АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/205/17 Справа № 209/5369/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Замкова Я. В. Доповідач - Каратаєва Л.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі

Головуючої - судді Каратаєвої Л.О.,

суддів - Ткаченко І.Ю., Макарова М.О.,

за участю секретаря - Григор'євої В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 15 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Дніпродзержинської міської ради, Департаменту житлово-комунального господарства та будівництва Дніпродзержинської міської ради про відшкодування матеріальної і моральної шкоди та повернення майна, -

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 15 червня 2016 року з урахуванням ухвали про виправлення описки від 07 грудня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до Дніпродзержинської міської ради, Департаменту житлово-комунального господарства та будівництва Дніпродзержинської міської ради про відшкодування матеріальної та моральної шкоди та повернення майна - відмовлено (а.с.61-67,129 том 2).

Не погодившись з вказаними рішеннями суду, ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення суду та ухвалите нове - про задоволення позовних вимог в повному обсязі (а.с.85-86 том 2).

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 27.02.2015 року Дніпродзержинською міською радою прийнято рішення № 1254-60/VI "Про забезпечення утримання в належному стані території міста Дніпродзержинська", яким затверджено Порядок звільнення території міста Дніпродзержинська від самовільно встановлених тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затверджено Положення про комісію з питань звільнення території міста Дніпродзержинська від самовільно встановлених тимчасових споруд ( том 1 а.с. 58-59, 60-63, 64).

Згідно із п. 1.4 Порядку звільнення території міста Дніпродзержинська від самовільно встановлених тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, самовільно встановленою тимчасова споруда вважається у наступних випадках:

- розміщення ТС за відсутності паспорту прив'язки;

- розміщення ТС за відсутності документів на землекористування;

- в інших випадках, передбачених законодавством.

Пунктом 1.5. Порядку, встановлений комплекс робіт щодо звільнення території міста Дніпродзержинськ від самовільно встановлених тимчасових споруд, а саме:

- обстеження комісією з питань звільнення території міста Дніпродзержинськ від самовільно встановлених ТС (далі - Комісія),із складанням відповідного акту;

- підготовка проекту рішення виконавчого комітету міської ради про звільнення території міста Дніпродзержинськ від самовільно встановлених ТС;

- відокремлення ТС від місця її розташування;

- складання акту Комісії під час проведення робіт з відокремлення ТС від місця її розташування

Згідно Актів обстеження стану дотримання умов використання земельної ділянки від 24.04.2015 року, 02.06.2016 року, 13.06.2015 року (а.с. 74-81), виявлено самовільне розташування тимчасових споруд розміром 3 х 2 м, на земельних ділянках площею 0,0006 га, де здійснювалась реалізація хлібобулочних виробів ТОВ "Хлібзавод № 3", за адресами АДРЕСА_1; АДРЕСА_2.

14 травня 2015 року на виконання рішення міської ради від 27.02.15 № 1254-60/VI комісією проведено обстеження самовільно встановлених тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності та складено відповідний акт, який підписано всіма членами комісії, з висновком щодо підготовки проекту рішення виконавчого комітету міської ради про звільнення території міста від самовільно встановлених тимчасових споруд та опублікування на офіційному веб-сайті міської ради (а.с. 71-73, 120-121 ).

На виконання рішення Дніпродзержинської міської ради від 27.02.15 № 1254-60/VI, виконавчий комітет прийняв рішення № 95 від 27.05.2015 року «Про звільнення території міста від самовільно встановлених тимчасових споруд» (та № 133 від 22.07.2015 року «Про внесення доповнень до рішення виконавчого комітету міської ради від 27.05.2015 року») (а.с. 69-70, 67-68), яким визначено самовільно встановлені тимчасові споруди, що підлягають відокремленню від місця їх розташування, в тому числі тимчасові споруди за адресами: АДРЕСА_3; АДРЕСА_4; АДРЕСА_5; АДРЕСА_1; АДРЕСА_2.

Відповідно до п. 3, 4 рішення виконавчого комітету № 95 від 27.05.2015, виконавчий комітет вирішив власникам тимчасових споруд протягом десяти календарних днів з дня офіційного оприлюднення цього рішення на офіційному веб-сайті Дніпродзержинської міської ради виконати роботи щодо звільнення території міста від самостійно встановлених тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності та приведення місць розташування в належний стан з відновленням благоустрою. У разі невиконання власниками тимчасових споруд рішення, доручено комунальним підприємствам у присутності комісії з питань звільнення території міста Дніпродзержинськ від самовільно встановлених тимчасових споруд виконати роботи з відокремлення від місця їх розташування, завантаження, транспортування до місця зберігання.

Зазначені вище рішення були опубліковані на офіційному веб-сайті міської ради та після прийняття виконавчим комітетом міської ради рішень, інспекцією з благоустрою території департаменту були розміщені копії рішень виконавчого комітету міської ради на самостійно встановлених тимчасових спорудах, що підтверджується фотокартками (а.с. 84 т.1, і 8, 11 т.2).

Позивач не здійснив демонтаж власних тимчасових споруд, комісією було складено акти звільнення території від тимчасових споруд. Власник тимчасових споруд, які розташовані на просп. Перемоги, район кінотеатру «Мир» (дві тимчасові споруди), АДРЕСА_1, АДРЕСА_2, не встановлений, споруди зачинені.

Комісією з питань звільнення території міста Дніпродзержинська від самовільно встановлених тимчасових споруд, було здійснено демонтаж тимчасових споруд - 27.07.2015р. в місті Дніпродзержинську за адресою АДРЕСА_3, 18.08.2015р. за адресами АДРЕСА_4; АДРЕСА_5; АДРЕСА_1; АДРЕСА_2. Після комісійного опечатування тимчасових споруд, працівниками КП "Трамвай" було здійснено їх відокремлення та транспортування на місце тимчасового зберігання. Ці обставини підтверджуються Актами комісії № 5 від 18.08.2015 року (а.с. 106-110), № 6 від 18.08.2015 року (том 1 а.с. 111-116), № 7 від 18.08.2015 року (том 1 а.с. 117-119), № 8 і 10 від 26.08.2015 року (том 1 а.с. 82-98, 99-105).

Дніпродзержинською міською радою, в межах повноважень передбачених ст. 12 ЗК України, не приймались будь - які рішення щодо передачі позивачу у власність чи у користування земельних ділянок за адресами АДРЕСА_3, АДРЕСА_4; АДРЕСА_5; АДРЕСА_1; АДРЕСА_2. Реєстрація права власності чи права користування земельними ділянками де були розташовані вищенаведені тимчасові споруди не здійснювалась, тому земельна ділянка вважається самовільно зайнятою.

Надані позивачем договори купівлі-продажу продовольчої продукції від 01.08.2015 року (а.с. 6, 7), не відповідають формі розрахунково-касового документу, тому не прийняті судом першої інстанції як належний доказ підтвердження вартості продуктів харчування.

Надані позивачем договір зберігання товарів від 07.07.2015 року (а.с. 38), Акт прийому передачі товарів (а.с. 39-40) не підтверджують обставин знаходження перелічених продуктів харчування в зазначеній кількості у тимчасових спорудах на момент їх демонтажу.

Позивачем не надано жодного розрахункового документу щодо придбання вказаних ним продуктів харчування, що ставить під сумнів взагалі їх купівлю або зберігання у зазначеній кількості на вказану вартість.

Розмістивши тимчасові споруди без належного погодження та отримання відповідної документації, позивач порушив норми діючого законодавства, зокрема Законів України «Про благоустрій населених пунктів», «Про регулювання містобудівної діяльності», Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 21.10.2011 №244, порядку розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у місті Дніпродзержинськ, затверджених рішенням міської ради від 31.08.2012 №529-26/УІ, Правил благоустрою міста Дніпродзержинськ, затверджених рішенням міської ради від 29.02.2012 №406-20/VІ.

Відмовляючи в задоволені позовних вимог суд першої інстанції виходив із їх необґрунтованості та недоведеності.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про благоустрій населених пунктів», організацію благоустрою населених пунктів забезпечують місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування відповідно до повноважень, установлених законом. Рішення місцевих органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо благоустрою території певного населеного пункту є обов'язковим для виконання розміщеними на цій території підприємствами, установами, організаціями та громадянами, які на ній проживають.

Згідно ст..13 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» До об'єктів благоустрою населених пунктів належать території загального користування.

Згідно ст.. 16 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» На об'єктах благоустрою забороняється самовільно встановлювати об'єкти зовнішньої реклами, торговельні лотки, павільйони, кіоски тощо.

27 лютого 2015 року Дніпродзержинською міською радою прийнято рішення № 1254-60/VI "Про забезпечення утримання в належному стані території міста Дніпродзержинська", яким затверджено Порядок звільнення території міста Дніпродзержинська від самовільно встановлених тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затверджено Положення про комісію з питань звільнення території міста Дніпродзержинська від самовільно встановлених тимчасових споруд

Зазначене рішення є чинним та не скасоване в установленому законом порядку.

Згідно ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, у тому числі є договори та інші правочини.

Нормами ч.1 ст.316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ст.328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю.

Нормами ст.321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно із ст. 140 Конституції України місцеве самоврядування є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об'єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи.

Органами місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, є районні та обласні ради. Питання організації управління районами в містах належить до компетенції міських рад.

Сільські, селищні, міські ради можуть дозволяти за ініціативою жителів створювати будинкові, вуличні, квартальні та інші органи самоорганізації населення і наділяти їх частиною власної компетенції, фінансів, майна.

Відповідно до ст. 6, 7 Конституції України державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України. В Україні визнається і гарантується місцеве самоврядування.

Згідно зі ст. 12 п. 1, 5 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільський, селищний, міський голова є головною посадовою особою територіальної громади відповідно села (добровільного об'єднання в одну територіальну громаду жителів кількох сіл), селища, міста.

Згідно із ст. 53 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» основною формою роботи виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради є його засідання. Засідання виконавчого комітету скликаються відповідно сільським, селищним, міським головою (головою районної у місті ради), а в разі його відсутності чи неможливості здійснення ним цієї функції - заступником сільського, селищного, міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради (районної у місті ради - заступником голови ради) в міру необхідності, але не рідше одного разу на місяць, і є правомочними, якщо в них бере участь більше половини від загального складу виконавчого комітету.

Пунктом 6. ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» унормовано, що основною формою роботи виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради є його засідання. Виконавчий комітет сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради в межах своїх повноважень приймає рішення. Рішення виконавчого комітету приймаються на його засіданні більшістю голосів від загального складу виконавчого комітету і підписуються сільським, селищним, міським головою, головою районної у місті ради.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України органи передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 25 Закону України "Про місцеве самоврядування" сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Згідно з п.7 ст. 30 Закону України "Про місцеве самоврядування" до відання виконавчих органів міських рад належать організація благоустрою населених пунктів, залучення на договірних засадах з цією метою коштів, трудових і матеріально-технічних ресурсів підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, а також населення; здійснення контролю за станом благоустрою виробничих територій, організації озеленення, охорони зелених насаджень і водойм, створення місць відпочинку громадян.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 40 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» самоврядний контроль у сфері благоустрою населених пунктів здійснюється сільськими, селищними, міськими радами та їх виконавчими органами.

Статтею 12 ЗК України передбачено, що право розпоряджатись землями територіальної громади, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності належить до повноважень міської ради.

Відповідно до ст. 83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю.

Згідно п. 3 ст. 125 ЗК України, приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж в натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», використання земельної ділянки без будь-яких дозвільних документів є незаконним і кваліфікується, як самовільне зайняття земельної ділянки.

Згідно ст. 212 ЗК України, самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ним. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Під збитками розуміють втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права, реальні збитки.

Відповідно до ст. 1166 ЦКУкраїни майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відшкодування збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності і для застосування такої міри відповідальності необхідна наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки - збитки, їх наявність та розмір; причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками; вина особи, яка заподіяла шкоду.

Так, протиправною є поведінка, яка не відповідає вимогам закону, тягне за собою порушення (зменшення, обмеження) майнових прав (благ) і законних інтересів іншої особи.

Для застосування такого заходу відповідальності слід встановлювати наявність у діях відповідача усіх, чотирьох елементів складу цивільного правопорушення (протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою та збитками і вини).

Таким чином, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про відсутність винної поведінки відповідача, оскільки останній діяв на підставі ухваленого рішення міської ради, яке в даний час є чинним та не скасоване в установленому законом порядку. Доказів вини відповідачів у спричиненні шкоди позивачеві останній суду не надав, та такі в матеріалах справи відсутні.

Згідно ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Судом не встановлено винних дій відповідачів, заподіяння позивачу майнової шкоди, вимоги щодо моральної шкоди позивача є похідними від заявленого ним стягнення матеріальних збитків, які визнані судом необгрунтованими.

Суд першої інстанції дослідив всі обставини справи та надані сторонами докази. Надав їм відповідну правову оцінку.

Згідно вимогам ст 212 ЦПК оцінка доказів є виключним правом суду та їх переоцінка є неприпустимою.

Доводи апеляційної скарги, що в рішенні суду першої інстанції не зазначено на підставі якої норми закону позивача позбавлено права власності на тимчасові споруди та продовольчу продукцію, не заслуговує на увагу, оскільки в рішенні, що оскаржується, встановлено, що надані позивачем копії договору купівлі-продажу кіосків від 01.03.2015 з актами прийому-передачі не є правовстановлюючими документами на таке майно, крім того, не доведено ідентичність цього майна Та позивачем не підтверджено його право на встановлення кіосків.

З листів Дніпродзержинської міської ради, адресованих на поштову та електронну адресу позивача (а.с. 17, 25, 26, 27), вбачається, що будь-яких перешкод у поверненні демонтованих тимчасових споруд позивачу не здійснюється, доступ до кіосків не заборонений, а лише повідомлено позивача про відшкодування витрат за демонтаж.

Виходячи з викладеного, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті. Тому, рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - відхиленню.

Керуючись ст.. 307, 308, 315 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - ВІДХИЛИТИ.

Рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 15 червня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді: