У Х В А Л А

31 березня 2017 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Романюка Я.М., Охрімчук Л.І., Сімоненко В.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд судових рішень в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів на час навчання,

встановила:

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 28 вересня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 22 грудня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 лютого 2017 року ОСОБА_4 відмовлено у відкритті касаційного провадження.

У поданій до Верховного Суду України заяві ОСОБА_4 просить скасувати рішення судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права та на невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, а саме статей 182, 199, 200 СК України.

Перевіривши доводи заяви, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що у допуску справи до провадження необхідно відмовити.

Ухвалюючи рішення про відмову в позові враховуючи зміст статей 182, 199 СК України, суд першої інстанції, з висновком якого погодилися суди апеляційної та касаційної інстанцій, виходив з тог, що позивач, з урахуванням заочної форми навчання, має можливість працевлаштуватись, в той час як відповідач не працевлаштований, перебував на обліку центру зайнятості як безробітний, а тому не має можливості надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину.

У наданих для порівняння ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ:

- від 3 червня 2016 року суд касаційної інстанції, враховуючи матеріальний стан позивача та матеріальні можливості відповідача, його працездатний вік та задовільний стан здоров'я, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог;

- від 12 липня 2016 року суд касаційної інстанції виходив з того, що відповідач має нерегулярний непостійний дохід через відсутність роботи, при визначенні аліментів судом не враховано стан здоров'я та матеріальне становище відповідача, який надав докази, що має хронічне захворювання, за рішенням суду він сплачує аліменти на утримання неповнолітньої дитини, а тому обґрунтованим є висновок суду апеляційної інстанції про зменшення розміру стягуваних аліментів до 100 грн. на місяць на час навчання позивача;

- від 27 квітня 2016 року суд касаційної інстанції виходив з того, що висновок суду апеляційної інстанції про зменшення розміру стягуваних аліментів з 1/5 до 1/6 частки є правильним, оскільки обов'язок утримувати позивача, яка продовжує навчання, лежить на обох батьках у рівній мірі, судом враховано наявність у відповідача незадовільного стану здоров'я та малолітньої дитини на утриманні;

- від 15 вересня 2016 року суд касаційної інстанції погодився з висновком суду апеляційної інстанції про стягнення з відповідача на користь ОСОБА_2 аліменти на повнолітнього сина в розмірі 1/6 всіх видів заробітку відповідача враховуючи матеріальне становище сторін та потреби повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, наявність у відповідача неповнолітнього сина від другого шлюбу, який перебуває на його утриманні;

- від 31 березня 2016 року суд касаційної інстанції виходив з того, що апеляційний суд, змінюючи рішення суду першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази (матеріальне становище ОСОБА_3, його стан здоров'я, на утриманні відповідача знаходяться двоє малолітніх дітей та непрацездатний батько, відповідач є пенсіонером) та надавши їм належну оцінку дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку до закінчення навчання дитини.

Порівняння вищенаведених судових рішень із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що судами касаційної інстанції при розгляді двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового регулювання нормами матеріального права спірних правовідносин дійшли протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог.

Ухвала Верховного Суду України від 7 листопада 2016 року не може обґрунтовувати підставу перегляду судового рішення суду касаційної інстанції, передбачену пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України, оскільки нею вирішено питання про допуск справи до провадження за результатами розгляду заяви про перегляд рішення касаційного суду в порядку, передбаченому статтею 360 ЦПК України.

Керуючись статтею 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів на час навчання за заявою ОСОБА_4 про перегляд судових рішень відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Я.М. Романюк

Л.І. Охрімчук

В.М. Сімоненко