АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі: головуючого: Соколової В.В.

суддів: Немировської О.В., Чобіток А.О.

при секретарі: Дука В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 25.01.2017 у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», треті особи: ОСОБА_2, Публічне акціонерне товариство «Укрсиббанк» про припинення іпотечного договору,

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просила суд визнати припиненим іпотечний договір від 05.02.2008 укладений між ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк», на квартиру за адресою: АДРЕСА_1; виключити з Державного реєстру іпотек реєстраційний номер № 3737031 від 04.12.2012 запис про реєстрацію договору купівлі-продажу прав вимоги між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» № 2949 від 08.12.2011; виключити з Державного реєстру іпотек реєстраційний номер № 6528936 від 04.12.2012 запис про реєстрацію договору купівлі-продажу прав вимоги між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» № 2949, від 08.12.2011; виключити з Державного реєстру заборон на відчуження об'єктів нерухомого майна - квартиру за адресою: АДРЕСА_1, запис про реєстрацію обтяження № 6528502.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 25.01.2017 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», треті особи: ОСОБА_2, Публічне акціонерне товариство «Укрсиббанк» про припинення іпотечного договору - відмовлено.

Справа № 755/12320/16-ц
№ апеляційного провадження:№ 22-ц/796/3728/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Астахова О.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Соколова В.В.
Не погоджуючись з рішенням суду, представником позивача подано апеляційну скаргу, в якій зазначається про незаконність і необґрунтованість рішення суду першої інстанції, як такого, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Особа, яка подала скаргу, вважає висновки суду першої інстанції незаконними та необґрунтованими посилаючись на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги обставини, які мають значення для справи. Так, представник позивача зазначає, що в задоволенні позову відповідача про звернення стягнення на предмет іпотеки було відмовлено з підстав пропуску строку позовної давності, а основне зобов'язання боржника було припинене рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 13.08.2010 яким достроково стягнуто суму боргу та розірвано кредитний договір. Враховуючи вищевикладене, позивач вважає, що право вимоги до боржника припинилося, а отже припинилося зобов'язання і за договором іпотеки.

Вважаючи рішення суду таким, що ухвалене без повного з'ясування обставин справи, які мають значення для її вирішення, просить його скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу з підстав викладених у ній, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення заявлених позовних вимог.

Представник відповідача заперечувала щодо задоволення апеляційної скарги, просила її відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Треті особи в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, а тому, в порядку ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового розгляду, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 05.02.2008 між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого останній отримав кредитні кошти у розмірі 112000 дол. США строком користування до 05.02.2018 зі сплатою відсотків за ставкою 13,9 % річних (а.с 48-54).

У забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки № 21484-Б від 05.02.2008, предметом якого є квартира АДРЕСА_1 (а.с. 45,46).

06.02.2009 між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 було укладено додаткову угоду №1 до договору про надання споживчого кредиту № 0 від 05.02.2008 відповідно до умов якої було змінено схему погашення кредиту (а.с. 47).

01.04.2009 АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_5 було укладено договір про внесення змін № 1 до договору іпотеки № 21484-Б від 05.02.2008, яким доповнено розділ 1 договору пунктом 1.7, у зв'язку із укладенням між ОСОБА_2 та АКІБ «УкрСиббанк» додаткової угоди № 1 від 06.02.2009 до кредитного договору (а.с. 9).

У зв'язку із неналежним виконанням ОСОБА_2 зобов'язань за вищевказаним кредитним договором № 0 від 05.02.2008, ПАТ «УкрСиббанк» (назву якого змінено з АКІБ «УкрСиббаик») звернувся до суду з позовом до позичальника ОСОБА_2 про стягнення заборгованості станом на 20.01.2010 у розмірі 1573,94 дол. США, що за курсом НБУ станом на 20.01.2010 становило 12600,18 грн., що включає: заборгованість по процентам 1395,71 дол. США та простроченя сплати процентів 178,23 дол. США, а також про стягнення заборгованості за додатковою угодою № 1 до кредитного договору № 0 від 05.02.2008 у розмірі 117953,47 дол. США, що за курсом НБУ станом на 20.01.2010 становить 944193,96 грн., що включає: кредитну заборгованість 102666,70 дол. США., заборгованість по процентам 14002,92 дол. США та пеню за прострочення сплати кредиту і процентів 1283, 85 дол. США.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 13.08.2010 у справі № 2-1739/10 вищевказаний позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту та заставу майна в сумі 956794,14 грн., вирішено питання розподілу судових витрат (а.с.10-12).

08.12.2011 між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до умов якого первісний кредитор передав (відступив), а новий прийняв право вимоги за договорами, в тому числі за договором споживчого кредиту № 0 від 05.02.2008 та додатковою угодою № 1 від 06.02.2009 укладеними між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2, а також договором іпотеки № 21484-Б та договором про внесення змін № 1 до договору іпотеки № 21484-Б від 05.02.2008 укладеними між АКІБ «УкрСиббанк» та позивачем. (а.с.16-18).

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 24.06.2015, у справі № 755/27651/14-ц відмовлено у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки (а.с.10-12).

Рішенням колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва від 09.02.2016 рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 24.06.2015 змінено, виключено з мотивувальної частини рішення посилання на не співмірність суми заборгованості та ринкової вартості іпотечного майна (а.с. 13-15).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з того, що ПАТ «Дельта Банк» пропущено строк позовної давності та відсутні підстави для визнання причин пропуску такого строку поважними, тобто на підставі ч. 4 ст. 267 ЦК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Позивач звертаючись до суду з позовом про припинення іпотечного договору вказував на те, що зі спливом строку позовної давності припинилося право вимоги до боржника, а отже автоматично припинилося і зобов'язання в розумінні ст. 509 ЦК України.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що зобов'язальні правовідносини між сторонами не припинились, а відтак підстави для припинення іпотеки відсутні.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 2 ст. 6 ЦК України передбачено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами.

Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ч.1 ст.575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Звернення стягнення на предмет іпотеки є способом задоволення грошових вимог.

Відповідно до ч.5 ст.3 цього Закону іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Доводи апеляційної скарги щодо наявності підстав для припинення іпотеки, а саме відмова у задоволенні позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» про звернення стягнення заборгованості на предмет іпотеки за договором № 21484 від 05.02.2008, на підставі ч.4 ст. 267 ЦК України, відхиляються колегією суддів, оскільки перелік підстав, з яких іпотека припиняється, встановлено ст. 593 ЦК України, що кореспондується із положеннями ст.17 Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до ст.17 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека припиняється у разі припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення ( втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її; з інших підстав, передбачених цим Законом.

Разом з цим, ОСОБА_2 заборгованість за вказаним вище договором кредиту непогашена, рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 13.10.2010 не виконано боржником, а ні самостійно, а ні в примусовому порядку. Суду не надано доказів того, що зобов'язання за договором кредиту № 0 від 05.02.2008, в забезпечення умов виконання якого було укладено договір іпотеки № 21484 від 05.02.2008 - припинено, отже основне зобов'язання, станом на момент розгляду даної справи, у встановленому законом порядку не є припиненим, а тому колегія суддів вважає вірними висновки суду першої інстанції про те, що сама по собі відмова у задоволенні позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» про звернення стягнення заборгованості на предмет іпотеки за договором № 21484 від 05.02.2008, на підставі ч. 4 ст. 267 ЦК України, не свідчить про припинення зобов'язання за цим договором, а відтак відсутні підстави для припинення іпотеки.

Аналогічні висновки були викладені у правовій позиції Верховного Суду України у справі №6-133цс17 від 22.02.2017. Зокрема, Верховний Суд України вказує, що Закон України «Про іпотеку» є спеціальним законом щодо врегулювання правовідносин з приводу іпотечного майна, а положення статті 17 цього Закону містить вичерпний перелік підстав припинення іпотеки, аналогічний із закріпленим у статті 593 ЦК України. Частиною другою статті 12 ЦК України передбачено, що нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом.

Таким чином, судом першої інстанції вірно встановлені правовідносини сторін та фактичні обставини справи, надана належна оцінка дослідженим в судовому засіданні доказам, висновки суду відповідають вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може буди скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 25.01.2017 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: