19.01.2017 Єдиний унікальний номер 205/1741/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 січня 2017 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Федченко В.М.,

за участю секретаря судового засідання Джурко Ю.І.,

представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2,

представника відповідача Ревякіной Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції, Четверта дніпропетровська державна нотаріальна контора Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про визнання права власності,-

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 29.02.2016 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Дніпропетровської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції, Четверта дніпропетровська державна нотаріальна контора Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про визнання права власності.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 06.06.1994 року, виданого Виконкомом міської Ради народних депутатів 06.06.1994 р. згідно розпорядження № 6/1525-94 та зареєстрованого в МБТІ м. Дніпропетровськ та записано в реєстрову книгу за № 80п-15, належало по 1/2 частині квартири розташованій за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 54,3 кв.м. Квартира складається з: 1-коридор, 2-кладова, З-ванна, 4-туалет, 5-кухня, 6,7 - житлові житловою площею 33,5 кв.м., І-балкон.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_6 померла.

29.04.2006 року, ОСОБА_5 отримав свідоцтво про право на спадщину за законом, згідно з яким, він є спадкоємцем всього майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_6, а саме 1/2 частини квартири АДРЕСА_6.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_5 помер.

Після його смерті, його дружа, ОСОБА_1 у встановлені законом строки звернулась з відповідною заяво про прийняття спадщини до Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області.

Постановою від 10.11.2015 р. Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори ГТУЮ у Дніпропетровській області було відмовлено ОСОБА_1 в видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на 1/2 частину квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 після смерті ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року, у звязку з тим, що свідоцтво про право на спадщину від 29.04.2006 року за реєстровим № 4-1300 не зареєстровано належним чином у відповідних державних реєстраційних органах.

11.02.2016 року Четвертою Дніпропетровською державною нотаріальною которою ГТУЮ у Дніпропетровській області позивачці було видано свідоцтво на спадщину за законом, яка складається з іншої 1/2 частини АДРЕСА_3, яка належить спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності на житло від 06.06.1994 року, виданого Виконкомом міської Ради народних депутатів 06.06.1994 р., згідно розпорядження № 6/1525-94 та зареєстрованого в МБТІ м. Дніпропетровськ та записано в реєстрову книгу за № 80п-15.

Позивач просила визнати в порядку спадкування за нею право власності на 1/2 частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4, яка складається з: 1-коридор, 2-кладова, З- ванна, 4-туалет, 5-кухня, 6,7 - житлові, житловою площею 33,5 кв.м., І-балкон та належала померлому ОСОБА_5.

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити.

Представник Дніпропетровської міської ради Ревякіна Н.М. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила суд відмовити в задоволенні позову.

Третя особа, Реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки в судове засідання представника не повідомила.

Третя особа, Четверта дніпропетровська державна нотаріальна контора Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області письмово просила розглядати справу без участі їх представника та винести рішення на свій розсуд.

Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підставі ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності з ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_5 належить на підставі свідоцтва про право власності на житло від 06.06.1994 року, виданого Виконкомом міської Ради народних депутатів 06.06.1994 р. згідно розпорядження № 6/1525-94 та зареєстрованого в МБТІ м. Дніпропетровськ та записано в реєстрову книгу за № 80п-15, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 по 1/2 частині (а.с.12).

Згідно технічної документації квартира АДРЕСА_5 складається з: 1-коридор, 2-клалова, З-ванна, 4-туалет, 5-кухня, 6,7 - житлові, загальною площею 54,3 кв.м. житловою площею 33,5 кв.м., І-балкон (а.с.13-15).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_6 померла (а.с.8).

Спадкоємцем першої черги, після смерті ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, є її син ОСОБА_5, який отримав свідоцтво про право на спадщину за законом від 29.04.2006 року, посвідчене державним нотаріусом Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори Корсун А.Є., зареєстровано в реєстрі за №4-1300, згідно з яким, він є спадкоємцем всього майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року, ОСОБА_6, а саме 1/2 частини квартири АДРЕСА_6, загальною площею 54,3 кв..м., але свідоцтво не зареєстрував належиним чином в відповідних державних реєстраційних органах (а.с.10).

На підставі ст. 529 ЦК України в редакції 1963 року, який діяв в момент виникнення правовідносин, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Статтею 548 ЦК України в редакції 1963 року передбачено, що для придбання спадщини необхідно щоб спадкоємець прийняв спадщину. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 549 ЦК України в редакції 1963 року, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер ОСОБА_5 (а.с.7).

Згідно свідоцтва про одруження серії НОМЕР_2 ОСОБА_5 знаходився в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 (а.с.9).

Після його смерті відкрилась спадщина на квартиру АДРЕСА_5. Спадкоємцем першої черги за законом після його смерті є його дружина ОСОБА_1, яка у встановлені законом строки звернулась з відповідною заяво про прийняття спадщини до Чтвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області.

Постановою від 10.11.2015 р. Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори ГТУЮ у Дніпропетровській області ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частину квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_6, після смерті ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року, у звязку з тим, що свідоцтво про право на спадщину від 29.04.2006 року за реєстровим № 4-1300, яким він успадкував 1/2 частину вищевказаної квартири після смерті своєї матері, не було зареєстровано належним чином у відповідних державних реєстраційних органах (а.с.16).

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 11.02.2016 року, посвідченого державним нотаріусом Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори Шугаєвою Н.С., зареєстровано в реєстрі за №3-187, ОСОБА_1 є спадкоємицею 1/2 частини АДРЕСА_3, яка належить спадкодавцю, ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року, на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого виконкомом міської ради народних депутатів м. Дніпропетровська 06 червня 1994 року згідно з розпорядженням від 06.06.1994 року за №6/1525-94, зареєстрованого в Дніпропетровському МБТІ та записано у реєстрову книгу №80п за реєстровим №15 (а.с.39).

У відповідності зі ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього ж Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Частиною 1 статті 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

На підставі ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

На підставі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що спадкоємець має право звернутися із заявою про державну реєстрацію переходу права власності до органу, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, після прийняття спадщини в порядку, передбаченому законом. Якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Згідно з ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень.

Верховним Судом України у листі «Висновки Верховного Суду України, викладені в постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України, за II півріччя 2013 року» від 01.02.2014 року роз'яснено, що виникнення права власності на будинки, квартири, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Таким чином, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. Аналогічна правова позиція зазначена Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 3.1 листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13.

Згідно з ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

У положеннях п. 3.1 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 р. за № 24-753/0/4-13 роз'яснено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

З огляду на те, що з заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року, ніхто крім позивачки не звертався, а також враховуючи існування перешкод для оформлення у нотаріальному порядку спадкових прав, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 шляхом визнання за нею права власності в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка на 1/2 частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_7.

На підставі викладеного та керуючись ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст. ст. 529, 548-549 ЦК України в редакції 1963 року, ст. ст. 15-16, 182, 392, 1218, 1261, 1269-1270 ЦК України, ст. ст. 10-11,59-60, 88, ч. 2 ст. 197, ст. ст. 212, 213-215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Дніпропетровської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції, Четверта дніпропетровська державна нотаріальна контора Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про визнання прав власності- задовольнити.

Визнати в порядку спадкування за ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) право власності на 1/2 частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_7; яка складається з: 1-коридор, 2-кладова, З- ванна, 4-туалет, 5-кухня, 6,7 - житлові житловою площею 33,5 кв.м., І-балкон, та належала померлому ОСОБА_5.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.М. Федченко