Справа № 137/2540/14-ц Провадження № 22-ц/772/1126/2017Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 19 Доповідач Шемета Т. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області у складі:

Головуючої судді Шемети Т. М.,

суддів: Панасюка О. С., Зайцева А. Ю.

за участі: секретаря судового засідання Куленко О. В.,

позивача ОСОБА_2 та його представника адвоката ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4 та її представника адвоката ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2 Апеляційного суду Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_6, ОСОБА_4 про стягнення боргу,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Літинського районного суду Вінницької області від 14.03.2017 року, -

встановила:

ОСОБА_2 08.12.2014 року (згідно відбитку штемпеля вхідної кореспонденції суду) звернувся до суду з вказаним позовом та неодноразово збільшуючи позовні вимоги (а.с.39-40, т.1; а.с. 240 241, т.2; а.с. 132, т.3), просив стягнути з відповідачів на його користь в рахунок оплати по договору №08/14 від 04.08.2013 року з додатком від 29.08.2014 року заборгованість в розмірі 219 030 гривень 38 коп. та 131 457 грн. 87 коп. інфляційних втрат, а всього 350 488 гривень 25 коп..

Позов обґрунтовував тим, що він уклав договір підряду з відповідачем ОСОБА_6 на проведення ряду ремонтних робіт, вони погодили вартість таких робіт і він їх виконав, проте ОСОБА_6 сплатив йому лише 10 000 грн.. Так як він дізнався, що будинок поділено між ОСОБА_6 та його дружиною ОСОБА_4, тому він звернувся до них обох як до співвласників про відшкодування понесених ним витрат.

Рішенням Літинського районного суду Вінницької області від 14.03.2017 року в задоволенні позову відмовлено через недоведеність факту виконання робіт, про які зазначено в актах виконаних робіт, підписаних на виконання договору підряду, тоді як показами свідків доведено що такі роботи вже існували станом на 2013 рік.

З таким рішенням не погодився позивач, подав апеляційну скаргу, за результатами розгляду якої просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги: він надав всі підтверджуючі документи на виконання проведених ним робіт, а саме: акти виконаних робіт, які були підписані замовником, а тому незрозумілою є позиція суду що він мав надати ще якісь докази. Суд безпідставно надав перевагу показам свідків на д наданими ним письмовими доказами, чомусь взяв до уваги фотографії, які незрозуміло коли були зроблені.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_2 та його представник адвокат ОСОБА_3 подану апеляційну скаргу підтримали з викладених у ній підстав. Відповідач ОСОБА_6 та його представник ОСОБА_7 визнали подану апеляційну скаргу, зазначили що суд безпідставно не прийняв до уваги визнання позову ним, ОСОБА_6. Відповідач ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_5 заперечили проти задоволення апеляційної скарги: вона не підписувала ніякого договору підряду, колишній чоловік мовчав про нього коли вони ділили майно в 2014 році і він подавав зустрічну позовну заяву, позивач не надав чеки на придбання витратних матеріалів, які він наче б то використав для ремонту будинку. Суд вірно дав оцінку показам свідків, які не були заінтересовані і давали обєктивні показання.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб що зявилися, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, з огляду на наступне.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено факт виконання робіт, про які зазначено в актах виконаних робіт, підписаних на виконання договору підряду, тоді як показами свідків доведено що такі роботи вже існували станом на 2013 рік. Позивач не довів закупівлю та витрату саме таких будівельних матеріалів та саме в будинку ОСОБА_4, не надав жодного первісного бухгалтерського документа про це.

Проте такий висновок суду не і повній мірі відповідає встановленим по справі обставинам, виходячи з такого:

Відносин, що випливають з договору підряду, врегульовані главою 61 Цивільного кодексу України.

За договором підряду одна сторона ( підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу (ч. 1 ст. 837 ЦК України).

За договором будівельного підряду (ст. 875 ЦК України) підрядник зобов'язується збудувати і здати у встановлений строк об'єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов'язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов'язок не покладається на підрядника, прийняти об'єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх.

По справі встановлено наступне:

ОСОБА_2 є фізичною особою-підприємцем, вид діяльності 41.20 Будівництво житлових і нежитлових будівель, що підтверджено Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців (а.с.6-7 т.1), копією Свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи підприємця (а.с.8 т.1);

04.08.2013 року ОСОБА_2 надав цінову пропозицію, а ОСОБА_6 погодив її, поставивши свій підпис, на:

ремонт госп. будівлі та огорожі у м. Літин, вул. К. Маркса, 81а (а.с. 150, т.1);

ремонт приміщення у м. Літин, вул. К. Маркса, 81а (а.с. 151 153, т. 1).

04.08.2013 року між замовником ОСОБА_6 та підрядником ФОП ОСОБА_2 було укладено договір підряду № 08/14 (а.с.10-11 т.1), за умовами якого підрядник зобов'язується на свій ризик (власними і залученими) силами і засобами виконати усі роботи з власних матеріалів по цьому Договору щодо будівельно-монтажних робіт (ремонт приміщень будинку та господарчих будівель, будівництво ганку та огорожі, які знаходяться за адресою вул. К. Маркса 81 а смт. Літин Літинського району Вінницької області у строк до 31.12.2013 року, а замовник зобов'язується прийняти їх і оплатити. Ціна договору за домовленістю складає 240 000 грн. ( в тому числі орієнтовна вартість матеріалів).

- 28.08.2013 року на виконання умов договору підряду ОСОБА_6 сплатив 10 000 гривень авансу ФОП ОСОБА_2 ( прибутковий касовий ордер № 08/14, а.с. 20, т.1)

-30.09.2013 року сторони договору підписали акт виконаних робіт на суму 21 612 грн. 20 коп. (а.с.13, т.1)

-29.12.2013 року сторони договору підписали акт виконаних робіт на суму 109 775грн. 54 коп. (а.с. 14 16, т.1)

-30.07.2014 року сторони договору підписали акт виконаних робіт на суму 44 444 грн. 74 коп. (а.с. 17, т.1)

-31.07.2014 року сторони підписали акт виконаних робіт на суму 23 360 грн. 70 коп. (а.с.18, т.1)

-04.08.2014 року сторони підписали акт виконаних робіт на суму 29 837 грн. 20 коп. (а.с. 19, т.1)

-29.08.2014 року між замовником ОСОБА_6 та підрядником ФОП ОСОБА_2 було укладено додаток до договору підряду № 08/14 від 04.08.2013 року (а.с. 12, т.1), за яким сторони визначили, що станом на 01.01.2014 року заборгованість за договором склала 121 387 грн. 74 коп. ( з урахуванням сплачених 10 000 грн.), а загальна сума використаних матеріалів та виконаних робіт склала 229 030 грн., яку замовник зобовязаний оплатити до 01.04.2015 року з урахуванням індексу інфляції.

Отже, договір підряду з боку підрядника ОСОБА_2 був виконаний, про що свідчить передання робіт підрядником ОСОБА_2 і прийняття їх замовником ОСОБА_6, які оформлені відповідними актами, підписаними обома сторонами без зауважень (ст. 853, ч. 4 ст. 882 ЦК України).

Суд першої інстанції, відмовляючи в позові, на зазначене уваги не звернув та безпідставно вважав, що на підтвердження таких робіт ФОП ОСОБА_2 повинен був надати докази придбання ним матеріалів та використання їх, надав перевагу показам свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9, які стверджували, що ряд робіт вже була виконана до 2013 року, безпідставно не взявши до уваги письмові докази, надані позивачем та не взявши до уваги, що заперечення проти правочину, що укладається в письмовій формі, можуть доводитися лише письмовими доказами ( ч. 1 ст. 218 ЦК України).

Не може слугувати доказом не проведення позивачем встановлення огорожі ОСОБА_10 збитків, нанесених стихійним лихом за період 27.07.2010 року, так як в ньому зазначено, що було пошкоджено металеву огорожу з жесті (а.с. 41, т.1), тоді як позивачем здійснювались роботи по огорожі, в тому числі навішування профнастилу, що є відмінним від жесті та може свідчити лише про наявність огорожі біля будинку, однак не спростовує облаштування позивачем поліпшеної огорожі на підставі договору підряду.

Також суд першої інстанції зазначив, що він критично ставиться до висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи (а.с. 118 134, т.4), так як останній підтверджує лише факт виконання робіт та їх вартість за договором підряду, однак не може підтвердити в якому саме році вони були виконані.

Такий висновок суду теж не є цілком вірним з огляду на наступне: Відповідно до частини 2 ст. 57 ЦПК України висновок експерта є доказом в цивільній справі, належність, допустимість та достовірність якого оцінюється судом нарівні з іншими доказами та у взаємному зв'язку з іншими доказами у їх сукупності ( ст. 212 ЦПК України).

Слід зазначити, що на вирішення експерта не ставилося питання в якому році виконані ремонтні роботи, а ставилось питання чи виконані ремонтні роботи у терміни, вказані в договорі підряду чи в інші строки, на що експерт дав однозначну відповідь, що ремонтні роботи, відображені в акті виконаних робіт від 30.09.2013 року на суму 21 612 грн. 20 коп. (а.с.13, т.1) та ремонтні роботи в акті виконаних робіт від 29.12.2013 року на суму 109 775 грн. 54 коп. (а.с. 14 16, т.1) відповідають умовам договору та терміну виконання робіт: до 31.12.2013 року, а всі інші акти складені поза межами цього строку;

Суд не звернув уваги на те, що уклавши 29.08.2014 року додаток до договору підряду № 08/14 від 04.08.2013 року (а.с. 12, т.1), сторони визначили, що станом на 01.01.2014 року заборгованість за договором склала 121 387 грн. 74 коп. (з урахуванням сплачених 10 000 грн.), а загальна сума використаних матеріалів та виконаних робіт склала 229 030 грн., яку замовник зобовязаний оплатити до 01.04.2015 року з урахуванням індексу інфляції, - чим замовник підтвердив свою згоду на виконання робіт підрядником в такі терміни, що свідчить про чинність актів виконаних робіт, складених 30.07.2014 на суму 44 444 грн. 74 коп. (а.с. 17, т.1), 31.07.2014 року на суму 23 360 грн. 70 коп. (а.с.18), 04.08.2013 року на суму 29 837 грн. 20 коп. (а.с. 19). Цим Додатком до договору сторони погодили зміну терміну виконання та оплати виконаних робіт, що не суперечить нормам параграфів 1 та 3 глави 61 ЦК України, які регулюють відносини підряду, зокрема і будівельного підряду, та в цілому принципу свободи договору (ст. 627 ЦК України).

Не навів суд першої інстанції і аргументів того чому він не приймає визнання позову відповідачем ОСОБА_6, який є безпосередньо стороною договору підряду.

Отже, акти виконаних робіт, визнання позову з боку відповідача ОСОБА_6, який є безпосередньо стороною договору підряду, висновок експерта, в сукупності відповідають одне одному та не містять суперечностей. Враховуючи презумпцію правомірності правочину ( ст. 204 ЦК України), суд приходить до висновку, що по справі здобуто достатньо доказів виконання підрядником своїх обовязків за договором підряду.

Щодо наведеного позивачем розрахунку суми заборгованості, то вона є дещо завищеною:

-по-перше, до розрахунку безпідставно включено вартість світильників в розмірі 150 грн., про що заначено в експертному висновку (а.с. 118 134, т.4),

- по-друге, позивачем невірно здійснено нарахування інфляційних втрат, остаточний розрахунок яких він наводить на а.с. 132, т.3: на суму заборгованості 121 387 грн. 74 коп. він проводить нарахування починаючи з моменту укладення договору підряду і по кінець 2014 року включно, а на суму заборгованості 219 030 грн. 38 коп. починаючи з січня 2015 року і до вересня 2015 року включно. Такий розрахунок є невірним, виходячи з такого:

За змістом статей 524 та 533 ЦК грошовим є зобовязання, яке виражається в грошовій одиниці України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті). Така правова позиція підтверджується й практикою Верховного ОСОБА_9 України (постанова від 6 червня 2012 р. у справі № 6-49цс12). Зобовязальні правовідносини, які належать до грошових, досить різноманітні та вони можуть бути частиною інших оплатних зобовязань, наприклад, обовязок замовника оплатити вартість виконаних робіт, що й має місце в справі яка розглядається.

Статтею 625 ЦК України встановлено відповідальність за порушення грошового зобов'язання, зокрема у ч. 2 зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, про що заявив позивач ОСОБА_2. В подальшому, підписуючи Додаток до договору підряду, сторони погодили такий вид відповідальності як сплата заборгованості за договором з урахуванням індексу інфляції і в самій додатковій угоді ( п. 2.4 додатку до Договору).

Як вбачається з п.п. 3.1, 4.3 договору підряду, виконання робіт і остаточний розрахунок мали бути здійснені до 31.12.2013 року.

Як зафіксовано в п.п. 2.3, 2.4 Додатку до договору підряду (а.с. 12, т.1), станом на 01.01.2014 року за договором підряду виникла заборгованість в розмірі 121 387 грн. 74 коп. (за виключенням 10 000 грн., сплачених ОСОБА_6 О.), всього заборговано за договором 219 030 грн. 38 коп., які замовник зобовязаний оплатити до 01.04.2015 року.

Отже, з урахуванням терміну сплати коштів за договором, на суму заборгованості в розмірі 121 387 грн. 74 коп. слід нараховувати інфляційні втрати з січня 2014 року по березень 2015 року, а на суму заборгованості в розмірі 219 030 грн. 38 коп. з квітня 2015 року по вересень 2015 р. ( в межах заявлених позовних вимог).

Наведемо відповідний розрахунок:

ПеріодОСОБА_9 заборгованості, грн.Індекс інфляції, %ОСОБА_9 індексації, грн.
2014 р.121 387, 74124,9%30 225, 55
Січень 2015121 387, 74103, 1%3 763,02
Лютий 2015121 387, 74105,3%6 433,55
Березень 2015121 387, 74110,8%13 109, 88
Квітень 2015219 030,38114%30 664,23
Травень 2015219 030,38102,2%4 818,67
Червень 2015219 030,38100,4%876,12
Липень 2015219 030,3899%-
Серпень 2015219 030,3899,2%-
Вересень 2015219 030,38102,3%2 240,68
ВСЬОГО 92 131, 72

Отже, до стягнення підлягають інфляційні втрати в розмірі 92 131, 72 грн..

Тепер наведемо аргументацію стосовно стягнення виниклої за договором підряду заборгованості з відповідачів.

Будинок по вул. К. Маркса 81а в смт Літин Вінницької області було введено в експлуатацію 11.03.2008 року (акт державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта а.с.39-40 т.1)

16.04.2008 року на імя ОСОБА_6 було видано свідоцтво про право власності на спірне будинковолодіння, яке складається з житлового будинку літ. «А», сараю «Б», літньої кухні «Б1», гаража «Б2», погріба «п/Б1», криниці № 1.( а.с. 72, т.6).

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на прав спільної сумісної власності (ч. 1 ст. 60 СК України)

Рішенням Літинського районного суду Вінницької області від 01.07.2014 року (а.с. 67-68, т.6), яке набрало законної сили після перегляду в апеляційному порядку 28.07.2014 року (а.с.69 71, т.6), встановлено, що будинковолодіння по вул. К. Маркса, 81 а в смт Літин Літинського району Вінницької області належить на праві спільної сумісної власності подружжю ОСОБА_6 та ОСОБА_4 та розділено між ними наступним чином:

визнано за ОСОБА_4 право власності на ? частину житлового будинку «А», сараю «Б», літньої кухні «Б1», гаража «Б2», погріба «п/Б1», криниці № 1.

визнано за ОСОБА_6 право власності на ? частину житлового будинку «А», сараю «Б», літньої кухні «Б1», гаража «Б2», погріба «п/Б1», криниці № 1.

Поділено речі домашнього вжитку: ОСОБА_4 стілець «Престиж», стіл письмовий, тумбочку під телевізор «Люкс», телевізор «самсунг», пилосос «Самсунг», тумбочку під телевізор «Ніка», телевізор «Соні»; ОСОБА_6мякий куточок, пральну машину «LG», мопед «Хонда» д/з АВАА 4947, шафу-купе.

Цим рішенням встановлено, ОСОБА_4 заявила позов про поділ майна подружжя 25.11.2013 року, ОСОБА_6 заявив зустрічний позов про поділ майна подружжя 19.02.2014 року.

Не зважаючи на те, що до складу майна, яке підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб, при поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК)( п.24 Постанови Пленуму ВСУ № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя), маючи вже станом на 31.12.2013 року борг за договором підряду в розмірі 121 387 грн. 74 коп., ОСОБА_6 не заявляє про нього, не обмовляється жодним словом про поліпшення будинку, що дає підстави для висновку паро те, що таке зобовязання виникло не в інтересах сімї.

08.08.2014 року ОСОБА_6 подав позовну заяву про розірвання шлюбу (а.с. 38, т.1), в якій він зазначив, що з червня 2013 року в них припинені шлюбні відносини, шлюб існує лише на папері, вона(ОСОБА_4Л.) проживає у своїх батьків.

Відповідно до змісту ст. 65 СК України при укладенні договору одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів стосовно цінного майна згода другого з подружжя має бути подана письмово. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сімї, створює обовязки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сімї.

А тепер для чіткості позиції суду наведемо хронологію подій:

-з червня 2013 року подружні стосунки припинені, ОСОБА_4 проживає у своїх батьків.

-04.08.2013 року ОСОБА_6 укладає договір підряду з ФОП ОСОБА_2М.(ціна договору 240 000 грн) та сплачує 10 000 грн. авансу;

-30.09.2013 року сторони договору підписали акт виконаних робіт на суму 21 612 грн. 20 коп. (а.с.13, т.1)

-з 25.11.2013 року на розгляді в суді перебуває справа про поділ майна подружжя,

- 29.12.2013 року сторони договору підписали акт виконаних робіт на суму 109 775грн. 54 коп. (а.с. 14 16, т.1)

-19.02.2014 року ОСОБА_6 подає зустрічний позов про поділ майна подружжя, не заявляючи про борг;

За таких обставин апеляційний суд приходить до обґрунтованого висновку, що ОСОБА_6, діючи до 28.07.2014 року як один із співвласників спільної сумісної власності, знаючи про напружені стосунки в сімї, про припинення фактичних шлюбних відносин, уклавши договір підряду з ФОП ОСОБА_2, здійснив повноваження володіння та користування одним з подружжя щодо усього спільного майна з порушенням аналогічних речових прав другого з подружжя, що є неприпустимим (ч. 2 ст. 13 ЦК), а тому ризик такого розпорядження повністю покладається на ОСОБА_6 як сторону правочину, для якого він є обовязковим та з урахуванням того що він визнав позов повністю .

Замовчування ним про існування боргу і проведення робіт по ремонту будинковолодіння при поділі майна подружжя суд знову ж таки суд розцінює як порушення рівності прав співвласника ОСОБА_4, яка не була поставлена до відома про такий правочин, який виходить за межі дрібного побутового та відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України потребує обовязкового вчинення такого правочину у письмовій формі, що було зроблено лише з боку ОСОБА_6 та не надано доказів, які б свідчили про вчинення такого правочину як співвласника з боку ОСОБА_4.

Після набрання 28.07.2014 року (а.с. 69 71, т.6) законної сили рішенням Літинського районного суду Вінницької області від 01.07.2014 року (а.с. 67-68, т.6) про поділ майна подружжя, - право спільної сумісної власності ОСОБА_6 та ОСОБА_4 припинилося та їх власність набула статусу спільної часткової власності.

Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою (ч. 1 ст. 358 ЦК України), причому ця згода презюмується законодавцем: за ст. 361 ЦК кожен співвласник наділений правом самостійного розпорядження власною часткою у праві спільної часткової власності, жоден з учасників самостійно не має права укладати правочини щодо спільного майна без згоди інших.

Не зважаючи на це, ОСОБА_6 самостійно, без погодження з іншим співвласником та замовчуючи про це, продовжує розпоряджатися спільною частковою власністю, підписуючи:

- 30.07.2014 року з ФОП ОСОБА_2 акт виконаних робіт за договором підряду на суму 44 444 грн. 74 коп. (а.с. 17, т.1),

- 31.07.2014 року акт виконаних робіт на суму 23 360 грн. 70 коп. (а.с.18, т.1),

- 04.08.2014 року акт виконаних робіт за договором підряду на суму 29 837 грн. 20 коп. (а.с. 19),

-29.08.2014 року додаток до договору підряду № 08/14 від 04.08.2013 року (а.с. 12, т.1), за яким сторони визначили, що станом на 01.01.2014 року заборгованість за договором склала 121 387 грн. 74 коп. ( з урахуванням сплачених 10 000 грн.), а загальна сума використаних матеріалів та виконаних робіт склала 229 030 грн., яку замовник зобовязаний оплатити до 01.04.2015 року з урахуванням індексу інфляції.

Отже, з урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про необхідність стягнення заборгованості за договором підряду з урахуванням інфляційних втрат з ОСОБА_6, який, поліпшуючи спільне майно, діяв на власний ризик, всупереч інтересів іншого учасника спільної власності, без його погодження щодо істотних умов договру підряду, а в задоволенні позову до ОСОБА_4, яка не була стороною договору підряду та не вчинила жодних дій, які б свідчили про те що вона знала про його існування та погоджувала вчиненян таких робіт, з такого матеріалу та на таку суму, - слід відмовити.

В порядку ч. 5 ст. 88 ЦПК України апеляційний суд повинен прийняти рішення про розподіл судових витрат.

Позивач поніс наступні судові витрати, які документально підтверджені: 2 190, 30 грн. судового збору ( квитанція на а.с. 1, т.1), 762 грн. судового збору ( квитанція на а.с. 38, т.2), 6 144 грн. витрат по оплаті вартості проведення експертизи ( а.с. 97, т.4, а.с. 134, т.4), а всього 9 096 грн. 30 коп.. Оскільки позов підлягає до часткового задоволення: 311 162, 10 грн., що становить 88, 8 % від заявленої суми позову в розмірі 350 420, 35 грн., то з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 88, 8 % понесених ним судових витрат, що становить 8 077 грн. 51 коп. ( 9096,30 х 88,8%).

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Літинського районного суду Вінницької області від 14.03.2017 року скасувати та ухвалити нове:

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 (ІПН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2 ( ІПН 0) 311 162 (триста одинадцять тисяч сто шістдесят дві) гривні 10 коп. заборгованості за договором підряду від 04.08.2013 року з додатком від 29.08.2014 року, з яких: 219 030 (двісті девятнадцять тисяч тридцять) гривень 38 коп. заборгованість за договором підряду, 92 131 (девяносто дві тисячі сто тридцять одна ) грн. 72 коп. інфляційні втрати.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 8 077 (вісім тисяч сімдесят сім) гривень 51 коп. понесених ним судових витрат.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, та може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуюча підпис ОСОБА_11

Судді: підпис ОСОБА_12

підпис ОСОБА_10

Згідно з оригіналом

Головуючий суддя Т. М. Шемета