н/п 2/490/2285/2017 Справа № 490/524/16-ц
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 січня 2017 року м. Миколаїв
Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:
головуючого судді Гуденко О.А.
при секретарі Баландіній В.Є.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
в с т а н о в и в :
В січні 2016 року ПАТ КБ Приватбанк (далі- Банк ) звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що відповідно до укладеного кредитного договору № NKN0GK04040038 від 30 липня 2007 року позивачем було надано відповідачу кредит у розмірі 26 400 доларів США на придбання однокімнатної квартири на термін до 29 липня 2027 р. зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,84 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом , винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,2 % від суми виданого кредиту шляхом надання щомісячного платежу у розмірі 259,22 доларів США для погашення заборгованості за кредитним договром, що складається з заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороді. Відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.
Відповідно до п. 2.3.3 ОСОБА_3 має право на дострокове стягнення усієї суми боргу через 30 днів після письмового повідомлення при затриманні позичальником сплати частини кредиту або відсотків щонайменше на один календарний місяць або іншого істотного порушення умов договору.
У судове засіданні представник позивача надав суду заяву про розгляд справи у її відсутність та просив про задоволення позову в повному обсязі.
Відповідачка та її представник надали заперечення проти позову, де не погоджувалася з розміром нарахованих відсотків, а також просила застосувати наслідки спливу позовної давності щодо всіх позовних вимог , оскільки позивач дізнався про порушення своїх прав в 22.11.2010 року , коли позичальник не в повному обсязі сплатив суму за кредитом в зв'язку з чим виникла заборгованість у розмірі 5,55 доларів США і ця заборгованість не була сплачена до 03 грудня 2015 року. Отже на підставі п. 7.1 ОСОБА_3 строк виконання простроченого зобов'язання настав 31 березня 2011 року ( через 120 днів). Також ОСОБА_2 не направлялося жодного письмового повідомлення ні про підвищену процентну ставку за кредитом, ні про вимогу дострокового погашення кредиту. Просили відмовити у задоволенні позову.
Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено, що відповідно до укладеного кредитного договору № NKN0GK04040038 від 30 липня 2007 року позивачем було надано відповідачу кредит у розмірі 26 400 доларів США на придбання однокімнатної квартири на термін до 29 липня 2027 р. зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,84 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом , винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,2 % від суми виданого кредиту шляхом надання щомісячного платежу у розмірі 259,22 доларів США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається з заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороді.
Згідно п.7.1 ОСОБА_3, у разі порушення термінів оплати (зокрема оплати заборгованості не в повному обсязі) передбаченого графіком погашення заборгованості на 120 календарних днів - позичальник зобов'язаний повернути суму кредиту (залишок заборгованості по кредиту) , відсотків, винагороди, пені в повному обсязі в останній день місяць,в якому відбулося порушення термінів оплати на 120 календарних днів.
За п. 7.4 ОСОБА_3, згідно ст. 212 ЦК України при порушенні позичальником зобов'язань по погашенню кредиту ( в тому числі строків сплати) , позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 2,16 % на місяць , розраховані на суму непогашеної в строк заборгованості за кредитом.
20 жовтня 2008 року в зв'язку з підвищенням облікової ставки НБУ згідно п. 2.3.1 договору було підвищено процентну ставку за вказаним договором кредиту до 13,2 % річних. При цьому ОСОБА_3 надсилає позичальникові письмове повідомлення про зміну процентної ставки протягом 7 днів календарних з дати вступу в чинність зміненої процентної ставки. В подальшому 30 серпня 2010 року процентну ставку змінено до 12,7 % річних.
Даних про те, що відповідачку було письмово повідомлено у відповідності до умов п. 7.2 Банком суду не надано.
Відповідач свої зобов'язання не виконав в повному обсязі, відповідно до розрахунку відповідачем було здійснено останній платіж зі сплати заборгованості 11 грудня 2015 р. - на погашення відсотків та пені, а за тілом кредиту в липні 2015 року.
Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк згідно з вимогами договору.
Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Невиконання відповідачем умов кредитного договору щодо повернення кредитних коштів у встановлений кредитним договором термін, надає право позивачу вимагати від них вчинення цих дій у судовому порядку.
Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.
За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.ч.1,5 ст.261 ЦК України).
При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).
За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Відповідно до умов договору строк сплати останнього платежу встановлено 29 липня 2027 року, а строк сплати обов'язкового щомісячного платежу з 20 по 27 число кожного місяця.
Таким чином, оскільки позичальник неналежно виконав зобов'язання за даним кредитним договором, то перебіг трирічного строку позовної давності за вимогами кредитора про стягнення заборгованості за кредитом, повернення якої відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, почався з моменту настання строку погашення чергового платежу.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).
Оскільки умовами договору встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.
Таким чином, кредитор вправі заявити вимоги про стягнення несплачених до моменту звернення кредитора до суду з позовом щомісячних платежів (з процентами) в межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Перебіг позовної давності буде починатись в залежності від закінчення строку сплати кожного із щомісячних платежів. Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 06.11.2013 р.
Позовна заява подана позивачем до суду 25 січня 2016 р., таким чином, враховуючи застосування строків позовної давності, підлягають стягненню чергові платежі, які включають в себе заборгованість по кредиту та відсоткам, з 25 січня 2013 року ( в межах заявлених позовних вимог) .
За такого, суд не може погодитися з заявленими відповідачем вимогами про застоування строків позовної давності адже не в повному розмірі погашення чергового платежу відбулося в 2010 році, але в подальшому було погашено позичальником. А відповідно до ч.1 ст. 265 ЦК України , перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.
Враховуючи спеціальний річний строк щодо стягнення та нарахування пені за несвоєчасну сплату кредиту та відсотків за останній рік то позивачем така заборгованість нараховується з березня 2015 року , отже в межах річного строку.
Що стосується заявлених вимог про стягнення заборгованості за комісією, то відповідно до правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16. Положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозвязку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.
Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).
Так, встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту - у вигляді винагороди за надання фінансового інструменту , позивач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позичальникові. При цьому ОСОБА_3 нараховував, а ОСОБА_2 сплачувала комісію щомісячно у розмірі 44 долари США за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок позивача, що є незаконним.
На підставі викладеного, у задоволенні вимог про стягнення заборгованості по комісії за користування кредитом є незаконним.
Як слідує з правового висновку Верховного Суду України у справі № 6-2315цс16, відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) договір є обовязковим для виконання сторонами.
Згідно із частинами першою, другою статті 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору, яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказано в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.
За змістом частини першої статті 651 ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно із частиною третьою статті 653 ЦК України в разі зміни договору зобовязання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.
Отже, якщо сторони кредитного договору досягнули домовленості щодо всіх його умов, у тому числі щодо збільшення банком в односторонньому порядку процентної ставки за кредитом з дотриманням певної процедури, то таке збільшення може відбуватись виключно в разі дотримання передбаченої договором процедури.
У справі, яка переглядається, така процедура передбачена умовами пункту 2.3 кредитного договору.
За правилами частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (чинної на час укладення кредитного договору від 24 березня 2008 року) у договорі про надання споживчого кредиту може зазначатися, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміни облікової ставки НБУ або в інших випадках. Про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється кредитодавцем письмово протягом семи календарних днів із дати її зміни. Без такого повідомлення будь-яка зміна відсоткової ставки є недійсною.
У разі підвищення банком процентної ставки зясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.
Відповідно до пункту 3 Правил надання послуг поштового звязку (далі Правила), затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17 серпня 2002 року № 1155, рекомендоване поштове відправлення це поштове відправлення (лист, поштова картка, бандероль, секограма, дрібний пакет, мішок «M»), що приймається для пересилання без зазначення суми оголошеної цінності вкладення з видачею відправникові розрахункового документа про прийняття і доставляється (вручається) адресатові (одержувачу) під розписку.
Боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника лист про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.
Проте позивачем взагалі не надано суду доказів того, що повідомлення банку про збільшення розміру процентної ставки за кредитним договором не було надіслано в передбачений цим договором спосіб (пункт 2.3.3 кредитного договору); позивач не отримував цього повідомлення; збільшення розміру процентної ставки відбулося не у строк та спосіб, передбачені кредитним договором, оскільки відповідний документ про внесення змін до договору (додаткову угоду) боржнику банк не надсилав, отже, сторони його не підписували, як це передбачено умовами пункту 5.2 кредитного договору.
Вимог про визнання незаконним підвищення процентної ставки та та вимог про визнання незаконним покладення Банком обов'язку на неї по щомісячній сплаті комісії за користування кредитом та перерахунку в зв'язку з цим суми заборгованості відповідачка не заявляла, що не позбавляє її права в подальшому звернутися з відповідними вимогами в установленому законом порядку.
Згідно ст. 88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. За такого , з відповідача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 4 457 грн. 25 коп.( п.36 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах»).
Керуючись ст.ст. 256,261,267,526,530,553,554,559 ЦК України, ст.ст. 10, 60, 213-215,224-226 ЦПК України, суд,
в и р і ш и в :
Позов Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 «Приватбанк» судові витрати в сумі 4 457 грн. 25 коп.
Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом десяти днів з дня проголошення рішення до апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд м. Миколаєва.
Суддя О.А.Гуденко