Справа № 495/2473/17
рішення

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

12 квітня 2017 року м. Білгород-Дністровський

Білгород Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі :

головуючого судді Шевчук Ю.В.,

при секретарі Мамончик К.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Білгород Дністровському цивільну справу за позовом громадянина ОСОБА_1 ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовом до відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики.

Позивач посилався на те, що 03 грудня 2012 року між позивачем громадянином ОСОБА_1 ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було укладено договір позики. За умовами договору позики позивач надав, а ОСОБА_4отримав позику в розмірі 4 500 000 (чотири мільйони пятсот тисяч) доларів США, що на день укладення договору становило 35 968 500 (тридцять пять мільйонів девятсот шістдесят вісім тисяч пятсот) гривень. На підтвердження факту отримання позики ОСОБА_4 позивачу було видано власноруч написану відповідну розписку. Однак, умови договору позики ОСОБА_4 виконано не було, позика в строк, обумовлений договором позики, позивачу не повернута. Також, позивач вказує, що з метою забезпечення виконання зобовязань за укладеним 03 грудня 2012 року договором позики між позивачем та ОСОБА_5 04 грудня 2012 року було укладено договір поруки за умовами якого ОСОБА_5 Івановичем взяв на себе зобовязання перед позивачем відповідати за зобовязання ОСОБА_4, які виникають з умов укладеного договору позики від 03 грудня 2012 року. Виходячи з викладеного просив суд стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_6 заборгованість за договором позики від 03 грудня 2012 року у розмірі 4 500 000 (чотири мільйони пятсот тисяч) доларів США, що на день подання позову становило 121 680 000, 00 гривень.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_7 повністю підтримала позовні вимоги, посилаючись на викладені в заяві обставини.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не зявився, надав на адресу суду заперечення на позовну заяву, в яких просить суд справу розглянути без його присутності, відмовити у задоволенні позову з наступних підстав. Сам факт укладення договору поруки та наявність зобовязань, які виникли з договору поруки, відповідач ОСОБА_3 не оспорює та визнає. Але, вказує, що у відповідності до п. 4 ст. 559 ЦК України та умов договору поруки, порука є припиненою, оскільки позивач не предявив до нього вимоги протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобовязання, тому в задоволенні позову в частині стягнення з нього заборгованості за договором позики просив відмовити.

Представник відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_8 у судовому засіданні позовні вимоги в частині стягнення з ОСОБА_4 заборгованості за договором позики визнала, та пояснила, що визнає факт того, що її довіритель не повернув взяті у борг грошові кошти, однак, це сталося через відсутність у нього грошових коштів. Що стосується позовних вимог в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_9 то в цій частині залишив на розсуд суду.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача ОСОБА_4, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 03 грудня 2012 року між громадянином ОСОБА_1 ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було укладено договір позики за умовами якого позивач надав, а ОСОБА_4отримав позику в розмірі 4 500 000 (чотири мільйони пятсот тисяч) доларів США, що на день укладення договору становило 35 968 500 (тридцять пять мільйонів девятсот шістдесят вісім тисяч пятсот) гривень, що підтверджується відповідною розпискою, копія якої міститься у матеріалах справи, оригінал якої був оглянутий судом у судовому засіданні.

Відповідно до п. 4 цього договору позики від 03 грудня 2012 року ОСОБА_4 зобовязався повернути позивачу отриману позику у строк до 01 червня 2016 року. Позивач свої обовязки за укладеним договором позики виконав надав відповідачу грошові кошти. .

Відповідно до пункту 9 договору позики від 03 грудня 2012 року, підписанням цього договору ОСОБА_4 підтвердив факт одержання ним від позивача позики.

В день укладення договору позики, а саме 03 грудня 2012 року, ОСОБА_4 позивачу було видано розписку відповідно до якої, в день складання розписки, на виконання договору позики від 03 грудня 2012 року ОСОБА_4 від позивача отримано кошти, в якості позики, в сумі 4 500 000 (чотири мільйони пятсот тисяч) доларів США, що на день укладення договору становило 35 968 500 (тридцять пять мільйонів девятсот шістдесят вісім тисяч пятсот) гривень. Отримані кошти Боржник зобовязувався повернути до 01 червня 2016 року.

Факт отримання позики сторонами у справі в судовому засіданні також не заперечувався, тобто у відповідності до положень ч. 1 статті 61 ЦПК України, цей факт не підлягає доказуванню. Договором позики від 03 грудня 2012 року, укладеним між ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_4, встановлено термін виконання взятих на себе ОСОБА_4 зобовязань - до 01 червня 2016 року.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 3 ст. 1049 ЦК України, позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 свої зобовязання за укладеним договором позики від 03 грудня 2012 року належним чином не виконав, у встановлені договором строки грошові кошти, отримані в якості позики, не повернув.

Зокрема, станом на дату подання позову заборгованість за договором позики складає 4 500 000 (чотири мільйони пятсот тисяч) доларів США, що на день подання позову становить 121 680 000, 00 гривень.

Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив виконання зобовязання, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання.

Встановлені вище обставини справи та відповідні їм норми чинного законодавства свідчать про обґрунтованість вимог позивача в частині стягнення з відповідача ОСОБА_4 заборгованості за договором позики.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача ОСОБА_3 заборгованості за договором позики, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 04 грудня 2012 року між позивачем та ОСОБА_3 з метою забезпечення виконання зобовязань за договором позики від 03 грудня 2014 року було укладено договір поруки.

Частиною 1 ст. 553 ЦК України встановлено, що поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником.

У разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України).

За змістом ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Порука - це строкове зобовязання, і незалежно від установлення строку її дії на підставі договору чи закону, сплив цього строку припиняє субєктивне право кредитора вимагати від поручителя виконання зобовязання.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України, строком є певний період у часі, зі спливом якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 252 ЦК України, строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

Разом з тим з настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець повязує термін, що визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ст. 251, 252 ЦК України).

Як встановлено судом, укладений між позивачем та ОСОБА_3 04 грудня 2014 року договір поруки передбачав, що порука припиняється, якщо позивач протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання за договором позики від 03 грудня 2012 року не предявить вимоги до ОСОБА_3 (п. 8 договору поруки).

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобовязання не встановлений або встановлений моментом предявлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не предявить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.

Судом також встановлено, що строк виконання основного зобовязання за договором позики від 03 грудня 2012 року встановлено до 01 червня 2016 року (п. 4 договору позики). Отже, саме з 01 червня 2016 року відповідно до ч. 4 статті 559 ЦК України та умов договору поруки від 04 грудня 2012 року розпочався перебіг шестимісячного строку для предявлення позивачем ОСОБА_2 вимог до поручителя ОСОБА_3. Тобто, позивач мав протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання (01 червня 2016 року) предявити вимоги до ОСОБА_3. Однак, позивач звернувся до ОСОБА_3 з зазначеним позовом в березні 2017 року, тобто із пропуском зазначеного в п. 8 договору поруки та ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку. Жодних підтверджень того, що позивач раніше звертався до відповідача ОСОБА_3 .І. матеріали справи не містять, представником позивача у судовому засіданні таких доказів також не надано.

Таким чином, у відповідності до положень діючого законодавства, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача ОСОБА_3 заборгованості за договором позики є недоведеними та задоволенню не підлягають, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України в постанові від 19 жовтня 2016 року у справі N 6-1265цс16.

Керуючись ст.ст. 251, 252, 526, 553, 554, 610, 611, 612, 614, 623, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України, ст.ст. 11, 209, 213-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4, (паспорт серії МЕ № 359382, виданий ТУМ-2 Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві 08.06.2004 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_1), який зареєстрований за адресою : ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь громадянина ОСОБА_1 ОСОБА_2, який зареєстрований за адресою : м. Київ, бул. Верховної Ради, 14, кв. 23, заборгованість за договором позики від 03 грудня 2012 року у розмірі 4 500 000 (чотири мільйони пятсот тисяч) доларів США, що на день подання позову становить 121 680 000, 00 гривень.

У задоволенні позову в частині стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за договором позики від 03 грудня 2012 року у розмірі 4 500 000 (чотири мільйони пятсот тисяч) доларів США, що на день подання позову становить 121 680 000, 00 гривень відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10 денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

СУДДЯ :