У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

5 квітня 2017 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Галущенко Ю.А., при секретарі Шаповаловій С.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу Концерну «Міські теплові мережі», заінтересовані особи ОСОБА_1, на бездіяльність та рішення державного виконавця, -

В С Т А Н О В И В:

Концерн «МТМ» звернувся до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя зі скаргою на бездіяльність та рішення державного виконавця, в якій просить суд визнати не направлення постанови про повернення виконавчого документу №51050549 від 19.08.2016 року стягувачу у триденний строк з моменту її винесення неправомірним; визнати бездіяльність державного виконавця Шевченківського ВДВС м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_2 під час здійснення виконавчого провадження №51050549 неправомірною; визнати постанову ВП№51050549 від 19.08.2016 року про повернення виконавчого документу стягувачу по виконанню судового наказу №2-н-574/10, виданого 15.11.2011 року Шевченківським районним судом міста Запоріжжя, незаконною; зобов'язати державного виконавця відновити виконавче провадження №51050549 по виконанню судового наказу №2-н-574/10, виданого 15.11.2011 року Шевченківським районним судом міста Запоріжжя, не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення; зобов'язати державного виконавця направити постанову про відновлення виконавчого провадження ВП№51050549 на адресу стягувача не пізніше наступного робочого дня з дня її винесення, в тому числі й на електронну адресу скаржника; зобовязати державного виконавця вчинити дії з повної перевірки майнового стану боржника ОСОБА_3 згідно чинного законодавства, а також ті дії, що стягувач вказував у заяві про примусове виконання рішення.

В скарзі пояснив, що 21.04.2016 року на адресу Шевченківського ВДВС м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області направлено заяву про примусове виконання рішення за вих. № 277 з додатками, у якій стягувач просив відкрити виконавче провадження за виконавчим документом №2-н-574/10, виданого 15.11.2011 року Шевченківським районним судом міста Запоріжжя, а також, зокрема, накласти арешт на все майно боржника у межах суми боргу за виконавчим документом, звернутися до суду із поданням про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

28.04.2016 року державним виконавцем Шевченківського ВДВС м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_2 відкрито виконавче провадження №51050549 по виконанню судового наказу №2-н-574/10, виданого 15.11.2011 року Шевченківським районним судом міста Запоріжжя, про що винесено відповідну постанову та надано боржнику строк для добровільного виконання до 04.05.2016 року.

19.08.2016 року державним виконавцем Шевченківського ВДВС м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_2 винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачеві на підставі пункту 5 частини 1 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження».

За твердженням скаржника, під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження ним встановлено, що державним виконавцем не вживались заходи щодо виконання судового наказу №2-н-574/10, виданого 15.11.2011 року Шевченківським районним судом міста Запоріжжя.

Окрім того, скаржник зазначає про те, що в порушення вимог частини 4 статті 47 Закону України «про виконавче провадження», оскаржувана постанова та виконавчий документ надіслані на адресу Концерну «Міські теплові мережі» не у триденний строк з моменту її винесення, а отримані стягувачем лише 16.02.2017 р.

У судове засідання представник заявника надав заяву, в якій просить суд розглядати справу без його участі, просить суд скаргу задовольнити.

У судове засідання представник Шевченківського ВДВС та заінтересована особа не зявилися, про день, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, матеріали виконавчого провадження представником ВДВС суду не надані.

Суд, дослідивши заяву представника заявника, письмові докази в матеріалах справи, дійшов до наступного.

Розглянувши викладені у скарзі доводи скаржника та заперечення представника Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, надавши оцінку наявним матеріалам справи, суд приходить до висновку, що заявлені у скарзі вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно за статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини право на виконання рішення, яке виніс суд, є невідємною частиною права на суд, а ефективний захист сторони у справі, а отже, і відновлення справедливості, передбачає зобовязання адміністративних органів виконувати рішення (пункт 41 рішення у справі «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року).

Частиною 1 статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною 2 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент вчинення виконавчих дій по виконанню судового наказу №2-н-574/10, виданого 15.11.2011 року Шевченківським районним судом міста Запоріжжя) встановлено, що під час виконання рішень державний виконавець має право на безпосередній доступ до баз даних і реєстрів, у тому числі електронних, що містять інформацію про боржників, їхнє майно та кошти. Порядок доступу до таких реєстрів встановлюється Міністерством юстиції України спільно з відповідним центральними органами виконавчої влади, які забезпечують їх ведення.

Відповідно до частини 8 статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент вчинення виконавчих дій по виконанню судового наказу №2-н-574/10, виданого 15.11.2011 року Шевченківським районним судом міста Запоріжжя) державний виконавець проводить перевірку майнового стану боржника не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання. У подальшому така перевірка проводиться державним виконавцем кожні два тижні щодо виявлення рахунків боржника, кожні три місяці щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Доказів на підтвердження дій державного виконавця, спрямованих на встановлення інформації про боржника, його майно та кошти, а також щодо місцезнаходження останнього суду не надано.

Отже, матеріали справи не містять даних, які б свідчили, що державним виконавцем Пелих В.В. було вжито всіх необхідних заходів, передбачених Законом України «Про виконавче провадження» для примусового виконання рішення та спрямованих на встановлення та підтвердження обставин, що можуть бути підставою для закінчення виконавчого провадження та повернення виконавчого документу стягувачу.

Протиправна бездіяльність державного виконавця, яка полягає у перевірці майнового стану боржника не в повному обсязі, унеможливлює реальне виконання судового рішення та суттєво порушує права стягувача.

Відповідно до статі 383 Цивільного процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно частини 2 статті 387 Цивільного процесуального кодексу України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Судом встановлено, що дії державного виконавця щодо повернення виконавчого документу порушують права стягувача та не відповідають вимогам чинного законодавства, а постанова про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі пункту 5 частини 1 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» є неправомірною, у звязку з чим вимоги скаржника в частині визнання дій державного виконавця неправомірними та визнання постанови про повернення виконавчого документу стягувачу по виконанню судового наказу №2-н-574/10, виданого 15.11.2011 року Шевченківським районним судом міста Запоріжжя, незаконною, підлягають задоволенню.

Скаржник також зазначає про те, що оскаржувана постанова та виконавчий документ надіслані на адресу Концерну «Міські теплові мережі» з порушенням строку встановленого частиною 4 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження».

Доказів протилежного суду не надано, відтак, вказані дії державного виконавця визнаються судом неправомірними.

Разом з тим, щодо вимог про зобовязання відновити виконавче провадження, зобовязати провести всі необхідні дії щодо виконання рішення суду відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження», в цих вимогах суд відмовляє з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 41 Закону України «Про виконавче провадження» ( в редакції від 02.06.2016 року) у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

Приймаючи до уваги вищенаведене, підстав для зобовязання державного виконавця відновити виконавче провадження судом не встановлено, оскільки в даному випадку провадження підлягає відновленню державним виконавцем відповідно до положень частини 1 статті 41 Закону України «Про виконавче провадження».

Щодо вимог про зобовязання направити постанову про відновлення виконавчого провадження стягувачу та зобовязання провести всі необхідні дії з повної перевірки майнового стану боржника, а також ті дії що зазначив стягувач у заяві про примусове виконання рішення, то ці вимоги також не підлягають задоволенню, так як обовязок державного виконавця та порядок виконання рішення суду, встановлені Законом України «Про виконавче провадження», відтак вказані вимоги є передчасними.

Керуючись статтями 383, 384, 385, 387, суд-

П О С Т А Н О В И В:

Скаргу Концерну «Міські теплові мережі» на бездіяльність та рішення державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати не направлення постанови про повернення виконавчого документу ВП№ 51050549 від 19.08.2016 року стягувачу у триденний строк з моменту її винесення неправомірним.

Визнати бездіяльність державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_2В під час здійснення виконавчого провадження ВП№ 51050549 неправомірною.

Визнати постанову ВП №51050549 від 19.08.2016 року про повернення виконавчого документу стягувачу по виконанню судового наказу №2-н-574/10, виданого 15.11.2011 року Шевченківським районним судом міста Запоріжжя про стягнення солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_1, на користь Концерну «Міські теплові мережі» заборгованості за послуги за спожиту теплову енергію у сумі 3953,24 грн., та витрати з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи в сумі 30 грн., незаконною.

В іншій частині скарги відмовити.

Ухвалу суду може бути оскаржено до апеляційного суду Запорізької області через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги протягом 5 днів з дня проголошення ухвали.

Суддя Галущенко Ю.А.