Дата документу 10.04.2017
Справа № 320/840/17-ц
10 квітня 2017 року Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі:
головуючого судді Купавської Н.М.
при секретарі ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Мелітополі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,
Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням в квартирі №36а по вул.Вакуленчука, 78 в м.Мелітополі Запорізької області.
В судовому засіданні позивачка позов підтримала у повному обсязі та пояснила, що їй на праві власності належить квартира АДРЕСА_1, яку вона придбала у ОСОБА_4 Однак, в цій квартирі залишився прописаним колишній власник даної квартири ОСОБА_3, який в добровільному порядку не знявся з реєстрації. На теперішній час вона не може в повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися належною їй квартирою. В даному приміщенні ніяких речей відповідача немає, ніяких спроб вселитися в квартиру не було. Відповідач в квартирі не проживає більше 10 років, виїхав до м.Енергодара на постійне місце пролживання.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, судова повістка повернулась з відміткою пошти: за закінченням терміну зберігання та не проживанням адресата за вказаною адресою.
Як вбачається з матеріалів справи позивачкою було надано адресу ОСОБА_3 за місцем його реєстрації. Інших відомостей щодо місця перебування чи проживання відповідача немає.
Відповідно до п.3 ч.5 ст.74 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.
Отже, суд вважає, що відповідач був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи. Повідомлень про причини неявки від нього не надходило.
Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України.
Суд, вислухавши пояснення позивачки, допитавши свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.
Позивачці згідно договору купівлі-продажу квартири від 30.01.2017 належить квартира №36а по вул.Вакуленчука, 78 в м.Мелітополі Запорізької області, про що свідчить копія відповідного договору та ОСОБА_4 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності /а.с.6-7,8/.
Однак, за відомостями відділу реєстрацію в даній квартирі прописаний колишній власник квартири ОСОБА_3, який не проживає в ній більше 7 років, що підтверджується довідкою директора КП «Житломасив» /а.с.9,10/.
Факт непроживання відповідача у вищевказаній квартирі підтверджується також показаннями свідків.
Так, свідки ОСОБА_5, ОСОБА_6 у судовому засіданні пояснили, що відповідач був колишнім власником квартири, яку згодом продав ОСОБА_4 Речей відповідача в квартирі немає, ніяких спроб вселитися в дану квартиру у нього не було, в ній він не проживає більше 10 років.
З договору купівлі-продажу квартири (а.с.6-8) вбачається, що ОСОБА_4 придбав квартиру у відповідача ще 27.02.2003.
В силу того, що відповідач зареєстрований у вищевказаній квартирі, позивачка не може в повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися майном.
У відповідності до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Водночас, відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Права власника квартири, визначені нормами ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Чинним законодавством України не передбачено перехід прав та обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сім'ї колишнього власника у випадку зміни власника.
Припинення права власності на квартиру припиняє право колишнього власника на користування цією квартирою.
Отже, оскільки новою власницею квартири є позивачка, а відповідач не є членом її родини, у зв'язку з відсутністю договірних відносин з новою власницею квартири та припиненням права власності ОСОБА_3 на спірну квартиру останній втратив право користування цією квартирою, так як його право користування житлом є похідним від права власності на квартиру.
Аналізуючи зібрані по справі докази суд приходить до висновку, що відповідача слід визнати таким, що втратив право користування в квартирі №36а у будинку №78 по вул.Вакуленчука в м.Мелітополі Запорізької області.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.10, 11, 60, 197, 212, 214, 215, 224-226 ЦПК України, ст.ст.346, 391 ЦК України, ст.150 ЖК України, суд
Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, задовольнити повністю.
Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування жилим приміщенням в квартирі АДРЕСА_2.
Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Запорізької області протягом 10 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Мелітопольського міськрайонного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом 10 днів з дня отримання його копії.

СУДДЯ: