Апеляційний суд Житомирської області
Справа №285/724/16-ц Головуючий у 1-й інст. Літвин О. О.
Категорія 48 Доповідач Худяков А. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді: Худякова А.М.,

суддів: Косигіної Л.М.,

ОСОБА_1,

при секретарі судового засідання Гайдамащук Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 14 вересня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна

в с т а н о в и л а:

У лютому 2016 року ОСОБА_3 звернувся в суд з даним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначав, що відповідачкою з 21.07.2007 року перебували в зареєстрованому шлюбі по 03.02.2015 року. Під час перебування у шлюбі у шлюбі 29.10.2013 року була придбана квартира АДРЕСА_1, яка є спірною по справі.

Посилаючись на те, що на придбання цієї квартири було використано спільні кошти лише в сумі 26700 грн., а решта вартості квартири була оплачена за рахунок його особистих коштів в сумі 122160 грн., отриманих від продажу успадкованої ними квартири АДРЕСА_2, позивач згідно уточнених вимог просив задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 14 вересня 2016 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_3 право власності на 91/100 ідеальних частин квартири АДРЕСА_1, в тому числі на 82/100 ідеальних частин на праві особистої приватної власності та на 9/100 ідеальних частин, як на частку в праві спільної власності подружжя.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 9/100 ідеальних частин квартири АДРЕСА_1.

Залишено квартиру АДРЕСА_1 у спільній частковій власності. Вирішено питання про стягнення судових витрат.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним і необґрунтованим, просить його змінити та визнати за сторонами як колишнім подружжям право спільної часткової власності на спірну квартиру з визначенням ідеальних часток кожного та з урахуванням того, що квартира купувалася за спільні сумісні кошти. Апелянт посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що квартиру подружжя придбало як за особисті кошти позивача, виручені від продажу іншої квартири, що дісталась йому у спадок (122160 грн., що становить 82/100 вартості усієї квартири), так і за спільні сімейні кошти (26700 грн., що становить 18/100 вартості усієї квартири). А тому, на праві спільної сумісної власності подружжю належить саме 18/100 частини квартири, решта позивачу на праві особистої приватної власності, що становить 82/100 частин.

З даним висновком не погоджується колегія суддів, оскільки він зроблений всупереч ст.213,214 ЦПК України без дотримання судом вимог щодо повного зясування обставин справи, обґрунтовування рішення належними доказами.

Згідно вимог ст.ст.213,214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення; якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Як вбачається з матеріалів справи, квартира АДРЕСА_3 була придбана 29.10.2013 року у період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі з оформленням договору купівлі продажу на імя ОСОБА_2

Судом встановлено, що шлюбний договір між сторонами не укладався і будь яких домовленостей щодо часток у спільному майні між ними не було.

Відповідно до положень ст.60 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтями 63 та 70 (ч.1) СК України визначено, що дружина та чоловік має рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними.

Вирішуючи спір суд першої інстанції не звернув уваги на те, що згідно ст.60 ЦПК України доказування не може грунтуватися на припущеннях (ч.4).

Позиваючись до суду, ОСОБА_3 вказував (а.с.27-28) на те, що кошти на придбання 29.10.2013 року спірної квартири АДРЕСА_1 були ним використані за рахунок його особистих коштів в сумі 122160 грн., отриманих 28.08.2013 року від продажу успадкованої ним квартири АДРЕСА_2.

Проте, ОСОБА_3 не подав належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог.

Доводи ОСОБА_3 спростовуються судовим рішенням, яке набрало законної сили.

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

У рішенні від 12 жовтня 2015 року Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області указав, що спірна квартира, яка була оформлена на ОСОБА_2 була придбана у період, коли сторони (ОСОБА_3 та ОСОБА_2О.) перебували у шлюбі, вона є спільною сумісною власністю сторін, частки якої є рівними. Посилання позивача на ту обставину, що квартира була придбана за рахунок його особистих коштів, вилучених від продажу 28.08.2013 року його квартири, отриманої у спадок від батька, судом не взято до уваги, оскільки ним не надано доказів щодо передачі відповідачам ОСОБА_4 та ОСОБА_5, саме цих коштів на придбання квартири.

Крім того, у своїй заяві згоді на придбання нерухомого майна, яка подавалась приватному нотаріусу Новоград-Волинського міського нотаріального округу, при укладанні ОСОБА_2 договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, позивач ОСОБА_3 особисто підтвердив, що гроші, які витрачаються на придбання вищевказаного обєкта нерухомості, є нашою спільною сумісною власністю (а.с.66).

Судом першої інстанції не надано належної правової оцінки вказаним обставинам і вимогам закону та помилково застосовані при розгляді справи положення ч.1 ст.57 СК України.

Апеляційним судом, за клопотанням ОСОБА_2, призначалася судова будівельно-технічна експертиза.

Відповідно до висновку експерта за результатами проведення цієї судової будівельно-технічної експертизи від 10 січня 2017 року №432/01-2017 дійсна (ринкова) вартість трьохкімнатної житлової квартири АДРЕСА_1 становить 634300 грн. (а.с.101-127).

Враховуючи викладене, колегія суддів відповідно до ст.309 ЦПК України скасовує рішення суду першої інстанції та частково задовольняє позов про поділ майна і ухвалює нове рішення про визнання за сторонами право власності за кожним на 1/2 частину спірної квартири.

Керуючись ст.ст.303,304,307,309,314-316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 14 вересня 2016 року скасувати. Ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову.

Визнати за ОСОБА_3 та ОСОБА_2, за кожним право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_3, ринкова вартість якої складає 634300 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і з цього ж дня на протязі двадцяти днів може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Судді