Справа № 236/835/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2017 року Краснолиманський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді - Шаньшиної М.В.

при секретарі Журавльовій І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лиман цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до об'єднаної територіальної громади в особі Лиманської міської ради Донецької області про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

27 березня 2017 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до об'єднаної територіальної громади в особі Лиманської міської ради Донецької області про визнання права власності на житловий будинку АДРЕСА_1 з господарськими будівлями і спорудами в порядку спадкування, яке залишилось після смерті його матері ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2.

В обґрунтування позову зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла його матір ОСОБА_2, після смерті якої залишилося спадкове майно, яке складається з жилого будинку з господарськими спорудами, який розташований по АДРЕСА_1, та належав спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності на житло, яке видано відділом по приватизації управкоммайна при виконавчому комітеті Краснолиманської міської ради 22.09.1993року, та зареєстроване 20.10.1993року в Слов'янському бюро технічної інвентаризації за № 25. 21.05.2013 року, тобто за своє життя, ОСОБА_2 розпорядилась всім своїм майном, та залишила заповіт, яким усе майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що на день її смерті належало б їй і на що вона за законом мала б право, вона заповідала ОСОБА_1. Заповіт посвідчено 21.05.2013 року секретарем Маломиколаївської селищної ради Антрацитівського району Луганської області та зареєстровано в реєстрі за № 19. Відповідно до довідки секретаря Маломиколаївської селищної ради від 03.03.2014 року заповіт не змінено та не скасовано. Інших спадкоємців, які б мали право на обов'язкову частку у спадщині спадкодавця ОСОБА_2 не існує. Позивач прийняв спадщину, 03.03.2014року ним було подано заяву до приватного нотаріуса Антрацитівського району Луганської області, що підтверджено витягом про реєстрацію в сапдковому реєстрі, але свідоцтво не оформив, т.я. на теперішній час територія Антрацитівського району Луганської області непідконтрольна державній владі Україні. У зв'язку з тим, що існують перешкоди для оформлення спадкових прав був змушений звернутись до суду.

Позивач, належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, подав суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, просив позовні вимоги задовольнити (а.с.26).

Представник відповідача - Лиманської міської рада Донецької області Шуляченко І.О., яка діє на підставі довіреності (а.с.29), належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилась, надала суду заяву, в якій просила розгляд справи проводити без участі повноважного представника за наявними у справі документами, рішення просила ухвалити на розсуд суду (а.с. 28).

В судове засідання не з'явилися всі особи, які беруть участь в справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, при цьому позивач та відповідач заявили клопотання про розгляд справи за їх відсутності, перешкод для розгляду справи в судовому засіданні немає, тому суд вважає, що справу можна розглянути без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України.

Вирішуючи спір суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, народився в с. Олександрівка Краснолиманського району Донецької області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1(а.с.5).

ІНФОРМАЦІЯ_2 у сел. Західне Анатрацитівського району Луганської області померла ОСОБА_2 (а.с.6), яка за своє життя 21.05.2013 року склала заповіт, відповідно до якого усе майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що на день її смерті належало б їй і на що вона за законом мала б право, вона заповідала ОСОБА_1. Заповіт посвідчено 21.05.2013 року секретарем Маломиколаївської селищної ради Антрацитівського району Луганської області та зареєстровано в реєстрі за № 19(а.с.16) Відповідно до довідки секретаря Маломиколаївської селищної ради від 03.03.2014 року заповіт не змінено та не скасовано(а.с.16 зворот). Інших спадкоємців, які б мали право на обов'язкову частку у спадщині спадкодавця ОСОБА_2 не існує(а.с.30). Позивач прийняв спадщину, що підтверджено витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 36772483, виданого 03.03.2014 року приватним нотаріусом Антрацитівського району Луганської області(а.с14).

Згідно повідомлення державного нотаріуса Лиманської державної нотаріальної контори від 31.03.2017 року спадкова справа до майна громадянки ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 не заводилась, та із заявами про прийняття спадщини або про відмову ніхто не звертався(а.с.30).

Встановленим судом фактам відповідають цивільні правовідносини, які регламентують порядок набуття права власності на спадкове майно і регулюються Конституцією України, ЦК України та ЦПК України.

Загальновідомою та такою, що не потребує доказування, за змістом ст. 61 ЦПК України є обставинапроведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей та вихід частини території області (в тому числі Антрацитівський район Луганської області) з-під контролю державної влади України.

Нормами ст. 1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» визначено період проведення антитерористичної операції як час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України; визначено територію проведення антитерористичної операції як територію України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року № 1085-р (зі змінами) затверджено перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, в тому числі Антрацитівський район Луганської області.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» в районі проведення антитерористичної операції можуть вводитися тимчасово обмеження прав і свобод громадян; на вимогу керівників учасників антитерористичної операції підприємства, установи та організації, що знаходяться в районі проведення антитерористичної операції, частково або повністю припиняють свою роботу.

Згідно зі ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їхні посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий такими органами та/або особами, є недійсним і не створює правових наслідків.

Виходячи із засад справедливості та розумності, притаманних цивільному судочинству, суд за таких обставин вважає обґрунтованим твердження позивача про неможливість оформлення спадкових прав на території, тимчасово непідконтрольній українській владі, на теперішній час з об'єктивних причин.

За правилами ч.1 ст.1220 Цивільного кодексу України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до ст. 121 ч.1 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини - ч.1 ст. 1269 ЦК України.

Положення ч.1 ст. 1270 ЦК України визначають, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Так, згідно із ст.ст.41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Статтею 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Відповідно до ст.16 ЦК України встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Тобто, за змістом ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, з позовом про визнання права.

Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

З урахуванням викладеного, виходячи із фактичних обставин справи, вставлених під час судового розгляду, суд прийшов до висновку щодо належності спірного спадкового майна спадкодавцю, у зв'язку з чим за позивачем як за спадкоємцем за заповітом підлягає визнанню право власності в порядку спадкування на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 15, 16, 384, 392, 1216, 1218, 1261, 1268 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до об'єднаної територіальної громади в особі Лиманської міської ради Донецької області про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами в порядку спадкування задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІНН НОМЕР_1, право власності на житловий будинок А-1(загальна площа житлового будинку 48,8 кв.м., в тому числі житлова-27,7 кв.м.) з господарськими будівлями і спорудами: сарай"Б", льох"В", паркан №1, розташованих за адресою: по АДРЕСА_1, в порядку спадкування після смерті матері - ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в сел. Західне Анатрацитівського району Луганської області.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Краснолиманський міський суд Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. У разі, якщо рішення було постановлено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії судового рішення.

Суддя -