АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі :

Головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.
СуддівКравець В.А., Шебуєвої В.А.
при секретаріГоін В.С.
за участю: представника позивача Коршуна О.А.,

представника відповідача ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_7 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 21 грудня 2016 року

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Рада» до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості, та пені, -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 21 грудня 2016 року позовні вимоги задоволено частково. /а.с. 59-61/

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу на рішення суду посилаючись на його незаконність та необґрунтованість. Вважає, що судом першої інстанції не повно з'ясовані обставини справи, зокрема те, що в договорі про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території відсутнє право позивача на стягнення пені. Крім того, вказував на те, що ним сплачено 2 261, 00 грн. за період з 01.05.2014 р. по 30.11.2014 р., що підтверджується відповідними квитанціями, оскільки у розгляді справи він участі не приймав, та був позбавлений можливості у наданні цих доказів. З урахуванням викладеного в апеляційній скарзі просив рішення суду скасувати та постановити нове про відмову у задоволенні позову.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, які з'явились у судове засідання, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову, на підставі наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 є власником квартири АДРЕСА_1, отримує житлово-комунальні послуги.

№ справи 753/13480/16-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/ 3161/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Коренюк А.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Лапчевська О.Ф.
Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції керувався вимогами ст.ст. 66-68 ЖК України, ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» і положеннями підзаконних актів у сфері житлово-комунальних послуг які покладають на користувачів житла (власників) обов'язок щомісяця вносити плату за житлово-комунальні послуги (теплопостачання, газ, водопостачання, каналізація тощо) та витрати на утримання будинку (житла) та прибудинкової території пропорційно до займаної площі, та п.7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08.10.1992 року, про те, що власник та наймач квартири зобов'язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, визначені законом або договором.

Встановивши, що відповідач не виконує зобов'язання по оплаті комунальних послуг, чим спричинив позивачу, який є організацією, що обслуговував даний будинок, матеріальні збитки у вигляді недоотримання у повному обсязі плати за період з травня по жовтень 2014 року в загальній сумі 2 695 грн. 23 коп. /а.с. 55/, взявши за основу розрахунок заборгованості, проведений позивачем в редакції від 21 грудня 2016 року, суд прийшов до висновку про стягнення 2 695 грн. 23 коп. заборгованості, стягнувши також відповідно до ст. 625 ЦК України - 2 074 грн. 55 коп. - індексу інфляції та 27 грн. 95 коп. - трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості, 2 383 грн. 21 коп. - пені, а всього - 8 558 грн. 94 коп.

Однак з таким висновком суду погодитись не можна з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції не враховано, що відповідачем повністю і в строк оплачено суми платежів позивачу ТОВ «Рада» на поточний рахунок № 1601 в AT «Український будівельно-інвестиційний банк» м. Київ, МФО 380377, код отримувача 30300272.

Вказане підтверджується наступними платіжними документами.

Повідомлення № 5 від 01.06.2014р. на суму 646,40 грн. оплачено відповідачем через ПАТ КБ «Приватбанк» по квитанції № КЗННР2404.959485.1 від 30.07.2014р. в сумі 646,60 грн.

Повідомлення № 6 від 01.07.2014р. на суму 526,80 грн. оплачено відповідачем через ПАТ КБ «Приватбанк» по квитанції № КЗННР2404.927647.1 від 09.08.2014р. в сумі 526,80 грн.

Повідомлення № 7 від 01.08.2014р. на суму 526,90 грн. оплачено відповідачем через ПАТ КБ «Приватбанк» по квитанції № КЗННР2404.927647.1 від 09.08.2014р. в сумі 526,90 грн.

Повідомлення № 8 від 01.09.2014р. на суму 526,90 грн. оплачено відповідачем через ПАТ КБ «Приватбанк» по квитанції № КЗННР2404.888324.1 від 28.09.2014р. в сумі 526,90 грн.

Повідомлення № 9 від 01.10.2014р. на суму 526,84 грн. оплачено відповідачем через ПАТ КБ «Приватбанк» по квитанції № 0.0.306195104.1 від 10.10.2014р. в сумі 526,84 грн.

Повідомлення № 10 від 01.11.2014р. на суму 601,48 грн. оплачено відповідачем через ПАТ КБ «Приватбанк» по квитанції № 0.0.329694965.1 від 21,12.2014р. в сумі 601,00 грн.

Таким чином, наданий позивачем розрахунок / а.с.55/, взятий судом першої інстанції до уваги, спростовується зазначеними квитанціями, наданими відповідачем, та не відповідає дійсним обставинам справи, що також визнав в судовому засіданні представник позивача, зменшивши свої вимоги до вимог про стягнення пені.

В цій частині колегія суддів зазначає наступне.

Так, звертаючись з позовом до суду, позивачем надано невірний розрахунок заборгованості, не перевірено її наявність взагалі, зважаючи на те, що кошти сплачувались на рахунок позивача. Справа розглядається з 19.07.2016 р., протягом всього часу, позивачем так і не було здійснено перевірку оплати житлово-комунальних послуг, здійснених відповідачем, не було надано і розрахунок пені при розгляді апеляційної скарги, що свідчить про зловживання правами на звернення за захистом порушених прав, у зв'язку з чим доводи про стягненні пені, з урахуванням відсутності вказаного періоду, розміру та доказів прострочення з боку відповідача, не заслуговують на увагу колегії суддів.

Відповідно до ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Крім того, у відповідності до ст. 88 ЦПК України, стягненню на користь апелянта з позивача підлягає судовий збір за розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 21 грудня 2016 року - задовольнити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 21 грудня 2016 року - скасувати, постановивши нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Рада» / / на користь ОСОБА_7 судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 1515 гривень 80 копійок.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Судді: