Справа № 495/8421/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 січня 2017 року м. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого судді: Мишко В.В.

при секретарі судового засідання: Левченко А.В.

за участю представників сторін:

від позивача: не зявився

від відповідача: не зявився

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 495/8421/16-ц

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про поділ спільного майна подружжя

В С Т А Н О В И В :

24.10.2016 року ОСОБА_1 (далі по тексту позивач) звернулася до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою до ОСОБА_2ОСОБА_3 (далі по тексту відповідач) про поділ спільного майна подружжя (а.с.2-3).

Так, позивач, просить суд:

- визнати автомобіль марки MAZDA 626, державний номер НОМЕР_1, 1992 року випуску, червоного кольору, кузов JMZGE39 (дата реєстрації 09.02.2007 року) спільною власністю подружжя;

- визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку автомобіля марки MAZDA 626, державний номер НОМЕР_1, 1992 року випуску, червоного кольору, кузов JMZGE39 (дата реєстрації 09.02.2007 року), який є спільною власністю подружжя.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вступили до шлюбу 02 червня 2001 року, який був розірваний 05 березня 2013 року. За час перебування у шлюбі подружжя придбало майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, а саме: автомобіль марки MAZDA 626, державний номер НОМЕР_1, 1992 року випуску, червоного кольору, кузов JMZGE39 (дата реєстрації 09.02.2007 року). Вказаний автомобіль був придбаний у шлюбі та зареєстрований на чоловіка ОСОБА_1 ОСОБА_2

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 07.11.2016 року відкрито провадження по справі № 495/8421/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя. Справу призначено до розгляду (а.с.12).

Позивач ОСОБА_1, в судове засідання не зявилась, але подала до суду заяву, згідно якої позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити та розглянути справу за її відсутності (а.с.35).

Відповідач ОСОБА_2, в судове засідання не зявився, але подав до суду заяву, згідно якої позов ОСОБА_1 визнає, просить суд його задовольнити у повному обсязі та розглянути справу за його відсутності (а.с.36).

Враховуючи викладені обставини та норми чинного законодавства, суд вважає за можливе і необхідне, розглянути справу за відсутності сторін та їх представників, на підставі наявних та достатніх для розгляду матеріалів справи.

У відповідності до ч.2 ст.197 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши позовну заяву, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, заслухавши в судових засіданнях пояснення сторін, суд дійшов до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, у період з 02.06.2001 року по 18.03.2013 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі, вели спільне господарство, у них був спільний побут, мали взаємні права та обовязки.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 05.03.2013 року розірвано шлюб між ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище Шаламай), ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрований 02 червня 2001 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Корсунь Шевченківського районного управління юстиції Черкаської області, актовий запис № 43, які від шлюбу мають неповнолітню дитину доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.5).

Так, за твердженням позивачки, за час перебування у шлюбі подружжя придбало майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, а саме: автомобіль марки MAZDA 626, державний номер НОМЕР_1, 1992 року випуску, червоного кольору, кузов JMZGE39 (дата реєстрації 09.02.2007 року). Вказаний автомобіль був придбаний у шлюбі та зареєстрований на чоловіка ОСОБА_1 ОСОБА_2

Згідно відповіді на адвокатський запит територіального сервісного центру № 5143 від 15.10.2016 року автомобіль марки MAZDA 626, державний номер НОМЕР_1, 1992 року випуску, червоного кольору, кузов JMZGE39 (дата реєстрації 09.02.2007 року)числиться за громадянином ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.6).

Дані обставини і стали підставою для звернення ОСОБА_1 до суду із відповідною позовною заявою про поділ спільного майна подружжя.

Статтею 74 Сімейного кодексу України передбачено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

У відповідності до ч.3 ст.368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ст.60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хворобою, тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст.69 Сімейного кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб'єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням.

Статтею 70 Сімейного кодексу України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними, або шлюбним договором. Оскільки спільна сумісна власність не передбачає визначення часток учасників, а поширюється на усе майно, при здійсненні поділу такого майна слід виходити з презумпції рівності часток. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Відповідно ж до п.3 ч.1 ст.57 Сімейного кодексу України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями:

1) час набуття майна;

2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття);

3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий режим спільної власності подружжя.

Тільки в разі встановлення цих фактів, визначення критеріїв та якщо набуття майна відповідає цим чинникам, норма статті 60 Сімейного кодексу України вважається застосованою правильно.

Аналогічна правова позиція викладена у Постановах Верховного Суду України від 03.06.2015 року по справі № 6-38цс15 та від 16.12.2015 року по справі № 6-2641цс15, за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи та було вище зазначено, автомобіль марки MAZDA 626, державний номер НОМЕР_1, 1992 року випуску, червоного кольору, кузов JMZGE39 (дата реєстрації 09.02.2007 року) було придбано (зареєстровано) у період шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за їх спільні кошти. Але і на даний час єдиним власником зазначеного автомобіля є ОСОБА_2

Таким чином, суд вважає, що ОСОБА_1, відповідно до ст.ст. 60, 69, 70, 74 Сімейного кодексу України, ч.3 ст.368 Цивільного кодексу України має право на отримання 1/2 частки автомобіля марки MAZDA 626, державний номер НОМЕР_1, 1992 року випуску, червоного кольору, кузов JMZGE39 (дата реєстрації 09.02.2007 року), який було придбано (зареєстровано) у період шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за їх спільні кошти.

Виходячи з вищевикладеного, враховуючи рівність сторін перед судом, суд не вбачає ніяких порушень цивільних прав відповідача у разі задоволення таких позовних вимог.

Відповідно до роз'яснень, які містяться в п.25 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільні речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст.71 СК України щодо обов'язкової згоди одного із подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст.365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного із них) до суду з таким позовом (ст.11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

У разі, коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя у цьому майні без його поділу і залишає майно у спільній частковій власності.

Спірний автомобіль дійсно є неподільним майном, але при цьому на депозитний рахунок суду, у відповідності до ст.365 ЦК України, не внесено відповідної грошової суми.

У зв'язку з цим спірний автомобіль на даний час підлягає залишенню у спільному користуванні сторін. При цьому суд визнає, що кожен із співвласників автомобіля має право, відповідно до вимог ст.365 ЦК України, звернутися до суду з позовом про припинення права на частку у цьому майні, з попереднім внесенням на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми частки автомобіля.

Згідно із ст.1 Цивільного процесуального кодексу України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.ст. 10, 11 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 6 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст.ст. 57-58 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із ст.212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ст.213 ЦПК України).

Враховуючи вищезазначені обставини, норми чинного законодавства та той факт, що відповідач визнав позов, розглянувши справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, суд, за своїм внутрішнім переконанням, дійшов до висновку про законність, обґрунтованість та правомірність позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, у зв'язку з чим такий позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 3, 57, 60, 69, 70-71, 74 Сімейного кодексу України, ч.3 ст.368 Цивільного кодексу України, ст.ст. 3, 10-11, 57-60, 174, 197, 208-209, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задовольнити.

Визнати автомобіль марки MAZDA 626, державний номер НОМЕР_1, 1992 року випуску, червоного кольору, кузов JMZGE39 (дата реєстрації 09.02.2007 року) обєктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) право власності на 1/2 частину автомобіля марки MAZDA 626, державний номер НОМЕР_1, 1992 року випуску, червоного кольору, кузов JMZGE39 (дата реєстрації 09.02.2007 року).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Одеської області через Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.В. Мишко