Справа № 523/1826/17
Провадження №2/523/2305/17
У х в а л а

"09" лютого 2017 р.

Суддя Суворовського районного суду м. Одеси Середа І.В., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту родинних відносин, встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

До Суворовського районного суду м.Одеси звернувся з позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту родинних відносин, встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування за законом.

Враховуючи зміст заявлених вимог та додані матеріали, позов підлягає залишенню без руху, виходячи з наступного.

Відповідно до пунктів 3,4,5 ч.2 ст.119 ЦПК України серед вимог до позовної заяви визначено, що заява повинна містити зміст позовних вимог та ціну позову щодо вимог майнового характеру, а також до позовної заяви додається документ, що підтверджує сплату судового збору.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року, який набрав чинності з 1 листопада 2011 року (далі Закон), судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, а також за видачу судами документів і включається до складу судових витрат.

Згідно ч.1 ст.4 Закону, судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Станом на 01.01.2017 року розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становив 1600,00 грн.

За подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для окремих позовних заяв майнового і немайнового характеру, у разі, коли в позовній заяві обєднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру, відповідно до вимог п.3 ст.6 Закону.

Відповідно до п.1.2) ч.2 ст. 4 Закону (з врахуванням змін, внесених згідно із Законами №4212-VI від 22.12.2011 р., від 19.09.2013 р. №590-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору» та Законом №484-VIII від 22.05.2015 р. Законом №1774-VIII від 06.12.2016 р.) ставка судового збору за подання до суду фізичною особою позовної заяви немайнового характеру становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 640,00 грн.

Позивачем до матеріалів справи додано 2 квитанції про сплату судового збору по 640 грн. кожна, що відповідає вимогам п.3 ст.6 Закону.

Відповідно до п.1.2) ч.2 ст. 4 Закону (з врахуванням змін, внесених згідно із Законами №4212-VI від 22.12.2011 р., від 19.09.2013 р. №590-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору», Законом №484-VIII від 22.05.2015 р., Законом №1774-VIII від 06.12.2016 р) ставка судового збору за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто від 640,00 грн. до 8000,00 грн..

Відповідно до п.9 ч.1 ст.80 ЦПК України, ціна позову у позовах про право власності на нерухоме та рухоме майно, що належить фізичним особам на праві власності, - визначається дійсною вартістю нерухомого майна.

Однак позивачем не дотримано вимог вказаної статті та не зазначено дійсної вартості майна, що має значення для визначення судом правильності сплати збору.

Згідно п.16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 р. «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» (з урахуванням змін, внесених Постановою ВССУ №10 від 25.09.2015р.), розмір судового збору за подання позовної заяви про визнання права власності на майно визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру. При цьому суд не повинен визначати вартість майна за відповідними вимогами, оскільки за змістом статті 80, пункту 4 частини другої статті 119 ЦПК такий обов'язок покладається на позивача. Проте, якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред'явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд (частина друга статті 80 ЦПК). Остаточне визначення в процесі розгляду справи ціни позову (дійсної вартості спірного майна), а отже, і суми судового збору, здійснюється судом із наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору.

Перевіркою доданих матеріалів до позову встановлено, що позивачем не надано підтвердження дійсної вартості домоволодіння. Розрахунки позивача з приводу ціни позову у розмірі 53000 грн. не може бути прийнято до уваги через те, що вартість домоволодіння станом на час розгляду справи не відповідає дійсній вартості спірного майна.

З метою встановлення дійсної вартості спірного нерухомого майна позивач вправі звернутися до суб'єктів оцінної діяльності щодо визначення вартості даного нерухомого майна, або сплатити судовий збір у розмір 5000 грн..

Оскільки додані до матеріалів справи 2 квитанції про сплату судового збору в розмірі 640 грн. кожна враховуються як оплата ставки судового збору за розгляд 2-х вимог немайнового характеру, тому відсутня оплата судового збору по вимозі майнового характеру (визнання права власності).

Враховуючи зазначені норми та відповідно до ч.1 ст.121 ЦПК України заяву слід залишити без руху, про що треба повідомити позивача та надати йому строк для усунення недоліків.

Керуючись ст.ст.119, 120, 121, 209,210 ЦПК України, суддя -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту родинних відносин, встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування за законом, залишити без руху.

Надати позивачу строк для усунення недоліків, який не може перевищувати пяти днів з дня отримання даної ухвали.

Якщо позивач, відповідно до ухвали суду, у встановлений строк не виконає зазначені вимоги, позовна заява буде вважатись неподаною та повернута позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: