ухвала

іменем україни

23 березня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Іваненко Ю.Г., Ситнік О.М., Ступак О.В.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про надання дозволу на виїзд малолітніх дітей за межі України, за касаційною скаргою представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 08 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 11 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з даним позовом, свої вимоги обґрунтовуючи тим, що в шлюбі з відповідачем у них народилися двоє дітей: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 11 листопада 2014 року шлюб між сторонами розірвано. Місце проживання дітей визначено рішенням суду від 09 квітня 2015 року з позивачем. На неодноразові прохання позивача надати дозвіл на виїзд дітей за кордон на період канікул для їх оздоровлення та відпочинку, відповідач вимоги проігнорував, згоди на виїзд дітей за межі України не надав.

У зв'язку з чим позивач просила надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України малолітніх ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8., ІНФОРМАЦІЯ_2, у період зимових канікул з 20 грудня 2016 року по 11 січня 2017 року до країни прямування - Італійська Республіка, у супроводі матері, без згоди та супроводу батька - ОСОБА_5, надати дозвіл на виготовлення проїзних документів на право виїзду за межі України.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 08 червня 2016 року позовну заяву в частині вимог про надання дозволу на оформлення та виготовлення проїзних документів на право виїзду за межі України малолітніх дітей залишено без розгляду. Відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позову без розгляду.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 08 червня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 11 жовтня 2016 року, позов задоволено.

Надано ОСОБА_4 дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України малолітнього ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 у період зимових канікул з 20 грудня 2016 року по 11 січня 2017 року до країни прямування - Італійська Республіка, у супроводі матері ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, без згоди та супроводу батька ОСОБА_5.

Надано ОСОБА_4 дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України малолітнього ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, у період зимових канікул з 20 грудня 2016 року по 11 січня 2017 року до країни прямування - Італійська Республіка, у супроводі матері ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, без згоди та супроводу батька ОСОБА_5.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_5 - ОСОБА_6 просить скасувати судові рішення, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосуванням норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій виходили з того, що ОСОБА_4 має намір і можливість з метою забезпечення розвитку дітей та їх оздоровлення періодично виїжджати з синами за кордон, проте, батько дитини не вчиняє передбачених законом та п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України відповідних дій, а саме не надає нотаріально посвідченої згоди на виїзд за межі України ОСОБА_7 та ОСОБА_8. у супроводі матері, чим фактично створює перешкоди дітям у виїзді за кордон.

З огляду на викладене та відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди ОСОБА_5, як батька малолітніх ОСОБА_7 та ОСОБА_8. виїзд дітей за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду, а тому є законні підстави для задоволення позову в частині надання тимчасового дозволу їхнім синам, дозволу на виїзд за межі України у супроводі матері без згоди (дозволу) батька.

Доводи касаційної скарги про те, що на час ухвалення оскаржуваного рішення районним судом в провадженні суду перебували аналогічні справи є необґрунтованими.

Також не знайшли свого підтвердження доводи касаційної скарги щодо зацікавленості головуючого-судді Заєць Т.Ю., а інші доводи касаційної скарги фактично зводяться до викладення обставин відносин між колишнім подружжям та синами та визначенням місця проживання дітей, та не спростовують висновків судів попередніх інстанцій про наявність підстав для задоволення позову.

Як установлено судами попередніх інстанцій, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 перебували у зареєстрованому шлюбі у період з 02 серпня 2003 року по 11 листопада 2014 року. Від даного шлюбу вони мають двох малолітніх синів: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8., ІНФОРМАЦІЯ_2

Відповідно до рішення Святошинського районного суду м. Києва від 09 квітня 2015 року, яке було змінене рішенням Апеляційного суду м. Києва від 22 жовтня 2015 року, визначено місце проживання дітей разом із матір'ю ОСОБА_4, розірвано укладений між батьками договір про визначення місця проживання дітей та щодо здійснення батьківських прав та обов'язків, та визначено спосіб участі ОСОБА_5 у вихованні ОСОБА_8., ІНФОРМАЦІЯ_2. Також рішенням районного суду з батька стягнуто на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання малолітніх синів у твердій грошовій сумі.

Судом також установлено, що 02 лютого, 06 квітня, 04 та 22 вересня, 13 та 23 жовтня 2015 року ОСОБА_4 зверталася до ОСОБА_5 з вимогами з'явитися до приватного нотаріуса для надання дозволу на виїзд дітей за межі України з метою їх оздоровлення у період весняних та літніх канікул у її супроводі та про надання дозволу на виготовлення проїзних документів, однак відповідач жодної відповіді на вказані звернення не надав.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України. Особа, яка досягла шістнадцяти років, відповідно до ч. 3 ст. 313 ЦК України має право на вільний самостійний виїзд за межі України, а до досягнення шістнадцяти років має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Порядок виїзду за кордон дітей громадян України встановлено, зокрема, і Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року та Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57.

Частина 2 статті 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» передбачає, що оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Відповідно до пункту 3 Правил перетинання державного кордону громадянами України виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється лише за згодою обох батьків та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених батьками.

Крім того, відповідно до пункту 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України виїзд з України громадян, які не досягли шістнадцятирічного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску.

Як встановлено судами, що після розірвання шлюбу сторони проживають окремо і між ними склалися неприязні стосунки, внаслідок яких вони не можуть узгодити питання виїзду за кордон їхніх дітей, які проживають з матір'ю.

З огляду на вищевикладене, доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 08 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 11 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Г. Іваненко О.М. Ситнік О.В. Ступак