У х в а л а

іменем україни

23 березня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Гримич М.К., Ткачука О.С., Фаловської І.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи: ОСОБА_8, ОСОБА_9, Запорізька державна нотаріальна контора про визнання свідоцтв про право на спадщину недійсними, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 24 травня 2016 року та рішення апеляційного суду Запорізької області від 16 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер її батько ОСОБА_10, спадкоємцями якого на момент його смерті були ОСОБА_4, ОСОБА_11, ОСОБА_9, ОСОБА_8. Після смерті ОСОБА_10 відкрилася спадщина на грошові внески в сумі 1 682 грн 96 коп., які знаходились у філії Запорізьке обласне управління ВАТ «Ощадбанк» на рахунку НОМЕР_2; автомобіль марки ВАЗ 21011, 1979 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, вартістю 8 832 грн 70 коп.; земельна ділянка НОМЕР_3 розташована на території Долинської сільської ради Запорізького району, Запорізької області площею 5,15 га вартістю 74 001 грн 22 коп.; будинок АДРЕСА_1, загальною площею 51,1 кв. м вартістю 24 500 грн.

Позивач вказувала, що ІНФОРМАЦІЯ_4 померла мати позивача ОСОБА_12, на момент смерті якої спадкоємцями були ОСОБА_4, ОСОБА_11, ОСОБА_9, ОСОБА_8. Після смерті ОСОБА_12 відкрилася спадщина на земельну ділянку, яка розташована на території Долинської сільської ради Запорізького району, Запорізької області площею 5,15 га. вартістю 78 360 грн. Позивач вважала, що всі вони є спадкоємцями матері, оскільки фактично вступили в права на спадщину, однак після смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 брата позивача ОСОБА_11, відповідач у справі ОСОБА_11, його цивільна дружина показала ОСОБА_4 5 свідоцтв про право на спадщину від 2010 року та 2013 року, де єдиним спадкоємцем, всього майна, яке залишилось після смерті батьків ОСОБА_10 та ОСОБА_12 є брат позивача ОСОБА_11. Дані свідоцтва про право на спадщину були видані Запорізькою державною нотаріальною конторою.

Спадкоємцями після смерті брата позивачки є його син ОСОБА_11 Позивач зазначала, що вона прийняла спадщину після смерті ОСОБА_10 та ОСОБА_12 шляхом вступу у фактичне володіння майном, так як вона мешкала в належному їм будинку та користувалась земельними ділянками. Крім того, її брат не мав права отримувати свідоцтво на все спадкове майно, що належало їхнім померлим батькам, оскільки вона також прийняла спадщину, як спадкоємець першої черги, та їй повинна належати 1/4 частини усього майна, яке залишилось після смерті батьків.

Посилаючись на вказані обставини, з урахуванням уточнень позовних вимог, ОСОБА_4 просила визнати недійсним свідоцтва про право на спадщину, видані ОСОБА_11 за померлими ОСОБА_10 та ОСОБА_12 Запорізькою державною нотаріальною конторою щодо успадкування наступного майна: грошових внесків в сумі 1 682 грн 96 коп., які знаходились у філії Запорізьке обласне управління ВАТ «Ощадбанк» на рахунку НОМЕР_2; автомобілю марки ВАЗ 21011, 1979 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, вартістю 8 832 грн 70 коп.; земельної ділянки НОМЕР_3 розташована на території Долинської сільської ради Запорізького району, Запорізької області площею 5,15 га вартістю 74 001 грн 22 коп.; будинку АДРЕСА_1, загальною площею 51,1 кв. м вартістю 24 500 грн; земельної ділянки розташована на території Долинської сільської ради Запорізького району Запорізької області площею 5,15 га вартістю 78 360 грн.

Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 24 травня 2016 рокуу задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 16 листопада 2016 року змінено в частині мотивів відмови у задоволенні позову, виключено із мотивувальної частини рішення суду посилання на пропуск строку позовної давності.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати оскаржувані рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно із ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Спадкоємець, який на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу на протязі шести місяців з часу відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України).

Частиною 1 ст. 1272 ЦК України встановлено, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Відмовляючи у задоволенніпозову, суд першої інстанції виходив з того, що після смерті батьків ОСОБА_4 на протязі шестимісячного строку для прийняття спадщини не зверталась, як до нотаріальної контори, так і до суду із заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, факт прийняття нею спадщини не встановлений.

При цьому, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову у зв'язку із пропуском строку позовної давності, про застосування кого заявлено стороною відповідача.

Змінюючи рішення районного суду, шляхом виключення із мотивувальної частини рішення суду посилання на пропуск строку позовної давності, апеляційний суд правильно виходив з того, що позивачем не доведено порушення її прав, як спадкоємця за законом, у зв'язку із тим, що спадщину після смерті батьків вона не прийняла, із заявами про її прийняття до нотаріальної контори не зверталася.

Крім того, колегія суддів вважає, що доводи касаційної скарги про те, що заявник вважається такою, що прийняла спадщину, оскільки постійно проживала разом із спадкодавцями на час відкриття спадщини, не заслуговують на увагу, з огляду на наступне.

Згідно з п. 211 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом від 03 березня 2004 № 20/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 03 березня 2004 року за № 283/8882, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто тим, які постійно проживали разом зі спадкодавцем чи подали заяву нотаріусу про прийняття спадщини. Доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.

Як було встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, спадкодавці ОСОБА_10 та ОСОБА_12, були зареєстровані та постійно проживали за адресою: АДРЕСА_1, в той час, як позивач ОСОБА_13 зареєстрована та проживає АДРЕСА_2, тому вважається такою, що спадщину після своїх батьків не прийняла. Крім того, ОСОБА_4 із заявами про прийняття спадщини після смерті батьків до нотаріальної контори не зверталася.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що рішення судів попередніх інстанцій ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального та матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, та фактично стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноваження суду касаційної інстанції.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити заочне рішення районного суду, а незміненій після апеляційного перегляду частині, та рішення апеляційного суду без змін.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 24 травня 2016 року в незміненій після апеляційного перегляду частині, та рішення апеляційного суду Запорізької області від 16 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: М.К. Гримич

О.С.Ткачук

І.М. Фаловська