АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого судді: Махлай Л.Д.,

суддів: Мазурик О.Ф., Кравець В.А.

при секретарі: Синявському Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою ОСОБА_1, поданою через представника ОСОБА_2, на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 29 грудня 2016 року в справі за поданням головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Бочковського Тараса Олександровича про надання дозволу на примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_1,

в с т а н о в и л а :

21.12.2016 року головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Бочковський Т.О звернувся до суду з поданням про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_1, а саме будинку АДРЕСА_2, посилаючись на те, що на виконанні у державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у м. Києві перебуває виконавче провадження № 50144299 з примусового виконання виконавчого листа від 03.02.2016 року № 753/19705/15 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 6 370 531, 50 грн.. 15.02.2016 року державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, а боржнику було надано строк для добровільно виконання рішення. Проте рішення не виконано. 29.07.2016 року та 17.10.2016 року державним виконавцем було здійснено вихід до вказаного будинку боржника, проте здійснити опис майна боржника та будинку не вдалося, оскільки двері не відчинили, про що державним виконавцем було складено акт.

Справа № 753/23506/16-ц Апеляційне провадження: 22-ц-796/3615/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Цимбал І.К.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Махлай Л.Д.
Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 29.12.2016 року подання задоволено. Надано дозвіл державному виконавцю відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Бочковському Т.О. або за його дорученням державному виконавцю Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області на примусове проникнення до житлового будинку АДРЕСА_2, який належить боржнику ОСОБА_1 для проведення виконавчих дій передбачених Законом України «Про виконавче провадження» в межах виконавчого провадження № 50144299.

Не погоджуючись з даною ухвалою суду, ОСОБА_1 через представника подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою відмовити у задоволенні подання. Посилається на неправильне застосування норм процесуального права. А саме, суд не взяв до уваги відсутність даних про повідомлення боржника про те, що буде проводитися опис майна, щоб остання мала можливість перебувати вдома. Тобто відсутні докази про те, що боржник перешкоджала державному виконавцю у виконанні його обов`язків. Крім того, державний виконавець вказує, що намагався отримати доступ до житла і, що боржник перешкоджала останньому у доступі до квартири, проте за вказаною ним адресою ніякої квартири немає, це приватний будинок.

У судовому засідання ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 просили задовольнити апеляційну скаргу.

Головного державний виконавець Бочковський Т.О. та представник стягувача - ОСОБА_9 просили апеляційну скаргу відхилити, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін посилаючись на її законність та обґрунтованість.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши надані матеріали, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи подання державного виконавця про надання дозволу на примусове проникнення до житла, суд першої інстанції виходив з того, що боржник в добровільному порядку рішення суду не виконує та перешкоджає державному виконавцю в проведенні виконавчих дій щодо опису арештованого майна.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим у справі обставинам та нормам процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що в провадженні державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві перебуває виконавче провадження № 50144299 з примусового виконання виконавчого листа Дарницького районного суду м. Києва від 03.02.2016 року № 753/19705/15-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 6 370 531, 50 грн..

15.02.2016 року державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, а боржнику було надано строк для добровільного його виконання.

14.06.2016 року на адресу Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області направлено постанову державного виконавця про проведення перевірки майнового стану боржника.

26.08.2016 до відділу надійшов акт державного виконавця Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області від 29.07.2016 року, згідно якого, «виїздом за адресою: АДРЕСА_2 встановлено, що до домоволодіння доступу не надано, що унеможливлює проведення опису майна».

25.10.2016 року до відділу надійшли акти державного виконавця Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області складені на виконання доручення державного виконаця від 12.10.2016 року, згідно яких доручення державного виконавця не виконано у зв`язку з відсутністю доступу до приміщення боржника та неявкою боржника на виклик державного виконавця.

29.07.2016 року та 17.10.2016 року державним виконавцем було здійснено вихід за адресою: АДРЕСА_2, з метою опису та арешту майна боржника, однак допуску до житла боржника надано не було, про що були складені відповідні акти.

06.12.2016 року боржнику надсилалась вимога про необхідність забезпечення вільного доступу державному виконавцю до квартири, з метою опису арештованого майна, яка була проігнорована.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, що щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла іншого володіння особи за поданням державного виконавця.

Відповідно до п. 10 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» ( в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду з поданням про розшук боржника - фізичної особи або дитини чи про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, стосовно якої складено виконавчий документ про її відібрання.

Визначальним при розгляді подання державного виконавця про примусове проникнення до житла боржника є лише факт невиконання рішення та неможливість державного виконавця потрапити до жилого приміщення боржника для проведення опису й арешту його майна.

Згідно положень ч. 1 ст. 11, ч. 7 ст. 12 вищезазначеного Закону державний виконавець зобов'язаний вживати передбачені заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов'язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 цього Закону виконавчі дії провадяться державним виконавцем у робочі дні не раніше шостої і не пізніше двадцять другої години, якщо інше не передбачено цією статтею. Конкретний час провадження виконавчих дій визначається державним виконавцем. Сторони виконавчого провадження мають право пропонувати зручний для них час провадження виконавчих дій.

ОСОБА_1 були направлені копія постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження, а також копія постанови про проведення перевірки майнового стану боржника від 14.06.2016 року та копія доручення державного виконавця від 12.10.2016 року, у яких зазначалося про необхідність здійснення опису майна боржника, а саме житлового будинку АДРЕСА_2 та земельних ділянок.

Зазначені документи направлені за адресою проживання боржника АДРЕСА_1. Про будь - яку іншу адресу, на яку необхідно направляти повідомлення чи інші засоби зв`язку боржник державного виконавця не повідомляла. З питання узгодження дати проведення опису майна до державного виконавця не зверталася. З апеляційної скарги не вбачається, що боржник має бажання у добровільному порядку виконати рішення суду чи надати доступ до майна для його опису. Наявність оскаржуваної ухвали не позбавляє боржника права узгодити з державним виконавцем день та час проведення опису майна та допустити державного виконавця для вчинення цих дій без примусового порядку.

Відповідно до ст. 30 Конституції України кожному гарантується недоторканість житла. Не допускається проникнення до житла чи іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку як за вмотивованим рішенням суду.

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема, для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження права особи на недоторканність житла, яке визначено в Конституції України й міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави в права людини з метою забезпечення загального блага.

Оскільки дії боржника призводять до тривалого невиконання виконавчого документа, що тягне за собою порушення строків виконання, а також порушує вимоги чинного законодавства щодо обов'язковості судових рішень суд першої інстанції правомірно задовольнив подання державного виконавця.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і не може бути скасована з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 312-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 29 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді