Справа № 147/186/17
Провадження № 2/147/319/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.04.2017 року Тростянецький районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Волошина І.А.,

за участі секретаря Чудак Г.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Тростянець, Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Тростянецького району Вінницької області про визнання права власності на спадкове майно,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 сільської ради Тростянецького району Вінницької області про визнання права власності на спадкове майно, мотивуючи його тим, що 07.09.2015 року померла ОСОБА_3, після смерті якої залишилася спадщина, що складалася з житлового будинку по вул. Мічуріна,7, с.Четвертинівка, Тростянецького району Вінницької області та земельної ділянки площею 1,98 га, розташованої на території ОСОБА_2 сільської ради Тростянецького району. Житловий будинок, який є спадковим майном, належав колгоспному двору, членами якого були ОСОБА_4 та ОСОБА_3 Даний будинок належав їм у рівних долях, тобто кожному по ? частині. Після смерті 19.02.1994 року ОСОБА_4 спадкоємцем до його майна була дружина ОСОБА_3 Вона своєчасно прийняла спадщину, тому що проживала разом з померлим до його смерті в одному господарстві та будинку, а тому вступила в управління спадковим майном. Таким чином, спадкодавець ОСОБА_3, на день своєї смерті була власником цілого житлового будинку, що в с. Четвертинівка по вул. Мічуріна,7, тростянецького району Вінницької області.

Спадкоємцем до майна померлої ОСОБА_3 по заповіту є позивач по справі, ОСОБА_1 Інших спадкоємців немає. Вона прийняла спадщину від покійної, так як вчасно звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. У видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказане майно у Тростянецькій державній нотаріальній конторі позивачу було відмовлено, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на даний будинок та у державному акті, що посвідчує право власності на земельну ділянку було зазначено неправильне імя спадкодавця, що не допускається. У звязку з цим позивач звернулася до суду та просила визнати за нею право власності на житловий будинок та земельну ділянку після смерті ОСОБА_3

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зяилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, заявлені позовні вимоги підтримала, за обставин, викладених в позові, просила суд їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 сільської ради Тростянецького району Вінницької області в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, згідно якої позов визнав та просив справу розглянути без його участі.

Беручи до уваги те, що особи, які беруть участь у справі, використали надане їм ч.2 ст.158 ЦПК України, право заявляти клопотання про розгляд справи за їх відсутності, відтак суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, тому проводить його в даному судовому засіданні за відсутності таких осіб, не здійснюючи фіксування процесу технічними засобами, що узгоджується з приписами ст.197 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, оглянувши матеріали спадкової справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про смерть серія І-АМ №266001 від 23.02.1994 року, ОСОБА_4 помер 23.02.1994 року (а.с.7).

З дня смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на належне йому майно.

За життя померлий заповіт на все своє належне майно не залишив.

На момент смерті ОСОБА_4, 23.02.1994 року діяв Цивільний кодекс Української РСР від 18.07.1963 року.

Відповідно до ст. 524 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Згідно ст.ст. 548, 549 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Визначається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Згідно з виписки з погосподарської книги №9 за 1991-1995 року, ОСОБА_3 була зареєстрована і проживала за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з чоловіком ОСОБА_4 (а.с.19).

Таким чином, ОСОБА_3 спадщину після смерті чоловіка прийняв в порядку п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК України, 1963 року, оскільки постійно проживала та був зареєстрована разом з померлим за вищевказаною адресою.

Згідно свідоцтва про смерть серія І-АМ №312242 від 08.09.2015 року, ОСОБА_3 померла 07.09.2015 року (а.с.6).

З дня її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно. Спадкова маса складалася із земельної ділянки площею 1,98 га у межах згідно з планом, що розташована на території ОСОБА_2 сільської ради та з житлового будинку по вул. Мічуріна, 7, с. Четвертинівка.

При житті, 17.03.2000 року, ОСОБА_3 склалала заповіт, згідно якого все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, все те, що буде належати їй на день смерті і на що за законом матиме право заповіла своїй внучці ОСОБА_1 Даний заповіт на день смерті ОСОБА_3 не змінений і не скасований.

З матеріалів оглянутої спадкової справи до майна померлої 07.09.2015 року ОСОБА_3 вбачається, що спадкоємець за заповітом ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті бабусі, подавши у встановлений законом шестимісячний строк заяву про прийняття спадщини.

Таким чином, вона успадкувала спірний житловий будинок та земельну ділянку, однак свідоцтво про право на спадщину за заповітомне отримала.

У видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у Тростянецькій державній нотаріальній конторі відмовлено, так як відсутні правовстановлюючі документи на житловий будинок з господарськими спорудами в с. Четвертинівка, та в державному акті, що посвідчує право власності на земельну ділянку було зазначено неправильне імя спадкодавця, що не допускається (а.с.11).

Покійна бабка позивача за життя належним чином не оформили своє право власності на вищевказаний житловий будинок.

Відповідно до довідки № 352 від 09.12.2016 року, виданої виконкомом ОСОБА_2 сільської ради Тростянецького району, Вінницької області, житловий будинок №7 по вулиці Мічуріна, згідно по господарської книги відносився до суспільної групи колгоспників та станом на 15.04.1991 року до його складу входили: голова двору ОСОБА_4, який помер 23.02.1994 року, дружина ОСОБА_3, яка померла 07.09.2015 року.

Згідно довідки №57 від 12.12.2016 року, виданої дирекцією СТОВ ім. Б. Хмельницького, ОСОБА_3 була задіяна на різних роботах у колгоспі з 1944 року до виходу на пенсію у 1980 році (а.с.18).

Відповідно ст.120 Цивільного Кодексу України (в редакції 1963 року), майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу). Колгоспний двір може мати у власності підсобне господарство на присадибній ділянці землі, що знаходиться в його користуванні, жилий будинок, продуктивну худобу, птицю та дрібний сільськогосподарський реманент відповідно до статуту колгоспу. Крім того, колгоспному дворові належать передані в його власність членами двору їх трудові доходи від участі в громадському господарстві колгоспу або інше передане ними у власність двору майно, а також предмети домашнього вжитку і особистого користування, придбані на спільні кошти.

Відповідно до п.п. а п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_3 відповідно до вимог законодавства, яке регулювало правовідносини щодо майна колгоспного двору, була наділена правом власності на майно колгоспного двору, а саме житловим будинком з господарськими спорудами, який розташований с.Четвертинівка, Тростянецького району Вінницької області. Вона володіла, користувалася, розпоряджалася майном колгоспного двору, однак свідоцтво про право власності на житловий будинок не отримала.

Таким чином, даний житловий будинок є об'єктом нерухомого майна, речове право на яке, підлягає державній реєстрації відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

За приписами ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Згідно зі ст.5 ЦК України, до правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство, зокрема Цивільний кодекс України PCP (в редакції 1963 року), Закон України PCP «Про власність» (в редакції 1991 року).

Право власності на житловий будинок презумпується в силу положень ч. 4 ст. 3, ст.19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" відповідно до яких, права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними.

Факт належності спадкодавцю ОСОБА_3 житлового будинку 1960 року побудови, з господарськими спорудами, що розташований за адресою вул.Мічуріна, 7, с.Четвертинівка Тростянецького району Вінницької області, загальною площею 73,4 м.кв, житловою площею 45,4 м.кв., допоміжною площею 28,0 м.кв, та складається з: житлового будинку «А», прибудови «а», сараю «Б», погребу «Бп», огорожі «1-2», колодязю «3» підтверджується технічним паспортом на дане будинковолодіння (а.с. 12-14).

Факт належності померлій ОСОБА_3 правовстановлюючого документу, а саме Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку площею 1,98 га, серії ІІІ-ВН № 001381, яка розташована на території ОСОБА_2 сільської ради Тростянецького району Вінницької області, що виданий на ім'я ОСОБА_5 підтверджується наступними доказами:

Державним актом серії ІІІ-ВН №001381, який видано 28.12.2001 року ОСОБА_2 сільською радою з виправленнями;

довідкою №352, виданою ОСОБА_2 сільською радою, в якій зазначено, що відповідно до проекту роздержавлення земель бувшого КСП ім.. ОСОБА_6 с. Четвекртинівка в списках пенсіонерів від 17.05.1996 року, які раніше працювали в КСП та проживають на території ОСОБА_2 сільської ради дійсно є ОСОБА_3 за №362;

пенсійним посвідченням ОСОБА_3 №1/99, де зазначено, що вона колгоспний пенсіонер;

листом начальника відділу Держгеокадастру у Тростянецькому районі Вінницької області від 20.02.2017 року № 29-28-99.2/86/2-17 повідомлено про те, що у видачі дублікату державного акту на імя ОСОБА_3 позивачу відмовлено на тій підставі, що відповідно до наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України від 03.07.2013 року №404, наказ Державного комітету України по земельних ресурсах від 04.05.1999 року №43, яким було затверджено інструкцію про порядок складання, видачі та реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, що передбачала видачу дублікатів державних актів, визнано такими, що втратив чинність. Також повідомлено, що в списку осіб, що мають право на отримання державних актів на право приватної власності на земельну частку (пай) згідно виданих сертифікатів по СТОВ ім.Б. ОСОБА_6 на території ОСОБА_2 сільської ради рахується ОСОБА_5, яка отримала сертифікат на земельну частку (пай) серії ВН №019724 (а.с.16)

У відповідності з ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 вказаної Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005року у справі «Смірнова проти України»).

Ст.1 Протоколу №1 до Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини гарантує право на вільне володіння своїм майном: «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права».

Встановленим судом фактичним обставинам відповідають спадкові правовідносини, що регулюються Книгою шостою Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ч.1 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Згідно ст. 316 ЦК України, право власності є право особи на річ ( майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонено законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом.

Таким чином, за викладених обставин, враховуючи, що ОСОБА_3 була власником житлового будинку № 7 по вулиці Мічуріна, що в с. Четвертинівка, Тростянецького району Вінницької області, та власником земельної ділянки площею 1,98 га в межах згідно з планом, що належала їй на підставі Державного акту серії ІІІ-ВН №001381, позивач ОСОБА_1, являється спадкоємцем за заповітом до майна померлої, своєчасно звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, суд приходить до висновку, що позивач має право на спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3, а тому її вимоги про визнання за нею права власності на спірний житловий будинок та земельну ділянку підлягають задоволенню, оскільки знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 316, 328, 1216, 1217, 1220, 1222,1223, 1233-1235, 1268, 1269 ЦК України, ст.ст. 3, 10, 11, 60, 158 ,174, 197, 209, 212, 214, 215 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1, в порядку спадкування за заповітом право власності на житловий будинок з господарськими спорудами, що розташований в с.Четвертинівка, вул. Мічуріна, 7, Тростянецького району Вінницької області, що належав померлій 07.09.2015 року ОСОБА_3.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1, право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3, яка померла 07.09.2015 року, на земельну ділянку, площею 1,98 га в межах згідно з планом, що розташована на території ОСОБА_2 сільської ради Тростянецького району Вінницької області, переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, та належала померлій на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІІІ-ВН №001381.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Вінницької області через Тростянецький районний суд Вінницької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення суду, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя