У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 лютого 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючої судді - Гордійчук С.О.,

суддів: Боймиструка С.В.,Ковальчук Н.М.

секретар судового засідання: Мельник С.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 23 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Анастасія", ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання недійсними договору дарування.

в с т а н о в и л а :

Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 23 листопада 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Анастасія", ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання недійсними договору дарування відмовлено.

В поданій на рішення апеляційній скарзі представник позивача вказує на його незаконність, оскільки рішення постановлено з порушенням норм матеріального права, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи та наданих стороною доказах.

Просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Отже, указана норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов'язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб'єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Згідно рішення Конституційного Суду України №18-рп/2004 від 1 грудня 2004 року акціонер (учасник) може захищати свої права та охоронювані законом інтереси шляхом звернення до суду у випадку їх порушення, оспорювання чи невизнання самим акціонерним товариством, учасником якого він є, органами чи іншими акціонерними товариствами.

Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом першої інстанції позивач є учасником товариства з обмеженою відповідальністю фірми «Анастасія» і її вимоги ґрунтуються саме на порушенні корпоративних прав як учасника товариства.

Відповідно до статуту товариства ТОВ «Анастасія» є власником майна, переданого йому засновниками у власність в тому числі 29/100 частки приміщення магазину по вул. Заводській, 2-а у м. Здолбунів Рівненської області.

12 червня 2012 року рішенням ТзОВ фірми «Анастасія», оформлене протоколом №3, передано ОСОБА_5 29/100 частки приміщення магазину у АДРЕСА_1, загальною площею 68.9 кв.м за актом передачі від 29 червня 2012 року.

Рішенням Здолбунівської міської ради від 22.08.2012 року оформлено право власності ОСОБА_5 на спірний об'єкт та видано свідоцтво про право приватної власності.

07 листопада 2012 року ОСОБА_5 уклав договір дарування 29/100 частини нежитлового приміщення магазину по АДРЕСА_2 з ОСОБА_4

Рішенням господарського суду Рівненської області від 05 липня 2016 року вказане рішення Товариства визнане недійсним.

За змістом ст. ст. 12 Закону України «Про господарські товариства», ст. 115 ЦК України майно передане учасниками (засновниками) товариства (юридичної особи) у власність як вклад до статутного (складеного) капіталу, є власністю товариства.

Отже саме господарське товариство стає власником майна після його передачі засновниками та учасниками, а останні набувають корпоративні права, передбачені законом та установчими документами, а тому лише воно вправі звертатись з даним позовом до суду, якому підвідомчий спір.

За таких обставин, пред'являючи позов про визнання договору дарування недійсними укладеного між фізичними особами та застосування визначених чинним законодавством правових наслідків недійсності договорів позивач вийшла за межі прав наданих їй як учаснику товариства статтею116 ЦК України, ст.10 Закону «Про господарські товариства», оскільки подальше відчуження майна, що належало товариству його учасником ОСОБА_5 як фізичною особою іншій фізичній особі будь-яких її прав та охоронюваних законом інтересів не порушує.

Таким чином, у ОСОБА_1 відсутнє право вимоги щодо оспорення недійсності укладеного договору дарування, оскільки право позивачки, яка вважає свої корпоративні майнові права та інтереси порушеними, не підлягають захисту шляхом задоволення позову про визнання недійсною угоди щодо майна господарського товариства, в якій вона не була стороною.

За таких обставин суд підставно відмовив у задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Враховуючи, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 307,308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 23 листопада 2016 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий :

Судді :