Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/295/17 Головуючий у суді І-ї інстанції Галаган О. В.
Доповідач Черненко В. В.
УХВАЛА

Іменем України

01.02.2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді - Черненко В.В.

суддів - Потапенка В.І., Франко В.А.

за участю секретаря - Гончар В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 24.11. 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошової компенсації вартості частки майна, що є у спільній частковій власності, припинення права власності,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернулася у суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення грошової компенсації вартості частки майна, що є у спільній частковій власності, припинення права власності.

На обґрунтування позовних вимог зазначила, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом виданого 11.12.2015 року державним нотаріусом Кіровоградської міської державної нотаріальної контори №1, по реєстру № 2-246 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 являються власниками по ? частки кожен, однокімнатної квартири АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позивач зазначив, що на даний час у неї, як співвласника квартири немає можливості користуватися спільною квартирою, так як відповідач володіє і користується спірною квартирою, а саме в квартирі проживає син відповідача з сім'єю, чим перешкоджає виділу в натурі належної їй частки у праві спільної часткової власності.

Позивач неодноразово зверталася до відповідача з пропозицією викупу належної їй частки квартири, однак відповідач не погоджується на таку пропозицію.

Згідно звіту про оцінку майна від 02.03.2016 року оціночна вартість спірної квартири становить 446862 грн., відповідно ? частка складає 223431 грн.

Просила суд стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію вартості ? частки квартири АДРЕСА_1 в розмірі 223431 грн. Після отримання компенсації припинити її право власності на ? частку квартири АДРЕСА_1. Визначити, що після припинення права власності ОСОБА_2 на ? частку квартири АДРЕСА_1, квартира в цілому належить відповідачу.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 24.11. 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції в зв'язку з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно ст.303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції встановив, що відповідно до свідоцтва про право власності, яке видано на підставі рішення Кіровоградського міськвиконкому № 255 від 10.12.1986 року ОСОБА_4 є власником квартири АДРЕСА_1 (а.с. 138).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла (а.с. 72).

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 11.12.2015 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є власниками по ? частки квартири АДРЕСА_1 (а.с. 12).

Відповідно до технічного паспорту на спірну квартиру від 26.11.1996 року, загальна її площа становить - 32.8 кв.м., в тому числі житлова площа - 18.8 кв.м. (а.с. 15-16, 186-188).

Станом на 02.03.2016 року оцінююча (ринкова) вартість квартири АДРЕСА_1 складає 446862 грн. (а.с. 47-56).

Згідно довідки ОЖБК від 24.02.2016 року № 324 в квартирі АДРЕСА_1 зареєстрований ОСОБА_3 з 29.12.2015 року (а.с. 17).

Суд першої інстанції зазначив, що відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно зі ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд; усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ст.321 ЦК України).

Відповідно до ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до частин першої, другої статті 364 ЦК України кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі належної йому частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

При цьому слід також враховувати, що в силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

Відповідно до ч. 5 ст. 317 ЦК України власник не може використовувати право власності на шкоду правам та свободам громадян, а ч. 3 цієї ж статті гарантуються рівні умови здійснення своїх прав усім власникам.

Стягнення грошової компенсації за частки позивача, який бажає виділу, з відповідача, який сплатити таку компенсацію неспроможний, та визнання за останнім усупереч його волі права власності на частку позивача є використанням одним співвласником свого права власності на шкоду іншому співвласнику, що є неприпустимим.

Здійснення права власності полягає не лише у реалізації власником права розпорядження своїм майном.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦК України, майно, яке знаходиться у спільній власності може бути виділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. При цьому у відповідності до ч. 2 ст. 367 ЦК України, у випадку поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Крім того, відповідно до ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Суд першої інстанції дійшов висновку про неможливість задоволення позовних вимог ОСОБА_2, оскільки обраний нею спосіб захисту права власності становитиме надмірний тягар для іншого співвласника та очікувано призведе до порушення прав власника ОСОБА_3, що є неможливим в силу дії рівності прав усіх співвласників.

В апеляційній скарзі зазначається, що судом першої інстанції при винесені рішення були порушені норми матеріального та процесуального права, оскільки суд в порушення статті 361, 364 ЦК України не задовольнив позовні вимоги позивача.

Колегія суддів перевірила зазначені доводи і дійшла висновку, що доводи викладені в апеляційній скарзі не знайшли свого підтвердження.

Суд першої інстанції правильно встановив дійсні обставини справи зокрема , що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 11.12.2015 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є власниками по ? частки квартири АДРЕСА_1 (а.с. 12).

Спірна квартира має одну житлову кімнату площею 32,8 кв.м.. в тому числі житлова площа - 18,8 кв.м.

Станом на 02.03.2016 року оцінююча (ринкова) вартість квартири АДРЕСА_1 складає 446862 грн. (а.с. 47-56).

Згідно довідки ОЖБК від 24.02.2016 року № 324 в квартирі АДРЕСА_1 зареєстрований ОСОБА_3 з 29.12.2015 року (а.с. 17).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3. ніде не працює, що підтверджується копією трудової книжки (а.с. 196-197).

Відповідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно іншого майна окрім ? частки спірної квартири у відповідача не має (а.с.204).

Згідно правових висновків Верховного Суду України викладених в Постанові від 13.01.2016 року у цивільній справі №6-2925 цс15, відповідно до яких, випадки, коли співвласник майна бажає позбутися належної йому частки в спільному майні шляхом отримання від інших співвласників компенсації вартості належної йому частки та визнання за останніми права власності на все майно регулюються ст.. 364 ЦК України.

Відповідно до статті 360-7 ЦПК України висновки щодо застосування норм права викладених у постанові Верховного Суду України мають враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

З врахуванням закріплених в пункті 6 ст.3 ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін, при розгляді справ, в яких заявляються вимоги одного із співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, є необхідність встановлювати наступне: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачеві частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно з Законом; чи користується спільним майном інші співвласники - відповідач по справі; чи сплачуються іншими співвласниками , які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до ч.3 ст.358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, виходячи із встановлених обставин справи, що відповідач, як співвласник майна, не спроможний виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ним права власності на спільне майно. Компенсація зазначена в позові становитиме для відповідача надмірний тягар.

Колегія суддів, приймаючи до уваги встановлені обставини, дійшла висновку, що суд першої інстанції розглянув справу в межах доводів позовної заяви та наданих сторонами доказів.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки не підтверджуються належними доказами, суперечать фактичним обставинам справи та вимогам закону.

Підстави для скасування або зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню, рішення суду першої інстанції відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України залишається без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 24.11. 2016 року - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: