими відтисками печаток втрачений, а в нього наявна лише ксерокопія договору.

Представник відповідача ОСОБА_6 культури і туризму Кобеляцької районної державної адміністрації ОСОБА_3 позовні вимоги ОСОБА_1 не визнала та пояснила суду, що договори оренди з викупом або купівлі-продажу нерухомості, а саме літнього танцювального майданчика в установленому законом порядку з позивачем не укладалися, оскільки будь-які документи, які могли б стверджувати ці факти в архіві ОСОБА_6 культури і туризму Кобеляцької районної державної адміністрації, в архіві Кобеляцької районної державної адміністрації та в організаціях що проводять реєстрацію обєктів нерухомого майна відсутні. Окрім цього майно центру культури і дозвілля для молоді ( в подальшому Кобеляцького районного центру культури і дозвілля) завжди перебувало в комунальній власності району ( в подальшому в спільній власності територіальних громад Кобеляцького району) й для правомочного відчуження нерухомого майна в будь-якому випадку необхідним було волевиявлення власника, а саме особа з проханням про продаж майна повинна була звертатися до Кобеляцької районної ради, або саме Кобеляцька районна рада на своєму пленарному засіданні мала вирішити питання вибуття нерухомого майна з власності громади району.

Представник співвідповідача - Кобеляцької міської ради ОСОБА_4 заперечував проти задоволення позову ОСОБА_1, та пояснив суду, що представлену позивачем ксерокопію договору на оренду літнього танцювального майданчика з правом викупу без зазначення дати підписання цього документу не можливо вважати укладеним договором.

Представник співвідповідача Кобеляцької районної ради ОСОБА_5 не заперечувала проти задоволення позовних вимог, пояснивши, що при вирішенні позову покладається на розсуд суду.

Суд, заслухавши сторони, перевіривши та дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

Статтею 60 Цивільного процесуального кодексу України, встановлено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Приписами ст.58 ЦПК України передбачено: «1.Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. 2.Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. 3. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.».

Отже слушними є заперечення представника відповідача ОСОБА_3 та представника співвідповідача ОСОБА_4, щодо того, що надана позивачем ксерокопія договору на оренду літнього танцювального майданчика з правом послідуючого викупу ( а.с. 11) не може вважатися належним та допустимим доказом укладення договору оренди з правом викупу нерухомого майна.

В наданій позивачем ОСОБА_1 ксерокопії документу, що міститься на а.с. 11 не обумовлено, що літній танцювальний майданчик, що передається в оренду, є обєктом нерухомого майна, не наведені технічні характеристики елементів, з яких він складається, їх площа, вартість, відсутні дані адресного номеру споруди, а також відомості, що даний обєкт має реєстрацію в Кременчуцькому бюро технічної інвентаризації.

Загальні норми визнання цивільно-правового договору укладеним наведено в ч. 1 ст. 638 ЦК України, відповідно до якої, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Цивільно - правовий договір можливо вважати укладеним за наявності таких умов: 1) сторони повинні досягти згоди з усіх істотних умов договору; 2) сторони мають досягти такої згоди у передбаченій законом формі.

У статті 640 ЦК України встановлені додаткові критерії, за якими договір може визнаватись укладеним. Крім вимог про узгодження сторонами істотних умов, висуваються вимоги до форми договорів або щодо виконання певних умов (дій), які становлять сам зміст цих договорів.

Не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення ( відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо для вчинення правочину необхідна його передача тощо).

Згідно із статтями 210 та 640 ЦК України, не є вчиненим також правочин у разі нездійснення його державної реєстрації, якщо правочин підлягає такій реєстрації.

Прикінцевими та перехідними положеннями Цивільного Кодексу України, прийнятого 2003 року, що набрав чинності з 1 січня 2004 року встановлено, що Кодекс застосовується до Цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обовязків, що виникли, або продовжують існувати після набрання ним чинності.

В 1999 році діяв Цивільний кодекс Української РСР від 18 липня 1963 року, із змінами внесеними до нього, за яким щодо відчуження обєктів нерухомого майна по аналогії мали застосовуватись приписи статей 227, 227-1 - договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів.

Літній танцювальний майданчик, розташований в парку відпочинку імені ОСОБА_7 в м. Кобеляки Полтавської області на земельній ділянці яка є в комунальній власності Кобеляцької міської ради та на підставі договору оренди земельної ділянки № 59/14 від 25.10.2010 року, перебуває в користуванні для комерційного використання ( під літню дискотеку) іншої особи - фізичної особи приватного підприємця ОСОБА_9.

Оскільки позивачем ОСОБА_1 не надано суду належних та допустимих доказів щодо укладення ним із власником майна Кобеляцького районного центру культури і дозвілля, яким відповідно була у 1999 році й на даний час є, Кобеляцька районна рада, договору про відчуження нерухомого майна - обєкту нерухомості споруди під відкритим небом (літнього танцювального майданчика), розташованого в парку ОСОБА_7 по вулиці Шевченка в м. Кобеляки, то відсутні й підстави для визнання права власності за ОСОБА_1 на вказане майно.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 209, 212, 214, 215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Кобеляцької районної державної адміністрації в особі ОСОБА_6 культури і туризму РДА про визнання права власності на обєкти нерухомого майна - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Полтавської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10 - денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: