У Х В А Л А

23 січня 2017 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Сімоненко В.М., Гуменюка В.І., Лященко Н.П.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 жовтня 2016 року в справі за позовом комунального підприємства «Бучанське управління житлово-комунального господарства» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за отримані послуги з утримання будинків та прибудинкових територій; за зустрічним позовом ОСОБА_4 до комунального підприємства «Бучанське управління житлово-комунального господарства» про стягнення майнової та моральної шкоди,

встановила:

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 22 березня 2016 року позов комунального підприємства «Бучанське управління житлово-комунального господарства» задоволено: стягнуто з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь позивача заборгованість за надані послуги з утримання будинків та прибудинкових територій в сумі 2 882, 34 грн, інфляційні витрати в сумі 1 213, 14 грн та 3% річних від суми боргу в розмірі 100,08 грн. Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь позивача судовий збір в розмірі 1218 грн. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 18 травня 2016 року рішення Ірпінського міського суду Київської області від 22 березня 2016 року в частині позову комунального підприємства «Бучанське управління житлово-комунального господарства» про стягнення з ОСОБА_4, ОСОБА_5 заборгованості за отримані послуги з утримання будинків та прибудинкових територій скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_4 на користь позивача заборгованість за надані житлово-комунальні послуги в сумі 2 882, 34 грн, інфляційні витрати в розмірі 1 213, 14 грн, 3% річних від суми боргу в розмірі 100,08 грн та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1218 грн. В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 жовтня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково, рішення Апеляційного суду Київської області від 18 травня 2016 року в частині вирішення питання про розподіл судових витрат скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до апеляційного суду. В решті рішення суду апеляційної інстанції залишено без змін.

У грудні 2016 року від ОСОБА_4 надійшла заява про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 жовтня 2016 року з підстави пункту 1 частини 1 статті 355 ЦПК України - неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах - статей 13, 19, 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Для прикладу наявності зазначеної підстави заявник додає ухвали Верховного Суду України від 21 травня 2008 року, від 24 вересня 2008 року, від 13 квітня 2005 року та постанову Верховного Суду України від 27 березня 2013 року, в яких, на його думку, зазначені норми матеріального права застосовані по-іншому.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що у допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

За положеннями пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

У судовому рішенні, про перегляд якого подано заяву, суд апеляційної інстанції, з висновком якого погодився й суд касаційної інстанції, встановивши, що ОСОБА_4 в порушення вимог статей 67, 68 Житлового кодексу Української РСР не вносив плату за отримані житлово-комунальні послуги, при цьому доказів щодо його звернення до комунального підприємства «Бучанське управління житлово-комунального господарства» з претензіями про надання йому неякісних житлово-комунальних послуг після жовтня 2013 року не надав та враховуючи, що розрахунок зазначеної заборгованості у встановленому законом порядку не спростований, дійшов висновку про часткове задоволення позову комунального підприємства «Бучанське управління житлово-комунального господарства» та відмову в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 відповідно до положень статті 526, 1167 ЦК України, статті 67 ЖК Української РСР та статей 13, 19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

У наданих для порівняння ухвалах Верховного Суду України від 13 квітня 2005 року, від 24 вересня 2008 року та від 21 травня 2008 року суд касаційної інстанції скасував рішення судів першої та апеляційної інстанцій та направив справи на новий розгляд з підстав, передбачених статтями 336, 338 ЦПК України в зв'язку з порушенням судами норм процесуального права, оскільки судами не встановлені фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, а тому вони не можуть бути прикладами неоднакового застосування норм матеріального права.

У постанові Верховного Суду України від 27 березня 2013 року в справі про стягнення заборгованості з експлуатаційних витрат на обслуговування та ремонт будинку, наданій для порівняння, Верховний Суд України скасовуючи судове рішення суду касаційної інстанції в порядку перегляду дійшов висновку про те, що суд касаційної інстанції, всупереч встановленим обставинам та вимогам статті 68 ЖК України, статей 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», відмовив у задоволенні позову приватного підприємства «Жилтранс» в повному обсязі, фактично звільнивши відповідачку від сплати за отримані послуги, хоча законодавство не передбачає такого звільнення у випадку ненадання окремих житлово-комунальних послуг; суд також не врахував, що згідно зі статтею 614 ЦК України особа звільняється від відповідальності за невиконання зобов'язання лише у тому випадку, коли доведе відсутність своєї вини у порушенні такого зобов'язання.

Отже, висновок зроблений судом у справі про перегляд якої подано заяву, не суперечить висновку, зробленому Верховним Судом України у постанові від 27 березня 2013 року, на яку посилається заявник.

За викладених обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 355, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

ухвалила:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом комунального підприємства «Бучанське управління житлово-комунального господарства» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за отримані послуги з утримання будинків та прибудинкових територій; за зустрічним позовом ОСОБА_4 до комунального підприємства «Бучанське управління житлово-комунального господарства» про стягнення майнової та моральної шкоди відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.М. Сімоненко

В.І. Гуменюк

Н.П. Лященко