Апеляційний суд Житомирської області
Справа №285/540/16-ц Головуючий у 1-й інст. Савицька Л. Й.
Категорія 44 Доповідач Галацевич О. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Галацевич О.М.

суддів Широкової Л.В., Товянської О.В.

з участю секретаря судового засідання Гарбузюк Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, третя особа орган опіки та піклування Новоград-Волинської міської ради Житомирської області, про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом та усунення перешкод в користуванні власністю шляхом виселення,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3 в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_5,

на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 06 грудня 2016 року,

встановила:

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 06 грудня 2016 року вищевказаний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Усунуто йому перешкоди у володінні, користуванні, розпорядженні незавершеним будівництвом житлового будинку по вулиці Залізничній, 29-В в м. Новоград-Волинський, Житомирської області шляхом виселення ОСОБА_2, ОСОБА_3 та малолітніх дітей - ОСОБА_4, ОСОБА_5 без надання іншого жилого приміщення. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 та ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне зясування обставин, що мають значення для справи, просили рішення суду в частині часткового задоволення позову скасувати і ухвалити нове про відмову у задоволенні позову. На їх думку, судом не надано оцінки тій обставині, що після продажу їм позивачем незакінченого будівництвом будинку, вони його добудували, збудували господарські будівлі, після чого будинок став садибного типу. Крім того, за договором купівлі-продажу вони передали позивачу 11000 доларів США, про що, за його бажанням, не було зазначено у договорі. Тому, вважають, що проживають у житловому будинку на законних підставах. На їх думку, судом також необґрунтовано відмовлено у долучені до матеріалів справи копії позовної заяви про визнання їх співвласниками житлового будинку, неправильно застосовані до спірних правовідносин норми ст.ст. 383, 391 ЦК України, ст. 150 ЖК України, а позивачем неправильно обрано спосіб захисту порушеного права.

Заслухавши пояснення представника ОСОБА_2 ОСОБА_6, представника ОСОБА_1 ОСОБА_7, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, враховуючи наступне.

Приписами ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Крім того, за нормами міжнародного права, зокрема ст. 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав і основних свобод людини: «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як у громадських інтересах і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права».

За змістом ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК Української РСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 10 серпня 2009 року ОСОБА_1 продав ОСОБА_2 належний йому незавершений будівництвом житловий будинок по вул. Залізничній, 29-В в м.Новоград-Волинський, Житомирської області (а.с.69).

Заочним рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 07 квітня 2010 року по справі № 2-966/10, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 25 серпня 2010 року, вищевказаний договір купівлі-продажу розірвано, повернуто сторони у первісне положення, за ОСОБА_1 визнано право власності на незавершений будівництвом спірний житловий будинок.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову у частині усунення перешкод ОСОБА_1 у володінні, користуванні, розпорядженні незавершеним будівництвом шляхом виселення відповідачів без надання іншого жилого приміщення, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачі проживають у будинку без законних підстав, договірних відносин щодо найму спірного житла між сторонами не існує, відповідачі не є членами сім'ї власника та чинять останньому перешкоди у користуванні належним йому майном.

Такий висновок суду є правильним, відповідає встановленим судом обставинам справи та нормам матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, узгоджується із дослідженими судом доказами.

Доводи ОСОБА_2 та ОСОБА_3, про те, що на час розгляду справи такого обєкту, як незавершений будівництвом будинок, не існувало, оскільки вони закінчили його будівництво, належними та допустимими доказами не підтверджені. Крім того, відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_1 на час розгляду справи рахується право власності саме на незавершене будівництво.

Наявність спору про визнання відповідачів співвласниками спірного будинку у звязку із його добудовою на правильність ухваленого рішення не впливає.

З часу набрання законної сили вищевказаними судовими рішеннями ОСОБА_2 та члени її сімї втратили право на користування спірним житлом і доказів проживання у ньому на законних підставах суду не надали, а тому доводи апеляційної скарги у цій частині є безпідставними.

Посилання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на те, що ухвалюючи рішення про виселення відповідачів з будинку без надання іншого жилого приміщення суд вийшов за межі заявлених позовних вимог, на правильність висновків суду не впливає, оскільки між сторонами виникли цивільно-правові відносини щодо права користування та розпорядження власником своїм майном і на останнього закон не покладає обовязку надати особам, які чинять йому перешкоди у користуванні власністю, інше жиле приміщення при вирішенні питання про усунення таких перешкод та їх виселення.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем неправильно обрано спосіб захисту порушеного права та необхідність захисту такого права шляхом предявлення віндикаційного позову не узгоджуються з нормами чинного законодавства.

Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 06 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді