Справа № 367/4243/16-ц Головуючий у І інстанції Саранюк Л. П.
Провадження № 22-ц/780/736/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 31.01.2017
РІШЕННЯ

Іменем України

31 січня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді: Гуля В.В.,

суддів: Іванової І.В., Сліпченка О.І.,

при секретарі: Тимошевській С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 20 жовтня 2016 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а:

13 травня 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із позовом, посилаючись на те, що на підставі договору № SAMDN892 від 07 березня 2008 року укладеного між сторонами ОСОБА_2 отримав у банку кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3000 доларів США під 16,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Оскільки станом на 24 квітня 2016 року у відповідача виникла заборгованість 5037, 07 доларів США: у розмірі 1500 доларів США - по тілу кредиту; 3537,07 доларів США - по відсоткам за користування кредитом, позивач просив її стягнути на свою користь.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 20 жовтня 2016 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 5037,07 доларів США , що за курсом 25,37 відповідно до службового розпорядження НБУ від 24.04.2016 року складає 127790,47 грн. за кредитним договором № SAMDN892 від 07.03.2008 року та судові витрати 1916,86 грн.

В апеляційній скарзі відповідач просить в звязку з порушенням норм матеріального та процесуального права рішення суду скасувати і в задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню частково виходячи з наступного.

Постановляючи рішення, суд виходив з того, що відповідно до договору № SAMDN9892 від 07 березня 2008 року, що укладений між сторонами у відповідача виникла заборгованість 5037, 07 доларів США: у розмірі 1500 доларів США - по тілу кредиту; 3537,07 доларів США - по відсоткам за користування кредитом , у звязку з чим позов задовольнив.

Проте такі висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Як вбачається з матеріалів справи заочним рішенням Деснянського районного суду міста Києва за кредитним договором № SAMDN892 від 07 березня 2008 року з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» було достроково стягнуто станом 16 березня 2012 року заборгованість у розмірі 1500 доларів США по тілу кредиту; 1019,07 доларів процентів за користування кредитом; 318,47 доларів США комісії за користування кредитом; 62,61 доларів США штраф (процентна складова); 141,88 доларів США штраф (процентна складова). Це рішення суду не виконане і виконавче провадження на його виконання не відкривалось.

З викладеного вбачається, що в частині спору між тими самими сторонами, про той самий предмет про стягнення заборгованості в розмірі 1500 доларів США по тілу кредиту за договором № SAMDN892 від 07 березня 2008 року, вже є рішення, що набрало законної сили, в звязку з чим рішення суду в цій частині підлягає скасуванню із закриттям відповідно п.2 ч.1 ст. 205 ЦПК України провадження у справі .

Також вбачається, що банк звернувся із позовом про стягнення процентів за користування кредитом до суду 13 травня 2016 року, в той час, як рішенням Деснянського районного суду міста Києва за кредитним договором № SAMDN892 від 07 березня 2008 року заборгованість за процентами була стягнута станом 16 березня 2012 року.

Плата по процентам за користування кредитними коштами встановлена щомісячними платежами.

Таким чином про порушене своє право щодо неотримання плати за проценти банк дізнався у наступному місяці, коли такої оплати не відбулося. Не відбулося такої оплати і до моменту звернення із цим позовом.

Таким чином, встановлений ст.ст. 256, 257 ЦК України строк позовної давності звернення до суду необхідно вираховувати за останні три роки з моменту звернення банку до суду із цим позовом і цим періодом буде період з травня 2013 року по травень 2016 року і згідно з графіку розрахунку заборгованості ця сума складає 1783,18 доларів США, що за курсом НБУ 25,37 складає 45239,28 гривень.

Оскільки відповідачем було подану заяву про застосування строків позовної давності, що передбачено до ч.. 4 ст. 267 ЦПК України відповідно до цих положень законодавства така заява підлягає задоволенню і стягнення заборгованості за процентами повинно бути у межах трьох років.

Вказані обставини та вимоги законодавства залишилися поза увагою суду першої інстанції, що призвело до неправильного вирішення справи в звязку з чим рішення суду і в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що проценти не підлягають стягненню необґрунтовані виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Виходячи із системного аналізу ст.ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобовязання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 20 жовтня 2016 рокув частині стягнення заборгованості по тілу кредиту скасувати та провадження в цій частині закрити.

В іншій частині рішення суду змінити, виклавши текст рішення в наступній редакції:

«Позов публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість в розмірі 1783,18 доларів США , що за курсом 25,37 відповідно до службового розпорядження НБУ від 24.04.2016 року складає 45239 грн. 28 коп. за кредитним договором № SAMDN892 від 07.03.2008 року.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати в сумі 1916,86 грн.»

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді