Головуючий суду 1 інстанції - Чернобривко Л.Б.
Доповідач - Луганська В.М.
Справа № 415/5248/15-ц
Провадження № 22ц/782/64/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2017 року м. Сєвєродонецьк

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області в складі

головуючого Луганської В.М.,

суддів - Коновалової В.А., Дронської І.О.,

за участю секретаря: Козубської А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сєвєродонецьку Луганської області цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" на рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 19 грудня 2016 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до ОСОБА_2,ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" звернулося до суду з вищевказаним позовом посилаючись на те, що 23.07.2008 року між АТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитній договір № 1204/0708/45/021, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти для споживчих потреб у розмірі 18 000 доларів США з розрахунку 11,90 % річних за користування кредитом, починаючи з дня надання кредиту і до 23.07.2028 року включно. 25.05.2012 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого, АКБ «ТАС-Комерцбанк» , правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк» передає (відступає) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами. Відповідно до вказаного договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, АТ «Дельта Банк» набуло статус нового кредитора та відповідно всіх процесуальних прав та обов'язків нового кредитора.

Позивач зазначає, що з метою забезпечення виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_3 (поручитель), ОСОБА_2 (позичальник) укладено договір поруки № 1204/0708/45-021-Р-1 від 23.07.2008 року згідно з яким поручитель, поручається перед кредитором за виконання боржником зобов'язань за кредитним договором № 1204/0708/45/021 від 23.05.2008 року. Відповідальність поручителя настає у випадку невиконання (неналежного виконання) боржником зобов'язань за договором. Поручитель і боржник несуть перед кредитором солідарну відповідальність, а поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник.

Позивач посилається на те, що заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника , якщо інше не встановлено договором або законом. ПАТ «Дельта Банк» набуло права вимоги за кредитним договором № 1204/0780/45/021 від 23.07.2008 року. Позичальник умови кредитного договору належним чином не виконує, у зв'язку з чим, станом на 21.07.2015 року за відповідачем наявна заборгованість по кредитному договору № 1204/0708/45/021 у сумі 438 815 грн.32 коп., з яких: тіло кредиту 354 849,55 грн.; відсотки - 62 028,39 грн.; пеня 20 634,53 грн., сума за ставкою 3% від простроченої заборгованості по тілу та по відсотках відповідно 255,36 грн. та 1047 ,48 грн. Просив суд стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ "Дельта Банк" заборгованість за кредитним договором № 1204/0708/45-021 від 23.07.2008 року у розмірі 438 815,32 грн.

Рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 19 грудня 2016 року позовну заяву Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задоволено частково. Суд стягнув з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором № 1204/0708/45/021 від 23.07.2008 року у розмірі 256 728,85 грн.85 коп. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено за необґрунтованістю. Суд відмовив ПАТ «Дельта Банк» у задоволені позову про стягнення заборгованості з ОСОБА_3.

Не погодившись з вищевказаним рішенням Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить скасувати рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 19 грудня 2016 року та ухвалити нове рішення, яким позов Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити повністю. Стягнути солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь АТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 438815,2 грн. та понесені банком судові витрати на оплату судового збору. Вважає рішення суду першої інстанції таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповним з'ясуванням обставини, що мають значення для справи, невірною оцінкою дослідженим доказам.

В судове засідання представник Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» не з'явився, про місце та час судового засідання повідомлений у визначеному законом порядку.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_4 в судове за сідання не з'явилися, про місце та час судового засідання повідомлені у визначеному законом порядку. На адресу апеляційного суду надійшла заява від представника про розгляд справи без його участі.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилася, апеляційним судом здійснювалися заходи щодо її повідомлення про час та місце слухання справи відповідно до вимог ст.74 ЦПК України.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повного і всебічного з'ясування обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. При дослідженні і оцінці доказів, встановленні обставин справи і ухваленні рішення суд незалежний від висновків органів влади, експертиз або окремих осіб. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень.

Задовольняючи частково позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» суд першої інстанції виходив з того, що ним було встановлено, що 23.07.2008 року між АТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 1204/0708/45/021, згідно умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти для споживчих цілей у розмірі 18 000 дол. США з розрахунку 11, 90 % річних за користування кредитом, починаючи з дня надання кредиту і до 23.07.2028 року. 25.05.2012 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги відповідно до якого АТ «Дельта Банк» набуло статусу нового кредитора. Судом встановлено, що в забезпечення виконання позичальником зобов'язань між кредитором ПАТ «Сведбанк» та відповідачем ОСОБА_3 укладено договір поруки №1204/0708/45-021-Р-1 від 23.07.2008 року відповідно до якого поручитель зобов'язався відповідати перед кредитором за належне виконання зобов'язань, що виникають з указаного кредитного договору. Суд першої інстанції, встановивши, що до поручителя до липня 2015 року не було заявлено вимоги, прийшов до висновку, що заявлені вимоги позивача до поручителя не підлягають задоволенню, оскільки в силу ч.4 ст.559 ЦК України порука припинилася.

Задовольняючи частково вимоги банку до відповідача ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості, суд першої інстанції виходив з того, що позивач здійснив розрахунок заборгованості за кредитним договором станом на 21.07.2015 року, згідно якого заборгованість за кредитним договором складає - 438 815, 32 грн., з яких пеня 20 634, 53 грн., сума за ставкою 3% від простроченої заборгованості по тілу та відсотках, відповідно - 255, 36 грн. та 1047, 48 грн. Суд першої інстанції прийшов до висновку, що розрахунок відповідача не містить детальної інформації щодо всіх складових боргу як відсотків так і пені із зазначенням періоду та кількості днів, позивач не довів наявність заборгованості у повному обсязі.

Колегія суддів судової палати вважає, що такі висновки суду першої інстанції не відповідають вимогам закону та встановленим по справі обставинам, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що 23.07.2008 року між АТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 1204/0708/45/021, згідно умовами якого, банк надав позичальнику кредитні кошти для споживчих цілей у розмірі 18 000 дол. США з розрахунку 11, 90 % річних за користування кредитом, починаючи з дня надання кредиту і до 23.07.2028 року .

В забезпечення виконання позичальником зобов'язань між кредитором ПАТ «Сведбанк» та відповідачем ОСОБА_3 укладено договір поруки №1204/0708/45-021-Р-1 від 23.07.2008 року.

25.05.2012 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги відповідно до якого ПАТ «Сведбанк» передає ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними договорами (т.1 а.с. 5-13).

Згідно витягу з додатку №1 до договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами (т.1а.с.18) позивачу передано вимогу за кредитним договором №1204/0708/45-021, фактичний розмір заборгованості за кредитним договором станом на 25.05.2012 року у валюті складає - 16 806, 41 дол. США ( т.1 а.с.18).

Відповідач ОСОБА_2 належним чином не виконує свої зобов'язання за кредитним договором, у зв'язку з чим утворилася заборгованість.

Згідно розрахунку наданого позивачем заборгованість за кредитним договором станом на 21.07.2015 року складає 438 815, 32 грн., з яких заборгованість за тілом кредиту - 358 849, 55 грн., заборгованість за відсотками -62 028, 39 грн., пеня - 20 634, 53 грн., сума за ставкою 3% від простроченої заборгованості по тілу - 255, 35 грн., сума за ставкою 3% від простроченої заборгованості по вдсотках -1 047, 48 грн. ( т.1 а.с. 19).

Пунктом 1.3 кредитного договору №1204/0708/45/021 передбачено, що позичальник сплачує банку проценти за користування кредитом у розмірі 11, 90 % річних за весь строк фактичного користування.

Відповідно до п.3.1.1 вказаного кредитного договору, починаючи з 10.09.2008 року позичальник здійснює погашення кредиту та сплату процентів за період користування кредитом, нарахованих відповідно до п.3.2 цього договороу, шляхом здійснення фіксованих платежів (Ануїтетний платіж) у сумі 196, 94 доларів США до 10(десятого) числа кожного місяця та в день закінчення кредитного договору.

Пунктом 8.1. кредитного договору передбачено, що за порушення сплати Ануїтетних платежів за вказаним договором позичальник сплачує пеню за кожний день прострочення в розмірі подвійної ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожний день прострочення в тому числі день погашення простроченої заборгованості.

Відповідно до п.2 договору поруки №1204/0708/45-021-Р-1 від 23.07.2008 року поручитель несе солідарну відповідальність з позичальником перед банком за виконання позичальником умов основного зобов'язання.

Відповідно до п.10 вказаного договору поруки сторони встановили, що строком припинення поруки, встановленої цим договором є повне виконання позивальником або поручителем своїх обов'язків

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов'язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Однак, суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні заявлених вимог позивача до поручителя не взяв до уваги, що за умовами кредитного договору боржник ОСОБА_2 взяв на себе зобов'язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 23 липня 2028 року року, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами).

Тобто, сторони встановили не лише строк дії договору, а й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов'язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Якщо умовами кредитного договору передбачено окремі самостійні зобов'язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов'язку, то в разі неналежного виконання позичальником цих зобов'язань позовна давність за вимогами кредитора до позичальника про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 цього Кодексу) повинні застосовуватись і до поручителя.

З аналізу зазначених вище норм вбачається, що в разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначене періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 14 вересня 2016 року за № 6-223цс16, постанові від 19 жовтня 2016 року № 1265цс15, які згідно зі ст. 360-7 ЦПК Україниєобов'язковими для судів.

Як убачається з п.3.1.1 та п. 3.1.3. кредитного договору, позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, починаючи з 10.09.2008 року шляхом здійснення фіксованих платежів у сумі 196, 94 доларів США 10 числа кожного місяця шляхом направлення коштів на рахунок банку через касу банку або шляхом безготівкового перерахування щомісяця у чітко встановлений термін здійсненняґ платежів.

Відповідно до пункту 4 договору поруки відповідальність поручителя наступає у випадку невиконання (неналежного виконання) боржником зобов'язання за кредитним договором.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 свій останній платіж здійснив 10 лютого 2014 року, а наступний термін платежу за договором був визначений 10 березня 2014 року (включно), який він не здійснив, а тому згідно з підпунктом 3.3 кредитного договору з 11 березня 2014року несплачена заборгованість вважається простроченною.

Оскільки кредитним договором передбачено, що чергові платежі боржник повинен був здійснювати не пізніше 10 числа кожного місяця, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника, та обрахування встановленого договором поруки строку для пред'явлення вимог до поручителя.

У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більше ніж 6 місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Разом із тим, правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобовязань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язань.

ПАТ «Дельта Банк» звернулося до суду з позовом 20 серпня 2015 року. Позивачем заборгованість за тілом кредиту за кредитним договором розрахована станом на 21.07.2015 року.

Зазначене свідчить про те, що позивачем вимоги до поручителя ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за тілом кредиту, яка виникла до 20.02.2015 року за кредитним договором №1204/0708/45-021 пред'явлені поза межами встановленого строку, передбаченого ч.4 ст.559 ЦК України.

Таким чином, оскільки позивач протягом шести місяців від дня настання строку виконання частини основного зобовязання за тілом кредиту за кредитним договором не пред'явив вимоги до поручителя, тому порука за кредитним договором в частині щомісячних платежів за період з 10.03.2014 року по 10.02.2015 року припинена на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Разом з тим, правовідносини поруки за договором поруки не можна вважати припиненими в частині заборгованості за тілом кредиту, яка виникла за період з 10.02.2015 року 21.07.2015 року, оскільки стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником зобо'вязань за вказаний вище період до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання зобов'язання за кредитним договором.

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості, заборгованість за тілом кредиту за кредитним договором станом на 10.02.2015 року становить 15 634, 17 доларів США, що згідно курсу НБУ на 21.07.2015 року складає - 344 420, 77 грн.

Як вбачається із матеріалів справи заборгованість за відсотками за вказаним кредитним договором, що виникла за період з 10.02.2015 року по 21.07.2015 року становить 970, 54 доларів США, що згідно курсу НБУ на 21.07.2015 року складає - 21 381, 00 грн.

Проаналізувавши зазначені вище обставини по справі у їх сукупності, колегія суддів вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідачів солідарно кредитної заборгованості підлягають задоволенню частково із суми, яка складається із тіла кредиту в сумі - 344 420, 77 грн. та відсотків у сумі -21 381, 00 грн.

Разом з тим, з відповідача ОСОБА_2 підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту, яка виникла у період з 10.02.2014 року по 10.02.2015 року, що складає - 10 428, 79 грн. та заборгованість за процентами у вказаний період, що складає - 40 647, 39 грн.

Окрім того, поза увагою суду першої інстанції залишилися положення статті 625 ЦК України із поєднанням зі статтею 1048, 1050 ЦК України, які підлягають застосуванню у разі прострочення виконання боржником грошового зобов'язання.

Тому з відповідача ОСОБА_2 підлягають стягненню на користь позивача сума за ставкою 3% від простроченої заборгованості по тілу та по відсотках, відповідно -255, 36 грн. та 1047, 48 грн.

Разом з тим, позивачем заявлено вимоги про стягнення пені станом на 21.07.2015 року. Колегія суддів судової палати вважає, що вимоги про стягнення пені не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідачі зареєстровані та проживають у м. Лисичанську Луганської області.

З 14 квітня 2014 року Законом України №1669- VII від 02 вересня 2014 року «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» був ведений мораторій на нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики.

Відповідно до ст. 2 вказаного закону на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.

Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

Зазначеним Законом визначено, що період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України» від 13.04.2014 р., Указом Президента України «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14.04.2014 р. №405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Згідно з додатком до розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053- до зазначених населених пунктів належить м. Лисичанськ.

Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року № 1275-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнано такими, що втратили чинність розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053-р та розпорядження Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року № 1079-р.

Згідно із додатком до розпорядження Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року до зазначених населених пунктів належить м. Лисичанськ.

На підставі, викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що заявлені вимоги позивача в частині стягнення пені, яка нарахована згідно наданим розрахунком з 22.07.2014 року у сумі 20 634, 54 грн. не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, відповідно до п.п. 3, 4 ст.309 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення заявлених вимог позивача.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

З матеріалів справи вбачається, що на час зверення до суду першої інстанції позивача відповідно до п.22 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» ( в редакції чинній на час звернення до суду з позовною заявою) позивача було звільнено від сплати судового збору, тому з відповідачів підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 574,36 грн. з кожного. З ОСОБА_2 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 2 143,18 грн. , з ОСОБА_3 1 675, 34 грн.

Керуючись ст. 209, 303, 304, 307, 309, 316, 317, 318, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" задовольнити частково.

Рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 19 грудня 2016 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким заявлені вимоги Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" заборгованість за кредитним договором №1204/0708/45-021 від 23.07.2008 року станом на 21.07.2015 року у сумі 365 801, 77 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" заборгованість за кредитним договором №1204/0708/45-021 від 23.07.2008 року станом на 21.07.2015 року у сумі 52 379,02 грн.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 574,36 грн. з кожного.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" у розмірі 2 143,18 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" судовий збір 1 675, 34 грн.

В іншій частині заявлених вимог відмовити за необґрунтованістю.

Рішення апеляційного суду набирає чинності з моменту проголошення та може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді: