Справа № 303/1891/16-ц
У Х В А Л А

Іменем України

10 лютого 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючої судді Кожух О.А.,

суддів Куштана Б.П., Мацунича М.В.

з участю секретаря Терпай С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ПАТ КБ «Приватбанк» на заочне рішення Мукачівського міськрайонного суду від 26 вересня 2016 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2016 року ПАТ «Приватбанк» (далі Банк) звернулося в суд із указаним позовом, посилаючись на те, що 27.12.2005 між Банком і ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № SAMDN3289, згідно умов якого Банк надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 5000,00 доларів США зі сплатою 13,2% річних і терміном дії кредитного ліміту, що відповідає строку дії картки.

Вказував, що позичальник належним чином не виконував своїх зобов'язань за кредитним договором, внаслідок чого Банк у квітні 2012 року уже звертався до суду та заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24.05.2012 позов Банку задоволено - стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за цим кредитним договором станом на 11.04.2012 у розмірі 92 477,01 грн., а також стягнуто солідарно на користь Банку із позичальника ОСОБА_1 та поручителя ПАТ «Акцент-Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 10 000,00 грн.

Позивач зазначав, що попри наявність судового рішення кошти Банку до теперішнього часу не повернуті. Заборгованість станом на 29.02.2016 складала 20 280,35 доларів США, що включає: 5000,00 доларів США заборгованість за кредитом; 15246,85 доларів США - заборгованість за відсотками; 33,50 доларів США - заборгованість за пенею та комісією. Зважаючи на те, що заборгованість в сумі 12 833,69 доларів США біла стягнута рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24.05.2012, Банк просив стягнути з відповідача заборгованість у сумі 201 432,15 грн. (7446 доларів США), обчислену шляхом віднімання раніше стягнутої заборгованості від (20 280,35 доларів США - 12 833,69 доларів США = 7446 доларів США).

Заочним рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 26.09.2016 у задоволенні позову Банку відмовлено.

На це рішення подав апеляційну скаргу Банк. Посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення місцевого суду та ухвалити нове, яким позов Банку задовольнити.

Апеляційному суду 08.02.2017 було надано розрахунок заборгованості за відсотками, розрахованими за період з 28.02.2013 по 29.02.2016 в межах строку позовної давності в сумі 6129,76 доларів США, яку представник позивача просила стягнути на користь Банку.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника Банку, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що 27.12.2005 між Банком і ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № SAMDN3289, згідно умов якого Банк надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 5000,00 доларів США зі сплатою 13,2% річних і терміном дії кредитного ліміту, що відповідає строку дії картки (а.с. 13).

Згідно умов цього договору Банк відкриває відповідачу картковий рахунок і видає платіжну картку - Visa Platinum. Цим договором (п.1.1 абз. 2) установлено, що строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки. 27.12.2005 відповідачу було видано картку № 068132 терміном дії до грудня 2008 року (а.с.114).

Пунктом 1.1 указаного договору передбачено, що проценти за користування кредитним лімітом підлягають сплаті щомісячно в строк до 30 числа кожного місяця. Базова процентна ставка по Кредитному ліміту 1,1 % в місяць. На протязі перших 30 днів з моменту виникнення заборгованості по Кредитному ліміту (Пільговий період) проценти нараховуються виходячи з ставки 0,01 % річних. У випадку непогашення такої заборгованості в 30-денний строк з моменту її виникнення Клієнт сплачує комісію за несвоєчасне погашення кредитного ліміту у Пільговий період 1,1 % від заборгованості. З 31го дня виникнення заборгованості по кредитному ліміту нарахування процентів за користування Кредитним лімітом здійснюється виходячи з Базової процентної ставки.

Відповідно до п. 1.2 договору невідємною частиною цього договору приєднання (ст. 634 ЦК України) є Правила користування платіжними картками.

Отже, поряд з установленням строку дії цього договору, сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Як вбачається з наданого Банком розрахунку, позичальник належним чином не виконував своїх зобов'язань за кредитним договором, і останній платіж за відсотками ним була здійснена у червні 2008 року (а.с.9). Банк у квітні 2012 року звертався до суду та заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24.05.2012 було задоволено позов Банку - стягнуто на його користь з ОСОБА_1 заборгованість за цим кредитним договором станом на 11.04.2012 у розмірі 92477,01 грн., а також стягнуто солідарно на користь Банку із позичальника ОСОБА_1 та поручителя ПАТ «Акцент-Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 10 000,00 грн. (а.с. 115). Як вбачається з вказаного рішення, заборгованість становила 12833,69 доларів США, з яких: 5000,00 доларів США заборгованість за кредитом; 7165,38 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 668,31 доларів США - заборгованість по комісії.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24.05.2012 кілька разів предявлялось Банком до виконання, проте виконавчий лист повертався стягувачу у звязку із тим, що у боржника відсутні кошти та майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені заходи щодо розшуку такого майна виявились безрезультатними (а.с.116-123).

Таким чином, кошти Банку до теперішнього часу не повернуті, а тому Банк нарахував ОСОБА_1 станом на 29.02.2016 заборгованість у сумі 201 432,15 грн. - 7446 доларів США, яка обчислена шляхом віднімання раніше стягнутої судовим рішенням заборгованості (12 833,69 доларів США) від заборгованості нарахованої станом на 29.02.2016 - 20 280,35 доларів США (5000,00 доларів США заборгованість за кредитом; 15 246,85 доларів США - заборгованість за відсотками; 33,50 доларів США - заборгованість за пенею та комісією).

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).

Визначення поняття зобов'язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України.

Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як "строк договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (статті 530, 631 ЦК України).

Одним з видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Відповідно до частини п'ятої статті 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно до ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції вважав, що Банк звернувся до суду після спливу позовної давності, і відповідачем було подано заяву про застосування позовної давності.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та нормам матеріального права.

У справі, що розглядається, сторони передбачили, що кредитний ліміт надається на строк дії картки, і таку картку було надано строком до грудня 2008 року. При цьому сторони встановили строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів за відсотками), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

З наданого Банком розрахунку заборгованості вбачається, що останній платіж позичальником було здійснено 25.06.2008, і з цього моменту в позивача виникло право на звернення до суду із позовом. Дія картки закінчилася у грудні 2008 року, нову платіжну картку Банк позичальнику не видавав, а відтак Банк, предявив позов до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська у квітні 2012 року поза межами строку позовної давності.

За змістом статей 257, 264 ЦК України позовна давність для пред'явлення позову до боржника може перериватися лише в межах строку позовної давності, а не після її спливу.

Банк звернувся до суду із даним позовом лише у березні 2016.

Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

В суді першої інстанції представник відповідача заявляв про застосування позовної давності (а.с. 41).

Відповідні правові позиції щодо строків звернення до суду із позовом про стягнення коштів за договором про надання банківських послуг, яким встановлено щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, неодноразово викладені у Постановах Верховного Суду України (від 19.03.2014 р, справа № 614 цс 14; 18.06.2014, справа №6-61цс14; 17.09.2014, справа № 6-95цс14; 24.09.2014, справа № 6-103 цс 14; від 12.11.2014, справа № 6-167 цс 14; від 01.10.2014, справ № 133 цс 14 та № 134 цс 14; 22.10.2014 №6-127цс14) - перебіг трирічного строку позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (ст. 261 ЦК України).

Посилання апелянта на те, що зобовязання не припинилося і позичальником належним чином не виконано не спростовують висновку місцевого суду щодо пропуску Банком позовної давності.

Посилання скаржника на те, що строк позовної давності не сплив щодо частини щомісячних платежів за процентами, право на стягнення яких виникло з березня 2013 року (в межах трьох років до дня звернення банку з позовом до суду) і що в цій частині заявлених вимог позов підлягав задоволенню, є необґрунтованими і не відповідають вищезазначеним нормам права.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, що відповідно до приписів ст. 308 ЦПК України, є підставою для відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 304, п.1 ч.1 ст. 307, 308, 313, п.1 ч. 1 ст. 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ПАТ КБ «Приватбанк» - відхилити.

Заочне рішення Мукачівського міськрайонного суду від 26 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак протягом двадцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції

Головуюча:

Судді: