У Х В А Л А

4 квітня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л.І.,

Лященко Н.П.,

Романюка Я.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 5 жовтня 2016 року, клопотання про поновлення строку для подання вказаної заяви у справі за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» про визнання кредитного договору недійсним та стягнення коштів,

в с т а н о в и л а :

6 березня 2017 року (згідно з поштовим штемпелем на конверті) ОСОБА_4, за дорученням якої діє ОСОБА_5, звернулася до Верховного Суду України із заявою про перегляд Верховним Судом України ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 5 жовтня 2016 року з підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме статей 524, 533 Цивільного кодексу України, статті 35 Закону України «Про Національний банк України», положень Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, та невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Обґрунтовуючи підстави подання заяви про перегляд судових рішень, передбачені пунктами 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України, заявниця посилається на ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 жовтня 2015 року, в якій, на її думку, по-іншому застосовано вказані норми матеріального права, постанову Верховного Суду України від 24 вересня 2014 року, Рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011.

Водночас, заявниця порушує питання про поновлення строку для подання заяви про перегляд судового рішення, посилаючись на поважність причин його пропуску, вказуючи на несвоєчасне отримання нею ухвали суду касаційної інстанції, а саме, що зазначена ухвала була отримана її представником, однак сама заявниця отримала її від представника лише 14 грудня 2016 року.

Докази щодо несвоєчасного направлення їй ухвали судом касаційної інстанції заявниця не надала.

Обговоривши вказане клопотання, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що воно не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до положень частин першої, третьої статті 356 ЦПК України заява про перегляд судових рішень подається протягом трьох місяців з дня ухвалення судового рішення, щодо якого подано заяву про перегляд, або з дня ухвалення судового рішення, на яке здійснюється посилання на підтвердження підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4 частини першої цього Кодексу, якщо воно ухвалено пізніше, але не пізніше одного року з дня ухвалення судового рішення, про перегляд якого подається заява.

Згідно із положеннями частини четвертої статті 356 ЦПК України у разі пропущення строку, встановленого частинами першою - третьою цієї статті, з причин, визнаних поважними, суд за клопотанням особи, яка подала заяву про перегляд судового рішення, може поновити цей строк у межах одного року з дня ухвалення судового рішення, про перегляд якого подається заява.

Встановлено, що ухвала суду касаційної інстанції, про перегляд якої подана заява, постановлена 5 жовтня 2016 року.

Судові рішення, на які заявниця посилається на підтвердження підстави перегляду, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, ухвалено 28 жовтня 2015 року; постанова Верховного Суду України, надана заявницею на підтвердження підстави, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України, прийнята 24 вересня 2014 року.

Таким чином, строк подання заяви про перегляд судових рішень (з урахуванням дати постановлення судових рішень, наданих на підтвердження підстав перегляду) сплинув 5 січня 2017 року.

Заява про перегляд судових рішень подана ОСОБА_4 до Верховного Суду України 6 березня 2017 року.

Доводи заявниці щодо поважності причин пропуску процесуального строку не можна визнати обґрунтованими, оскільки отримання оскаржуваної ухвали представником ОСОБА_4 не позбавляло заявницю можливості вчасно звернутися до Верховного Суду України із заявою про перегляд судових рішень.

Відповідно до положень статті 72 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, якщо суд за клопотанням особи, що їх подала, не знайде підстав для поновлення або продовження строку.

Оскільки заява про перегляд судових рішень подана ОСОБА_4 після спливу передбаченого статтею 356 ЦПК України тримісячного строку з дня ухвалення оскаржуваного судового рішення і з дня ухвалення відповідних судових рішень, на які здійснюється посилання на підтвердження підстав перегляду, встановлених статтею 355 ЦПК України; наведені доводи заявниці про причини пропуску процесуального строку не є поважними, а тому за положеннями статті 72 ЦПК України вказану заяву слід залишити без розгляду.

Керуючись статтею 72, частинами першою, третьою, четвертою статті 356 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У задоволенні клопотання ОСОБА_4 про поновлення строку для подання заяви про перегляд Верховним Судом України ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 5 жовтня 2016 року відмовити.

Заяву ОСОБА_4 про перегляд вищезазначеного судового рішення залишити без розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Л.І. Охрімчук

Н.П. Лященко

Я.М. Романюк