Справа № 2-863/11
Провадження № 2-др/639/5/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2017 року суддя Жовтневого районного суду м. Харкова Іванова І.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення по справі № 2-863/11 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту прийняття спадщини, відновлення прав на домоволодіння, стягнення матеріальної та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернувся до Жовтневого районного суду м. Харкова з заявою та просить прийняти додаткове рішення до рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 07 грудня 2001 року , у якому зазначити , що ОСОБА_3 у 1988 році звернулася з вимогою до ОСОБА_4 визнати її у порядку спадкування з ОСОБА_5 , який помер у 1972 року, що підставою перегляду справи, у якій мав розглядатися позов ОСОБА_3, було скасування Постановою президії Харківського обласного суду від 29 вересня 2000 року розподілу спадщини ОСОБА_6 на підставі відсутності у ОСОБА_3 прав на спадщину; вмотивувати порушення прав ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 встановленням її прав на спадщину ОСОБА_6 згідно ст.. 418 ЦК УРСР 1922 року після того, як Постановою президії Харківського обласного суду від 29 вересня 2000 року було встановлено, що вона не була його спадкоємицею по закону згідно цієї статті; вмотивувати прийняття до розгляду та задоволення позову ОСОБА_3 через 16 років після смерті ОСОБА_5, який не вчинив жодної дії, яка свідчила би про його бажання витребувати у ОСОБА_4 частину спадщини ОСОБА_6, не прийняту ним вчасно; вмотивувати, на підставі яких норм процесуального права суд розглянув та задовольнив вимоги ОСОБА_3 тотожні вимогам її спадкодавця ОСОБА_5, відхиленим рішенням від 13.11.1944 року; зазначити на яке рішення посилався ОСОБА_2 в обґрунтування вимог ОСОБА_3; зазначити у результаті яких процесуальних дій провадження, відкрите у 1988 року по позову ОСОБА_3 було відєднало від справи про встановлення факту прийняття спадку ОСОБА_6, з якою це провадження було зєднано ухвалою суду на підставі висновків Постанови президії Харківського обласного суду від 26.04.1996 року, яка була вилучена зі справи, спотворенням висновків якої ОСОБА_2 здійснював тиск на суд; прийняти рішення по його вимогам про завдання моральної та матеріальної шкоди ОСОБА_2, відмова у яких посиланням на перебільшення вимог ОСОБА_4, якого було визнано відповідачем, вимоги якого не розглядалися, є позбавленням його доступу до правосуддя на користь відповідача, позбавленням можливості оскаржити порушення його процесуальних та майнових прав у межах вимог, з якими його продовжують позбавляти доступу до правосуддя посиланням на рішення від 07.12.2001 року, яким такі вимоги не були розглянуті, у межах цих вимог апеляційна та касаційна інстанція не перевіряла законність та обґрунтованість встановлення прав ОСОБА_3 на домоволодіння, яке не належало її спадкодавцю ОСОБА_5, тому не могло належати їй та не може належати ОСОБА_2, який отримав права на це домоволодіння обманом та зловживанням довірою ОСОБА_4

Суддя, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до наступного.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 07.07.1997 року у встановленні факту прийняття спадку ОСОБА_7 та ОСОБА_8 після смерті їх батьків ОСОБА_6 та ОСОБА_9 відмовлено. Позови ОСОБА_3 та ОСОБА_4 задоволено. Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину домоволодіння по вїзду Електричному №1 вул. Електрична, 12 у 1944 року у м. Харкові в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 в 1944 році та його сина ОСОБА_5, її чоловіка, у 1972 році. Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частини домоволодіння по вїзду Електричному №1 вул. Електрична, 12 у 1944 року у м. Харкові в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 в 1942 році та його доньки ОСОБА_7, його матері, у 1985 році.

Постановою президії Харківського обласного суду від 29.09.2000 року рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 07.07.1997 року в частині визнання за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 права власності за кожним на 1/2 частини домоволодіння №1 по Електричному вїзду у м. Харкові у порядку судового нагляду скасовано, справу у цій частині направлено на новий розгляд.

В грудні 2000 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 про перерозподіл спадкових часток та просив суд ухвалити рішення, на підставі якого визнати за ОСОБА_4 право власності на 2/3 частини домоволодіння в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 та після смерті ОСОБА_7; визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/3 частину домоволодіння в порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка ОСОБА_5

У лютому 2001 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 та просив суд ухвалити рішення, на підставі якого встановити матеріальне та процесуальне право на позов ОСОБА_8 та ОСОБА_3 та встановити спадкову долю ОСОБА_4 в спірному домоволодінні.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 07 грудня 2001 року визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/3 частину домоволодіння по вїзду Електричному, б. 1 в м. Харкові в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 в 1942 році та його сина ОСОБА_5, її чоловіка, у 1972 році. Визнано за ОСОБА_4 право власності на 2/3 частини домоволодіння №1 по вїзду Електричному у м. Харкові в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 в 1942 році та його доньки ОСОБА_7, його матері, у 1985 році.

Ухвалою судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 18 березня 2002 року, рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 07 грудня 2001 року було змінено, позов задоволено частково, визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/3 частину будинку в порядку спадкування за законом, а за ОСОБА_1 на 2/3 частини будинку. Визнано недійсними свідоцтва про право на спадкування за заповітом, видане Пятою Харківською державною нотаріальною конторою 14 квітня 1999 року на імя ОСОБА_1 та 7 листопада 1998 року на імя ОСОБА_2 на ? частину кожному домоволодіння по вїзду Електричному, б. 1 в м. Харкові. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Ухвалою колегії судді судової палати у цивільній справах Верховного суду України від 30 вересня 2002 року в задоволенні касаційних скарг ОСОБА_2 та ОСОБА_1 відмовлено.

Згідно до ч. 1 ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної суми грошових коштів, які підлягають стягненню, майно, яке підлягає передачі, або які дії треба виконати;

3) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 367 цього Кодексу;

4) судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до ч.8 ст. 8 ЦПК України, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Як роз'яснено у п.20 Постанови Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009 року № 14 « Про судове рішення у цивільній справі» додаткове рішення може ухвалити лише той склад суду, що ухвалив рішення в даній справі. В іншому разі особа має право звернутися до суду з тими ж вимогами на загальних підставах.

Крім того чинним цивільно-процесуальним законодавством України не передбачено можливість розгляду судом першої інстанції питання про ухвалення додаткового рішення змінених судом апеляційної інстанції рішень.

Таким чином, у суду відсутні підстави для прийняття заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення.

Суд розяснює заявнику, що він має право звернутися до суду з вимогами, які зазначені у заяві про ухвалення додаткового рішення на загальних підставах.

Керуючись ст.ст. 8, 220, п.20 Постанови Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», суддя

УХВАЛИВ:

Відмовити у прийнятті заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення по справі № 2-6930/04 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту прийняття спадщини, відновлення прав на домоволодіння, стягнення матеріальної та моральної шкоди.

Розяснити ОСОБА_1 право на звернення до суду з вимогами, які зазначені у заяві про ухвалення додаткового рішення на загальних підставах.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 5-денний строк з дня отримання копії ухвали.

Суддя І.В.Іванова