Номер провадження: 22-ц/785/2670/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.03.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

- головуючого судді Заїкіна А.П.,

- суддів: - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

за участю секретаря Гарбуз В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_7, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_8, про визнання недійсним договору купівлі-продажу, припиненим договору дарування, заборону вчиняти певні дії, що порушують право власності та зобовязання вчинити певні дії, за апеляційною скаргою ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 19 січня 2016 року,

встановила:

У грудні 2014 р. ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 звернулися до суду з вищезазначеним неодноразово уточненим у червні та вересні 2016 р., січні 2017 р. позовом, в якому остаточно просили:

1) ОСОБА_4 та ОСОБА_5: 1.1) визнати недійсним укладений на Регіональній універсальній біржі «Александр-Н» 27.09.1999 р. між ОСОБА_9 та ОСОБА_10 договір купівлі-продажу № Н/99-02083 374/1000 частин квартири АДРЕСА_1; 1.2) скасувати нотаріальну дію приватного нотаріуса ОСОБА_8 з посвідчення укладеного між ОСОБА_9 та ОСОБА_7 договору від 20.03.2003 р. дарування 374/1000 частин квартири АДРЕСА_1; 1.3) зобовязати приватного нотаріуса ОСОБА_8 поставити відмітку про скасування нотаріальної дії з посвідчення укладеного між ОСОБА_9 та ОСОБА_7 договору від 20.03.2003 р. дарування 374/1000 частин квартири АДРЕСА_1, на примірнику договору, який зберігається в матеріалах нотаріальної справи та в Реєстрі нотаріальних дій;

2) ОСОБА_6: 2.1) припинити укладений між ОСОБА_9 та ОСОБА_7 договір від 20.03.2003 р. дарування 374/1000 частин квартири АДРЕСА_1; 2.2) зобовязати приватного нотаріуса ОСОБА_8 поставити відмітку про неукладеність договору від 20.03.2003 р. між ОСОБА_9 та ОСОБА_7 дарування 374/1000 частин квартири АДРЕСА_1, на примірнику договору, який зберігається в матеріалах нотаріальної справи, в Реєстрі нотаріальних дій та по можливості на всіх інших примірниках даного договору; 2.3) заборонити ОСОБА_7 вчиняти дії, які можуть порушити право власності на частину комунальної квартири АДРЕСА_1.

В позові ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 посилалися на те, що укладений на Регіональній універсальній біржі «Александр-Н» 27.09.1999 р. між ОСОБА_9 та ОСОБА_10 договір купівлі-продажу № Н/99-02083 374/1000 частин квартири АДРЕСА_1 (далі Договір купівлі-продажу квартири) є недійсним, оскільки він нотаріально не посвідчений. Рішенням суду даний договір купівлі-продажу квартири не був визнаний дійсним.

В подальшому 20.03.2003 р. приватним нотаріусом ОСОБА_8 був нотаріально посвідчений договір дарування між ОСОБА_9 та ОСОБА_7 374/1000 частин квартири АДРЕСА_1 (далі Договір дарування квартири). ОСОБА_9 не мала права розпорядження квартирою, оскільки попередній договір купівлі-продажу квартири не був нотаріально посвідчений, дійсним рішенням суду не визнавався. Нотаріус вчинила нотаріальну дію за відсутності документів про право власності на спірну квартиру, ідентифікаційних кодів сторін. Сторони не досягли домовленостей щодо усіх істотних умов договору. Нотаріус не зясувала коло осіб, які зареєстровані у квартирі.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 09.12.2013 р. визнано незаконність реєстрації права власності на їх майно. Державним реєстратором 05.05.2014 р. скасовано державну реєстрацію права власності за ОСОБА_7 на квартиру. Проте сам факт реєстрації речових прав за ОСОБА_7 свідчить про необхідність припинення порушення їх прав.

Рішенням Малиновського районного суд м. Одеси від 20.06.2014 р. встановлено, що договір дарування між ОСОБА_9 та ОСОБА_7 не був укладений. З неукладеного договору не виникають жодні цивільні правовідносини.

Водночас ОСОБА_7 продовжує порушувати їх право на належну їм частину комунальної квартири.

Представник ОСОБА_5, представник ОСОБА_6 та ОСОБА_4 у судовому засіданні підтримали позов у повному обсязі, просили задовольнити його за вказаних у ньому підстав.

Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні у повному обсязі.

Третя особа - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_8 у судове засідання не зявилася. Про час і місце розгляду справи сповіщена належним чином. Надала заяву про розгляд справи за її відсутності.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 19.01.2017 р. у задоволені позову ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 відмовлено.

ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 в апеляційній скарзі просять рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове рішення про задоволення їх позову в повному обсязі. Посилаються на те, що рішення суду ухвалено при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права.

ОСОБА_5, представники ОСОБА_6 та ОСОБА_4 у судовому засіданні підтримали викладені в апеляційній скарзі доводи та вимоги.

Відповідач - ОСОБА_7, третя особа - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_8М письмових заперечень/пояснень на апеляційну скаргу не надали. У судове засідання не зявилися. Про час і місце розгляду справи сповіщені належним чином. Причини неявки не повідомили. Заяв та клопотань не надали.

Згідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, неявка сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином сповіщених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України, колегія суддів перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які зявилися в судове засідання, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія зазначає наступне.

Відповідно до ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам не відповідає.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_4 і ОСОБА_5 не є належними власниками спірної квартири, оскільки рішення суду від 14.08.2006 р., яким було визнано право власності на квартиру за ОСОБА_11 в порядку спадкування, було в подальшому скасовано, а тому остання не мала права відчужувати її (а. с. 218 222 зворотня сторона).

Колегія суддів вважає, що вищевказаних висновків суд дійшов з порушенням норм матеріального (ст. ст. 15, 16 ЦК України) та процесуального (ст. ст. 10, 11, 27, 31, 33, 60, 61, 179 ЦПК України) права. Доводи апеляційної скарги є частково обґрунтованими.

Встановлено, що 27.09.1999 р. на Регіональній універсальній біржі «Александр-Н» був укладений між ОСОБА_9 та ОСОБА_10 договір купівлі-продажу № Н/99-02083 374/1000 частин квартири АДРЕСА_1 (а. с. 79 80, 124 125).

В подальшому 20.03.2003 р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_8 нотаріально посвідчено договір дарування між ОСОБА_9 та ОСОБА_7 374/1000 частин квартири АДРЕСА_1 (а. с. 40).

20.08.2005 р. ОСОБА_9 померла.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 06.04.2006 р. встановлено факт родинних стосунків між ОСОБА_12 та ОСОБА_11. Визнано дійсним вищеназваний договір купівлі-продажу спірної квартири від 27.09.1999 р.. Визнано право власності на спірну квартира з ОСОБА_11 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_12.

14.08.2006 р. ОСОБА_11 за нотаріально посвідченим договором подарувала спірну квартиру в рівних частках ОСОБА_5 і ОСОБА_4.

24.12.2009 р. ОСОБА_11 померла.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05.06.2013 р. рішення Малиновського районного суд м. Одеси від 06.04.2006 р. та ухвала апеляційного суду Одеської області від 14.02.2013 р. скасовані. Справу передано на новий розгляд.

При новому розгляді позовні вимоги про визнання дійсності договору купівлі-продажу від 27.09.1999 р. та визнання права власності за ОСОБА_11 на спірну квартиру в порядку спадкування після смерті ОСОБА_12 ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 27.01.2014 р. були залишені без розгляду. Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одесі від 31.07.2014 р. встановлено факт родинних стосунків між ОСОБА_11 і ОСОБА_12.

Між сторонами виникли правовідносини з визнання недійсним договору купівлі-продажу, визнання припиненим договору дарування, скасування нотаріальної дії, зобовязання нотаріуса вчинити певні дії, заборони фізичній особі вчиняти дії, які порушують права та законні інтереси іншої фізичної особи.

Як вказувалося вище, відповідно до ст. ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги.

Відповідно до правил, встановлених ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту, зокрема є - визнання правочину недійсним; припинення дії, яке порушує право; - припинення правовідношення.

Відповідно до вищевказаних положень діючого законодавства та ст. ст. 27, 31 ЦПК України тільки позивач визначає відповідача, підстави та предмет позову. За клопотанням позивача суд першої інстанції може замінити первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов предявлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача (ст. 33 ЦПК України).

Позивачі, скориставшись наданими їм правами, просили визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири від 27.09.1999 р., однак не залучили до участі у справі відповідачем продавця квартири.

Позивачі просили скасувати нотаріальну дію приватного нотаріуса ОСОБА_8 з посвідчення укладеного між ОСОБА_9 та ОСОБА_7 договору від 20.03.2003 р. дарування спірної квартири, зобовязати приватного нотаріуса ОСОБА_8 поставити відмітку про скасування нотаріальної дії з посвідчення укладеного між ОСОБА_9 та ОСОБА_7 договору від 20.03.2003 р. дарування спірної квартири, зобовязати приватного нотаріуса ОСОБА_8 поставити відмітку про неукладеність договору від 20.03.2003 р. між ОСОБА_9 та ОСОБА_7 дарування спірної квартири, при цьому не залучили до участі у справі відповідачем вказаного нотаріуса. Нотаріус у справі третя особа.

Заявивши вимогу про припинення укладеного між ОСОБА_9 та ОСОБА_7 договору від 20.03.2003 р. дарування спірної квартири, позивачі не звернули уваги, що це є невірно обраний спосіб захисту, оскільки згідно із ч. 2 ст. 598 ЦК України припинення за вимогою однією із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. За час свого життя ОСОБА_9 не вимагала припинення договору дарування.

Щодо вимог позивачів заборонити ОСОБА_7 вчиняти дії, які можуть порушити їх право власності на спірну квартиру, колегія суддів зазначає наступне. Як вказувалося вище ст. ст. 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Таким чином, захисту підлягає порушене право. Тому в задоволенні вищевказаних вимог позивачів до ОСОБА_7 необхідно відмовити.

З врахуванням вищезазначеного у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 необхідно повністю відмовити за вищевказаних підстав.

Доводи апелянтів про те, що суд не взяв до уваги висновки, викладені в рішенні Одеського окружного адміністративного суду, суд послався на документи, які не були предметом судового дослідження, а послався тільки на їх згадування в інших матеріалах, вони, як заінтересовані особи мають право вимагати визнання недійсним договору купівлі-продажу спірної квартири, відсутні докази ухилення сторін від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу спірної квартири, оскільки підлягає задоволенню вимога про визнання договору купівлі-продажу недійсним, то підлягають задоволенню і інші позовні вимоги, як похідні, вони можуть заперечувати преюдиційність рішення апеляційного суду Одеської області від 27.01.2015 р. належними та допустимими доказами, колегія судів не приймає до уваги і не надає їм оцінку, оскільки у позові необхідно відмовити за субєктним складом та невірно обраним способом захисту.

Таким чином апеляційна скарга є обґрунтованою тільки в частині скасування рішення суду, а тому її слід задовольнити частково.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 307, ст. 308, п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог. Підставою для скасування рішення суду є порушення судом норм матеріального або процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Оскільки порушення судом вищевказаних норм матеріального та процесуального права призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню. Необхідно ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 за вищевказаного обґрунтування.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК України колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 19 січня 2016 року - скасувати. Ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_7, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_8, про визнання недійсним договору купівлі-продажу, припиненим договору дарування, заборону вчиняти певні дії, що порушують право власності та зобовязання вчинити певні дії відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена до касаційного суду протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: А. А. Калараш

ОСОБА_3