У Х В А Л А

31 січня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Гуменюка В.І.,
Лященко Н.П., Сімоненко В.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 жовтня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про відшкодування шкоди,

в с т а н о в и л а :

Новозаводський районний суд м. Чернігова рішенням від 11 березня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнив частково: стягнув на її користь з ОСОБА_5 2 тис. грн на відшкодування майнової шкоди та 1 тис. грн на відшкодування моральної шкоди; вирішив питання розподілу судових витрат.

Апеляційний суд Чернігівської області 21 липня 2016 року рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 11 березня 2016 року скасував та ухвалив нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнив частково: стягнув на її користь з ОСОБА_5 269 грн 20 коп. на відшкодування майнової шкоди; відмовив у задоволенні решти позовних вимог; вирішив питання розподілу судових витрат.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 18 жовтня 2016 року відмовив ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 5 частини четвертої статті 328 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_3345/ed_2015_09_01/pravo1/T041618.html?pravo=1>).

15 січня 2017 року до Верховного Суду України звернулася ОСОБА_4 із заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 жовтня 2016 року з підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме статті 11, частини другої статті 29, статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», статей 16, 23, 525, 526, 610, 611, 626, 629, 901, 906, 907, 1167 Цивільного кодексу України (далі − ЦК України), статей 212, 213, 215, 308, 309 ЦПК України, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а також з підстави невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах зазначених норм матеріального права.

Обґрунтовуючи свої доводи заявниця надала ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 серпня 2016 року та постанови Верховного Суду України від 3 липня 2013 року, 8 квітня 2014 року.

Перевіривши доводи заявниці, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктами 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є: неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під застосуванням норм матеріального права у подібних правовідносинах слід розуміти такі правовідносини, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_4 суд апеляційної інстанції, з яким погодився й суд касаційної інстанції, дійшов висновку про повернення позивачці коштів, сплачених нею за послуги, які не були надані відповідачкою. Відмовляючи у задоволенні решти позовних вимог суд виходив з того, що позивачка не довела завдання їй збитків неналежним виконанням умов укладеного договору про надання правової допомоги, відповідно до вимог статті 22 ЦК України та заподіяння їй моральної шкоди.

Наданою для порівняння ухвалою від 3 серпня 2016 року суд касаційної інстанції залишив без змін рішення судів попередніх інстанцій, якими відмовлено в задоволенні позовних вимог про стягнення боргу за договором про надання правової допомоги з підстав того, що позивач договір частково виконала, проти чого не заперечувала відповідач; сторонами не надано розрахунку вартості фактично виконаних робіт.

Порівняння судового рішення, наданого заявницею на підтвердження своїх вимог, із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ неоднаково застосував норми матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у побідних правовідносинах.

У наданій для порівняння постанові Верховного Суду України від 3 липня 2013 року міститься висновок щодо застосування норм матеріального права у правовідносинах про відшкодування шкоди суб'єктом туристичної діяльності, який при наданні туристичної послуги порушив законодавство та умови договору.

У постанові Верховного Суду України від 2 листопада 2016 року, прийнятій у справі про стягнення грошових коштів за договором про надання юридично-консультаційних послуг, міститься висновок про те, що застосовуючи положення статей 901, 903 ЦК України судам слід враховувати, що зміст предмета послуги за договором між сторонами складається як із власне професійних юридичних дій виконавця, невіддільних від його особи, тай і з позитивного для замовника ефекту від таких дій.

Висновок суду касаційної інстанції в ухвалі, яку просить переглянути заявниця, не суперечить правовим висновкам, викладеним у зазначених постановах Верховного Суду України.

Доводи, які наведені в заяві, щодо порушення норм процесуального права не свідчать про наявність підстав для перегляду судового рішення згідно вимог пункту 2 частини першої статті 355 ЦПК України.

За таких обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про відшкодування шкоди за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 жовтня 2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.І. Гуменюк

Н.П. Лященко

В.М. Сімоненко