Справа № 372/83/17 Головуючий у І інстанції Висоцька Г. В.
Провадження № 22-ц/780/1974/17 Доповідач у 2 інстанції Іванова І. В.
Категорія 26 04.04.2017
УХВАЛА

Іменем України

04 квітня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого - Іванової І.В.,

суддів - Гуля В.В., Білоконь О.В.

при секретарі - Якимчук Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Хааб Медіа Технолоджі Партнерс» на ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 10 лютого 2017 року про відмову в забезпеченні позову у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Хааб Медіа Технолоджі Партнерс» до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 10 лютого 2017 року відмовлено в задоволенні заяви ТОВ «Хааб Медіа Технолоджі Партнерс» про застосування заходів забезпечення позову у справі за позовом ТОВ «Хааб Медіа Технолоджі Партнерс» до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду першої інстанції, представник позивача ТОВ «Хааб Медіа Технолоджі Партнерс» подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу про застосування заходів забезпечення позову у справі.

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що ухвала суду першої інстанції винесена з порушенням норм чинного законодавства та неповним встановленням обставин що мають значення для справи. Суд не надав належної оцінки викладеним в заяві про забезпечення позову доводам заявника про те, що між сторонами існує спір про повернення коштів, а тому накладення арешту на належну відповідачці частку в статутному капіталі ТОВ, яка складає 32 %, оскільки в грошовому розмірі вона визначається 9740,80 грн., є необхідним, так як жодного іншого майна остання не має, що може ускладнити або унеможливити виконання рішення суду.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що в провадженні Обухівського районного суду Київської області перебуває цивільна справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Хааб Медіа Технолоджі Партнерс» до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 10 лютого 2017 року відмовлено в задоволенні заяви представника позивача про застосування заходів забезпечення позову у даній справі шляхом накладення арешту на належну відповідачці ОСОБА_3 частку у статутному капіталі позивача ТОВ «Хааб Медіа Технолоджі Партнерс» в розмірі 32 %.

Постановляючи ухвалу про відмову в застосуванні вказаних заходів забезпечення позову у справі, суд першої інстанції виходив з положень ст.ст.151-153 ЦПК України, зазначаючи про відсутність правових підстав для задоволення заяви.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції в повній мірі відповідає вимогам закону, з наступних підстав.

Так, відповідно до ч.1 та ч. 3 ст. 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно з п.1 ч.1 ст.152 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачка ОСОБА_3 є засновником (учасником) юридичної особи ТОВ «Хааб Медіа Технолоджі Партнерс».

Так, відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, розмір внеску відповідачки до статного фонду ТОВ «Хааб Медіа Технолоджі Партнерс» становить 9740,80 грн. (а.с.8).

Згідно ст. 66 ГК України, джерелами формування майна підприємства є грошові та матеріальні внески засновників.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про господарські товариства», господарським товариством є юридична особа, статутний складений) капітал якої поділений на частки між учасниками.

Стаття 144 ЦК України визначає, що статутний капітал товариства з обмеженою відповідальністю складається із вкладів його учасників. Розмір статутного капіталу дорівнює сумі вартості таких вкладів.

Статті 86, 87 ГК України визначають, що сума вкладів засновників та учасників господарського товариства становить статутний капітал товариства. Вклад, оцінений у гривнях, становить частку учасника та засновника у статутному капіталі товариства.

Відповідно до ст. ст. 85 ГК України, господарське товариство є власником майна, переданого йому у власність засновниками і учасниками як внески.

Стаття 115 ЦК України встановлює, що господарське товариство є власником майна, переданого йому учасниками товариства у власність як вклад до статутного (складеного) капіталу. Вкладом до статутного (складеного) капіталу господарського товариства можуть бути гроші, цінні папери, інші речі або майнові чи інші відчужувані права, що мають грошову оцінку.

За змістом цієї статті, майном господарського товариства, крім вкладів до статутного капіталу, також є продукція, вироблена товариством у результаті господарської діяльності; одержані доходи; інше майно, набуте на підставах, що не заборонені законом.

Частці засновника (учасника) в статутному капіталі пропорційно відповідає частка у майні господарського товариства, на яку засновки (учасник) має право.

В правовій позиції Верховного Суду України, що викладена в постанові від 03 липня 2013 року по справі № 6 -61цс13, зазначено, що з моменту внесення грошових коштів до статутного капіталу господарського товариства вони є власністю самого товариства.

В правовій позиції Верховного Суду України, що викладена в постанові від 17 вересня 2014 року по справі № 6 -31цс14, роз'яснено, що у господарському товаристві статутний капітал поділений на частки, а майно при виході учасника розподіляється між його членам пропорційно часткам у статному капіталі, тобто, виходячи з правовідносин спільної часткової власності з визначенням часток у порядку, передбаченому законом і статутом товариства. Згідно зі статтею 149 ЦК України звернення стягнення на частину майна товариства з обмеженою відповідальністю, пропорційну частці учасника товариства в статутному капіталі, за його особистими боргами допускається лише у разі недостатності в нього іншого майна для задоволення вимог кредиторів. Кредитори такого учасника мають право вимагати від товариства виплати вартості частини майна товариства, пропорційної частці боржника в статутному капіталі товариства, або виділу відповідної частини майна для звернення на нього стягнення. Частина майна, що підлягає виділу, або обсяг коштів, що становлять її вартість, встановлюється згідно з балансом, який складається на дату пред'явлення вимог кредиторами. Звернення стягнення на всю частку учасника в статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю припиняє його участь у товаристві. Отже, за змістом зазначених норм права, майно товариства може бути виділено пропорційно частці боржника в статутному капіталі або виплачена його вартість пропорційно частці боржника в статутному капіталі товариства на вимогу кредитора.

Виходячи з вищенаведених положень, допускається звернення стягнення на частку в майні господарського товариства, належну особі, а не на виражений в грошовій формі розмір вкладу до статутного (складеного) капіталу товариства.

Вклад до статутного фонду товариства, який має грошову оцінку, з моменту внесення до статутного капіталу є власністю самого товариства.

З заяви про забезпечення позову вбачається, що представник позивача просить накласти арешт саме на вклад відповідачки до статутного (складеного) капіталу товариства, що є майном самого товариства, виходячи зі змісту ст. 152 ЦПК України, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви про забезпечення позву вказаним заявником способом.

Доводи апеляційної скарги про те, що існує загроза невиконання або утруднення виконання рішення суду, якщо не будуть вжиті заходи забезпечення позову, не спростовують правильність висновків суду першої інстанції про відмову в задоволенні заяви, так як вимоги заяви про накладення арешту на внески відповідачки в статутний (складений) капітал господарського товариства не ґрунтуються на положеннях законодавства, з викладених вище підстав.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги представника позивача відсутні, ухвалу районного необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 312, 315 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Хааб Медіа Технолоджі Партнерс» відхилити.

Ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 10 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку згідно ст.324 ЦПК України не підлягає.

Головуючий :

Судді :