Придніпровський районний суд м.Черкаси
РІШЕННЯ
Справа № 711/1200/17
Номер провадження2/711/886/17
головуючий суддя: Дунаєв С.О.
при секретарі: Нарадько Л.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3, Публічне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС»,
Позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що 29.10.2016 з вини відповідача сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої завдано шкоди металевій огорожі домоволодіння № 2 по пров. Богуна в м. Черкаси, володільцем якого є позивач, який поніс наступні матеріальні збитки: витрати на будівельні матеріали в розмірі 1850 грн., витрати на роботу по відновленню попереднього стану огорожі в розмірі 1840 грн.. Також позивач вважає, що діями відповідача йому завдана і моральна шкода, яку він оцінює в 3000 грн. і яка полягає в душевних стражданнях, які він переніс внаслідок пошкодження свого майна, неможливості використовувати свою власність, незручностях, витрачанням свого часу на вирішення питань щодо відновлення металевої огорожі, погіршенням стану здоров?я. Оскільки ДТП сталося з вини відповідача, то позивач вимагає стягнути з відповідача на його користь матеріальні збитки в розмірі 3690,07грн., моральну шкоду в розмірі 3000грн та судові витрати.
В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позов та просили його задовольнити.
Відповідач та її представник заперечили проти позовних вимог. В обґрунтування заперечень зазначили, що цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована у ПАТ «Страхова група «ТАС», яке і є належним відповідачем в даній справі. Відповідачка пояснила, що свою вину у вчиненні ДТП вона визнала в повному обсязі. Натомість розрахований позивачем розмір матеріальних збитків вважає завищеним. Вважає, що для відшкодування завданої позивачу шкоди достатньою є сума в розмірі 1000грн. Зауважила, що ніякої моральної шкоди позивачу завдано не було.
Представник ПАТ «Страхова група «ТАС» в судовому засіданні пояснив, що ніяких відомостей щодо пошкодження при даній ДТП огорожі від обох учасників ДТП до страхової компанії не надавалися. За наслідками ДТП було складено євро протокол, в якому зазначено, що шкоди завдано лише транспортним засобам учасників ДТП. ПАТ «Страхова група «ТАС» по вищевказаній ДТП повністю відшкодувало шкоду, завдану транспортному засобу, яким керував ОСОБА_4. Оскільки про завдання шкоди позивачу страховика не було повідомлено вчасно, то підстави для покладання на страховика цивільної відповідальності відсутні.
Третя особа ОСОБА_5 в судове засідання не зявилася, була належним чином повідомлена, подала до суду пояснення, в якому зазначила, що вона є власником домоволодіння № 2 по пров. Богуна в м. Черкаси, яким користується позивач на підставі договору оренди. Ремонт по відновленню металевої огорожі здійснював позивач за власні кошти, а тому внаслідок ДТП шкода завдана саме йому і його майну. Зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі.
Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши надані суду письмові докази, проаналізувавши та оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.
29.10.2016 близько 10.00 год. на перехресті вулиці Нечуя Левицького та провулку Богуна в м. Черкаси сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів НОМЕР_1, під керуванням відповідача ОСОБА_2 та «Ford Fiesta», д.н.з. НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_4, про що було складено повідомлення про дорожньо-транспорту пригоду (європротокол) від 29.10.2016, в якому відповідач визнала свою вину /а.с. 53/.
По даній страховій події ПАТ «Страхова група «ТАС» за заявою потерпілої сторони ОСОБА_6 сплатила страхове відшкодування в сумі 7000 грн. В повідомленнях про дану подію обидва учасники ДТП зазначили, що при ДТП механічні пошкодження були нанесені лише належним їм транспортним засобам /а.с.53-61/.
Внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди була пошкоджена огорожа домоволодіння № 2 по пров. Богуна в м. Черкаси, що підтверджується висновком Черкаського відділу поліції ГУ НП в Черкаській області від 06.11.2016 з фотознімками про результати перевірки по зверненню ОСОБА_1 /а.с.9-15/.
Обставини події ДТП, наявність вини відповідача у її вчиненні та факт пошкодження металевого паркану домоволодіння по пров. Богуна, 2, в м. Черкаси, сторони визнають, а тому відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК суд вважає їх доведеними.
Власником домоволодіння № 2 по пров. Богуна в м. Черкаси є ОСОБА_5 відповідно до договору дарування будинку від 01.09.2004.
Позивач є орендарем зазначеного домоволодіння, а відтак володіє і користується ним на законних підставах відповідно до договору оренди від 01.08.2016.
Внаслідок вчинення ДТП було пошкоджено металевий паркан домоволодіння, де проживає позивача. На відшкодування шкоди, завданої пошкодженням паркану, відповідачем сплачено на користь позивача 500грн, що також визнається сторонами.
Проте, позивач наполягає, що йому завдано збитків в розмірі 3690,07грн, оскільки 1850,07грн він витратив на придбання будівельних матеріалів, що підтверджується відповідними квитанціями /а.с.6-7/, а 1840грн на оплату послуг з проведення ремонтно-будівельних робіт, що підтверджується договором про надання послуг з доданим до нього кошторисом /а.с.16-18/. До теперішнього часу ремонтні роботи з відновлювання стану паркану не завершені.
Оскільки відповідач в добровільному порядку не відшкодовує позивачеві понесені ним витрати внаслідок відшкодування збитків завданих відповідачем при ДТП, позивач звернувся до суду з зазначеним позовом.
Таким чином спір між сторонами виник з правовідносин про відшкодування шкоди і регулюється нормами Цивільного кодексу України (далі ЦК).
Відповідно до п.2 ст.33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду.
Як вбачається з матеріалів справи, ПАТ «Страхова група «ТАС» за заявою потерпілої сторони ОСОБА_6 сплатила страхове відшкодування в сумі 7000 грн. В повідомленнях про дану подію обидва учасники дорожньо-транспортної пригоди зазначили, що механічні пошкодження були нанесені лише належним їм транспортним засобам. Ніяких відомостей про пошкодження металевої огорожі, що належить позивачу, до ПАТ «Страхова група «ТАС» в повідомленнях про подію та європротоколі не зазначено, а тому підстав для проведення страхових відшкодувань, у зв?язку з пошкодженням металевої огорожі, за рахунок ПАТ «Страхова група «ТАС» немає.
Статтею 1166 ЦК передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Правовий аналіз зазначеної норми свідчить, що юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка, причинний звязок між шкодою і протиправною поведінкою, вина. Відсутність хоча б одного з цих же елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.
При цьому особливістю регулювання таких відносин є презумпція винуватості, оскільки обовязок довести відсутність вини у завданні шкоди покладається саме на особу, яка завдала шкоди або має нести відповідальність за її завдання.
Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до ст. 22 ЦК особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду встановлені ст. ст. 1166-1167 ЦК України, а також п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди від 27.03.1992 року № 6, п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31.03.1995 року № 4 за змістом яких заподіяна шкода підлягає відшкодуванню особою, яка її заподіяла за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний звязок та є вина зазначеної особи.
Факт вини відповідача в пошкоджені металевої огорожі домоволодіння при вказаній дорожньо-транспортній пригоді ніким не оспорюється, а отже факт завдання шкоди позивачу є доведеним.
Оскільки позивач є добросовісним володільцем та користувачем домоволодіння по пров. Богуна, 2, м. Черкаси, за свій рахунок здійснював відновлення пошкодженого металевого паркану, то він має право вимоги до відповідача, як особа, якій завдано шкоди.
Задля відновлення стані металевого паркану позивачем було придбано будівельних матеріалів загальною вартістю 1850,07грн, що підтверджується відповідними квитанціями /а.с.6-7/. Аналіз змісту зазначених квитанцій свідчить про належне співвідношення кількості і виду придбаних будівельних матеріалів меті відновлення металевого паркану позивача. Доводи сторони відповідача щодо неналежності таких доказів є необґрунтованими, оскільки всупереч вимог ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК відповідачем не надано суду доказів на підтвердження протилежного.
Натомість наданий позивачем договір про надання послуг від 01.11.2016 суд не приймає, як належний та допустимий доказ вартості необхідних відновлювальних робіт. Стороною позивача не надано доказів на підтвердження того, що перелік робіт, зазначений в кошторисі до такого договору, є обєктивно необхідним, дійсно може бути виконаний виконавцем, а вартість таких робіт відповідає середній ринковій. Отже в цій частині позовні вимоги є необґрунтованими.
Таким чином, внаслідок ДТП позивачеві завдано матеріальної шкоди в розмірі 1850,07грн. З огляду на те, що відповідачкою передано позивачеві в добровільному порядку 500грн на відшкодування матеріальної шкоди, то відшкодуванню підлягає частина збитків в розмірі 1350,07грн.
Як вбачається з матеріалів справи моральна шкода, завдана позивачеві полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв'язку із протиправною поведінкою відповідача та пошкодженням належного йому майна, а тому підлягає відшкодуванню.
Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Позивач визначив розмір завданої йому моральної шкоди в розмірі 3000грн, проте враховуючи обставини дорожньо-транспортної пригоди, ступень вини відповідача у заподіянні шкоди, стан здоровя і ступень душевних страждань позивача, поведінку сторін з моменту виникнення спірних правовідносин, виходячи із принципів розумності і справедливості, суд дійшов висновку, що позивачеві за рахунок відповідача підлягає відшкодуванню моральна шкода в розмірі 1000грн.
За таких обставин позов підлягає частковому задоволенню.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з наступного.
З огляду на зміст позовних вимог, ціна позову складає 6690,07грн. Отже, відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання такого позову, на момент його надходження до суду, підлягав сплаті судовий збір в розмірі 640 грн. Натомість позивачем судовий збір сплачений в розмірі 1280грн, а тому на підставі п.1 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» сума судового збору в сумі 640 грн. повинна бути повернута позивачеві.
Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем сплачений судовий збір в розмірі 640 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 1200 грн. З огляду на принцип пропорційності відшкодування судових витрат частині позовних вимог, які підлягають задоволенню (35% від ціни позову), то позивачеві має бути відшкодовано за рахунок відповідача судові витрати в розмірі 644грн.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.7, 10, 11, 60, 88, 209, 212-215 Цивільно-процесуального кодексу України, суд
Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1350,07 грн. в якості відшкодування матеріальних збитків та 1000 грн. на відшкодування моральної шкоди, тобто усього 2350 (дві тисячі триста пятдесят) грн. 07 (сім) коп..
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в якості відшкодування судових витрат суму коштів в розмірі 644 (шістсот сорок чотири)грн..
Рішення може бути оскаржене особами, які брали участь у справі, шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Черкаської області через Придніпровський районний суд міста Черкаси. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Головуючий: ОСОБА_7