Провадження № 2/537/398/2017
Справа № 537/513/17
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07.04.2017 року м. Кременчук
Крюківський районний суд м.Кременчука Полтавської області в складі: головуючого судді Сьорі С.І., при секретарі Яворській А.Г. розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Кременчуці Полтавської області цивільну справу за позовом фізичної особи ОСОБА_1 до фізичної особи ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку, -
Свої вимоги мотивувала тим, що з 08 грудня 1995 року між нею та відповідачем зареєстровано шлюб у Палаці шлюбів м. Кременчука, актовий запис №1730. В подальшому спільне життя між позивачем та відповідачем не склалося, у зв'язку із чим сім'я розпалася.
07 листопада 2011 року рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області позов про розірвання шлюбу задоволено, шлюб зареєстрований 8 грудня 1995 року - розірвано.
В період спільного проживання позивача та відповідача, як подружжя, ними було придбано у приватну власність, зокрема, нерухомість: житловий будинок з господарськими будівлями по вул. Леонова, 19 в м. Кременчуці. Вказане нерухоме майно було придбане на підставі договору купівлі - продажу від 23.07.1996 року, посвідченого державним нотаріусом Першої кременчуцької державної нотаріальної контори ОСОБА_3 та зареєстровано в реєстрі № 5-1001. 07 березня 2012 року рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області позов про поділ майна подружжя задоволено, визнано за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями № 19 по вул. Леонова в м. Кременчуці Полтавської області.
Наразі, позивачем зареєстровано на її ім'я у Державному реєстрі речових прав нерухоме майно - 1/2 частина житлового будинку з надвірними будівлями № 19 по вул. Леонова в м. Кременчуці Полтавської області. Проте, позивачем встановлено, що реалізувати своє право на відчуження 1/2 частини житлового будинку з надвірними будівлями не може, оскільки 26 листопада 2006 року відповідач отримав державний акт на право власності на земельну ділянку під будинком і навколо.
Враховуючи викладене, єдиним законним способом визнати за позивачем право власності на 1/2 частину земельної ділянки, що знаходиться під будинком, 1/2 частина якого належить позивачу, є звернення до суду з даною позовною заявою.
В судовому засіданні представник позивачка ОСОБА_1 позов підтримала у повному обсязі з підстав, що зазначені в ньому.
Відповідач ОСОБА_2 повторно до судового засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив.
Вислухавши думку представника позивачки, яка не заперечувала проти ухвалення заочного рішення по справі, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача та ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи суд встановив наступне:
Сторони по справі з 08.12.1995 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Крюківського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 07.11.2011 року було розірвано.
Згідно ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.
Відповідно до ч.1 ст.61 СК України обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.
Статею 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Згідно ст.68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.
За час вказаного шлюбу, сторонами набуто у власність, зокрема, житловий будинок з господарськими будівлями №19 по вул..Леонова в м.Кременчуці Полтавської області.
Заочним рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 07 березня 2012 року за ОСОБА_1 визнано право власності, в порядку розподілу спільного майна подружжя, на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями №19 по вул..Леонова в м.Кременчуці Полтавської області.
Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №78075241, сформованого 13.01.2017 року, ОСОБА_1 на праві власності належить 1/2 частина житлового будинку з господарськими будівлями №19 по вул..Леонова в м.Кременчуці Полтавської області
Ст.120 Земельного кодексу України передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці обєкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщенні на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщенні, без зміни її цільового призначення. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.
Відповідно до ст..377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).
Згідно ст.ст.86, 87 Земельного кодексу України земельна ділянка, може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність) та право спільної часткової власності на земельну ділянку може виникати, зокрема, за рішенням суду.
Частиною 2 ст.89 Земельного кодексу України визначено, що у спільній сумісній власності перебувають, зокрема, земельні ділянки подружжя та співвласників житлового будинку.
В пункті 18.2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» розяснено, що відповідно до положень статей 81, 116 Земельного кодексу України зокрема земельна ділянка одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду.
Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статей 120 Земельного кодексу України, статтею 377 Цивільного Кодексу України.
Оскільки позов підлягає задоволенню, то з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути сплачені судові витрати.
Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 212, 213, 215, 226 ЦПК України ст.ст.60, 61, 68, 70, 71 Сімейного Кодексу України , ст. ст. 368, 372, 377, 392 Цивільного кодексу України, суд,-
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1671 грн. 23 коп. сплаченого судового збору.
Заочне рішення суду може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача,
Заява про перегляд заочного рішення може бути подана до суду на протязі десяти днів з дня отримання копії рішення.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Полтавської області протягом десяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя: