1Справа № 335/1250/17 2-сз/335/8/2017
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2017 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Геєць Ю.В., при секретарі: Ровенській В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Запоріжжя заяву ОСОБА_1 про повернення судового збору по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району про визначення місця проживання дитини, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа: орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району про визначення місця проживання дитини. При зверненні до суду з зазначеним позовом, позивачем сплачено судовий збір у розмірі 640 грн.

Під час розгляду справи позивач подав заяву про повернення судового збору на підставі п.п. 1, 7 ст. 5 Закону України „Про судовий збір" посилаючись на те, він представляє інтереси свєї малолітньої доньки, тому повинен бути звільнений від сплати судового збору.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що заява ОСОБА_1 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси.

Правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору встановлені Законом України „Про судовий збір".

Пунктом 7 ч. 1 ст. 5 Закону України „Про судовий збір" передбачено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються громадяни, які у випадках, передбачених законодавством, звернулися із заявами до суду щодо захисту прав та інтересів інших осіб.

Як роз'яснено в п.п. 6,7 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 р. № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», згідно зі статтею 5 Закону № 3674-VI визначено пільги щодо сплати судового збору, відповідно до якої від його сплати звільняються позивачі за подання окремих позовів, а також деякі категорії осіб, визначені законом, незалежно від виду позову, та не лише при пред'явленні позову, а й при поданні апеляційних чи касаційних скарг, заяв про перегляд судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами та Верховним Судом України.

Оскільки стаття 5 Закону № 3674-VI не містить вичерпного переліку пільг щодо сплати судового збору, то при визначенні таких пільг слід керуватися іншим законодавством України, наприклад, статтею 14 Закону України від 01 грудня 1994 року № 226/94-ВР „Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового слідства, прокуратури і суду", статтею 22 Закону України від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", статтею 22 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII „Про захист прав споживачів".

Крім цього, статтею 39 ЦПК України, визначено осіб, які є законними представниками інших осіб.

Так, права, свободи та інтереси малолітніх осіб віком до чотирнадцяти років, а також недієздатних фізичних осіб захищають у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, опікуни чи інші особи, визначені законом.

Права, свободи та інтереси неповнолітніх осіб віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років, а також осіб, цивільна дієздатність яких обмежена, можуть захищати у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, піклувальники чи інші особи, визначені законом. Суд може залучити до участі в таких справах неповнолітню особу чи особу, цивільна дієздатність якої обмежена.

Права, свободи та інтереси особи, яка визнана безвісно відсутньою, захищає опікун, призначений для опіки над її майном.

Права, свободи та інтереси спадкоємців особи, яка померла або оголошена померлою, якщо спадщина ще ніким не прийнята, захищає виконавець заповіту або інша особа, яка вживає заходів щодо охорони спадкового майна.

Законні представники можуть доручати ведення справи в суді іншим особам.

У постанові Пленуму Верховного Суду України „Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" від 12 червня 2009 р. № 2 зазначено, що у випадках, установлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні чи суспільні інтереси та брати участь у цих справах. Такі випадки передбаченні, зокрема, в Законах України від 23 грудня 1997 року „Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини", від 5 листопада 1991 року „Про прокуратуру", від 25 червня 1991 року „Про охорону навколишнього природного середовища", від 12 травня 1991 року „Про захист прав споживачів" (у редакції Закону від 1 грудня 2005 року), від 3 липня 1996 року „Про рекламу" (у редакції Закону від 11 липня 2003 року).

Відповідно до положень ч. 1 ст. 45 ЦПК України у випадках, встановлених законом, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, фізичні та юридичні особи можуть звертатися до суду із заявами про захист прав, свобод та інтересів інших осіб, або державних чи суспільних інтересів та брати участь у цих справах. При цьому Уповноважений Верховної Ради України з прав людини, органи державної влади, органи місцевого самоврядування повинні надати суду документи, які підтверджують наявність поважних причин, що унеможливлюють самостійне звернення цих осіб до суду для захисту своїх прав, свобод та інтересів.

Враховуючи наведені норми законодавства, роз'яснення Верховного Суду України, ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ, посилання позивача на те, що він звільнений від сплати судового збору за подання позову на підставі п. 7 ч. 1 ст. 5 ЗУ „Про судовий збір" є помилковими, оскільки від сплати судового збору звільняється не будь-який громадянин, який звернувся із заявою до суду щодо захисту прав та інтересів інших осіб, а лише той, який звернувся з заявою про захист прав та інтересів інших осіб, у передбачених законодавством випадках.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обов'язків. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Разом з тим, такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету.

Надаючи оцінку предмету та суті позовної вимог, які спрямовані саме на захист права того з батьків, хто проживає окремо від дитини, на звернення до суду з позовом про визначення місця проживання дитини, правові підстави для звільнення позивача від сплати судового збору в даному випадку відсутні.

На підставі викладеного, заява ОСОБА_1 про повернення судового збору задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 79 ЦПК України, ст. 5 Закону України „Про судовий збір",-

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про повернення судового збору по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району про визначення місця проживання дитини - залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Ю.В.Геєць