АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження №22-ц/796/522/2017 Суддя-доповідач Антоненко Н.О.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2017 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

у складі судді-доповідача АнтоненкоН.О.,

суддів Стрижеуса А.М., Шкоріної О.І., при секретарі Юрченко А.С.,

за участю представника позивача ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4,

представника відповідача ОСОБА_5,

розглянула у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 3 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4, Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» про стягнення завданої внаслідок ДТП матеріальної шкоди.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія

в с т а н о в и л а :

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 3 березня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_6 відмовлено.

Судом першої інстанції встановлено, що 01.11.2012 на перехресті бульвару Шевченка та вулиці Дмитрівської у м. Києві сталася ДТП за участю транспортних засобів Nissan Maxima реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4 та Fiat Punto реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_7

Виходячи з того, що постановою Апеляційного суду м. Києва від 12.04.2013 скасовано постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 20.02.2013 та ухвалено нову, якою винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП за наслідками вказаної ДТП, визнано ОСОБА_7, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення його позову про стягнення з ОСОБА_4 спричиненої внаслідок ДТП матеріальної шкоди.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 03.03.2016 та ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог у повному обсязі. Посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

У судовому засіданні апеляційного суду представник позивача підтримав апеляційну скаргу з наведених у ній доводів та просив її задовольнити. Відповідачі проти доводів апеляційної скарги заперечували, просили залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених у суді першої інстанції вимог, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення - скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Предметом спору у даній справі є відшкодування спричиненої внаслідок ДТП матеріальної шкоди одному з учасників ДТП за рахунок іншого учасника.

Відповідно до ст.ст.1166,1187,1188 ЦК України шкода, завдана майну фізичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок завдавача шкоди відшкодувати її виникає за умови, що його дії були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. За наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції у даній справі постановлено з порушенням зазначених норм матеріального права, на неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для вирішення спору.

Встановлено, що 01.11.2012 на перехресті бульвару Шевченка та вулиці Дмитрівської у м. Києві за участю транспортних засобів NissanMaxima реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4 та Fiat Puntoреєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_7 сталася ДТП, внаслідок якої обидва транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень. Зазначені обставини сторони не заперечують.

Автомобіль Fiat Puntoреєстраційний номер НОМЕР_2 на праві власності належить ОСОБА_6, автомобіль НОМЕР_3 - ОСОБА_4

За наслідками ДТП інспектором ДПС складено протокол про адміністративне правопорушення, відповідно до якого ОСОБА_7, керуючи автомобілем Fiat та рухаючись по площі Перемоги, виконуючи лівий поворот, в порушення п.16.6. Правил дорожнього руху (далі - ПДР) не надав дорогу автомобілю Nissan під керуванням ОСОБА_4, який рухався в зустрічному напрямку, внаслідок чого сталося зіткнення вказаних автомобілів та їх пошкодження.

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 20.02.2013 провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП, відносно ОСОБА_7 закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. При цьому суд першої інстанції виходив з Висновку судової автотехнічної експертизи Київського науково-дослідного інституту судових експертиз №10957/10958/12-52, відповідно до якого в діях водія ОСОБА_8. невідповідностей вимогам п.16.6. ПДР не вбачається, а дії водія ОСОБА_4 не відповідали вимогам п.10.1 ПДР та дорожньої розмітки 1.1., перетинати яку заборонено.

Проте, постановою Апеляційного суду м. Києва від 12.04.2013 постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 20.02.2013 скасовано та визнано ОСОБА_8 винним у порушенні правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів. При цьому суд апеляційної інстанції виходив не лише з висновку судової автотехнічної експертизи, а й із сукупності інших доказів, що містяться в адміністративній справі відносно ОСОБА_7 №3/761/14/2013 (протокол про адмінправопорушення, пояснення учасників ДТП, схема ДТП, відеозаписи з камер відеоспостереження та фотознімки автомобілів) і дійшов висновку про невідповідність дій водія ОСОБА_7 вимогам п.16.6. ПДР України, що перебувають у прямому причинному зв'язку з ДТП та її наслідками.

В обгрунтування позовних вимог ОСОБА_6 посилалась на невідповідність вимогам п.10.1 ПДР та дорожній розмітці 1.1. дій водія ОСОБА_4, які відповідно до Висновку судової автотехнічної експертизи Київського науково-дослідного інституту судових експертиз №10957/10958/12-52 знаходяться у причинному зв'язку із фактом зіткнення. Незважаючи на це, суд першої інстанції доводів позивача належним чином не перевірив, не звернув уваги на те, що відносно ОСОБА_4 протокол про адміністративне правопорушення після ДТП не складався і його дії не були предметом перевірки органів ДАІ чи суду, наявних у матеріалах адміністративної справи відносно ОСОБА_8 не усунув і не з'ясував, чи мали місце обставини, на які позивач посилалась в обгрунтування своїх позовних вимог і якими доказами вони підтверджується, чим допустив неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, та дійшов передчасного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

З метою перевірки доводів позивача, враховуючи наявність Висновку судової автотехнічної експертизи Київського науково-дослідного інституту судових експертиз №10957/10958/12-52, відповідно до якого дії водія ОСОБА_4 не відповідали вимогам п.10.1 ПДР та дорожньої розмітки 1.1., перетинати яку заборонено, і знаходяться у причинному зв'язку із фактом зіткнення, а також постанови Апеляційного суду м. Києва від 12.04.2013 про визнання ОСОБА_8 винним у порушенні ПДР, що спричинило пошкодження транспортних засобів, апеляційним судом під час розгляду по суті апеляційної скарги ОСОБА_6 на рішення Шевченківського райсуду м. Києва у даній справі призначено судову автотехнічну та транспортно-трасологічну експертизу.

Відповідно до Висновку експерта за результатами проведення судової автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи №11526/17441/16-52 від 08.11.2016 дії водія ОСОБА_4 не відповідали вимогам п.10.1. ПДР та дорожньої розмітки 1.1. і знаходяться у причинному зв'язку з фактом зіткнення (т1ас168-176).

Цим же Висновком експерта №11526/17441/16-52 від 08.11.2016 підтверджено невідповідність дій водія ОСОБА_8 п.16.6.ПДР.

За таких обставин та оцінюючи наявні у матеріалах справи докази з огляду на їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, колегія дійшла висновку про те, що ДТП 01.11.2012 на перетині бульвару Шевченка та вулиці Дмитрівської у м. Києві за участі автомобілів сторін сталася з вини обох водіїв:

- ОСОБА_8, який, повертаючи ліворуч з бульвару Шевченка на вул. Дмитрівську, був зобов'язаний дати дорогу, а саме не продовжувати або не відновлювати рух, якщо це може примусити інших учасників дорожнього руху, які мають перевагу, змінити напрямок руху або швидкість (п.1.0 ПДР), транспортному засобу, що рухається в зустрічному напрямку прямо, проте не зробив цього, чим порушив п.16.6. ПДР;

- ОСОБА_4, який рухався по бульвару Шевченка в напрямку площі Перемоги зі швидкістю 70км/год і, намагаючись оминути створену попереду автомобілем Fiat перешкоду шляхом перестроювання з однієї смуги в іншу не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, чим порушив п.п.10.1.,12.4 ПДР.

Відповідно до п.3) ч.1 ст.1188 ЦК України у такому випадку за наявності вини всіх осіб, діями яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.2 ст.1190 ЦК України за заявою потерпілого суд може визначити відповідальність осіб, які спільно завдали шкоди, у частці відповідно до ступеня їхньої вини.

З огляду на наведене та враховуючи, що вини водія ОСОБА_8 у ДТП позивач не заперечує, позовна заява ОСОБА_6 і є заявою про визначення ступеня відповідальності за спричинену шкоду відповідача, у зв'язку з чим суд на підставі ч.2 ст.1190 має визначити ступінь вини кожного із водіїв, винних у заподіянні шкоди.

Вирішуючи питання про ступінь вини кожного з водіїв у зіткненні їх автомобілів, колегія враховує, що ОСОБА_8 на автомобілі Fiat при повороті ліворуч з бульвару Шевченка на вул. Дмитрівську відновив рух, не надавши дорогу автомобілю Nissan під керуванням ОСОБА_4, що рухався з перевищенням швидкості у населеному пункті у зустрічному напрямку та мав право на першочерговий рух стосовно нього, що призвело до вимушених дій водія ОСОБА_4 змінити смугу та перетнути вузьку суцільну лінію.

Отже, неправомірні дії водія ОСОБА_4 щодо зміни смуги та перетину суцільної лінії є наслідком неправомірних дій водія ОСОБА_8 з відновлення руху без надання переваги його автомобілю, що рухався у зустрічному напрямку, з урахуванням порушення ОСОБА_4 режиму швидкості у місті дають підстави для висновку про 30% вини ОСОБА_4 у зіткненні автомобілів, а неправомірні дії водія ОСОБА_8 - про 70% його вини.

Відповідно до ст.1192 ЦК України суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, винну у заподіянні шкоди майну, відшкодувати її в натурі або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Оскільки ОСОБА_6, звернувшись до суду з даним позовом, просила суд відшкодувати шкоду у розмірі вартості робіт, необхідних для відновлення пошкодженого автомобіля, незважаючи на те, що у березні 2015 року відремонтувала пошкоджений у ДТП 01.11.2013 автомобіль, виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.ст.11,31 ЦПК України), колегія дійшла висновку, що розмір відшкодування підлягає визначенню в обраний позивачем спосіб.

Вирішуючи питання про розмір спричиненої внаслідок ДТП власнику автомобіля Fiat шкоди, апеляційний суд з урахуванням доводів і заперечень сторін, а також враховуючи, що з моменту ДТП пройшов час, призначив у справі судову автотоварознавчу експертизу. Відповідно до Висновку експертів №2731/17-54 від 16.03.2017 вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу транспортного засобу Fiat Punto реєстраційний номер НОМЕР_2 становить 30013,87грн (т2ас13-19).

Крім того, установлено, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 на момент ДТП 01.11.2012 була застрахована ПрАТ «Страхова група «ТАС» (поліс №АВ/9317846 від 01.10.2012), а тому відповідно до ст.22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик у межах страхових сум відшкодовує оцінену шкоду, яка була завдана в результаті ДТП майну особи.

Відповідно до ст.36.3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов'язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб. Отже, позовні вимоги ОСОБА_6 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, підлягають задоволенню у розмірі заподіяної шкоди, поділеної на два (30013,87грн : 2 = 15006,93грн), яка підлягає стягненню на користь позивача з ПрАТ «Страхова група «ТАС».

Доводи представника позивача щодо визначення розміру спричиненої шкоди на підставі Звіту про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного пошкодженням транспортного засобу №09/02/15 від 05.03.2015, визначеного за заявою позивача, не заслуговують на увагу, адже у справі проведено судову експертизу з метою визначення розміру шкоди, висновок у якій має перевагу над Звітом як письмовим доказом, який крім іншого викликає сумнів у суду та заперечується відповідачами, адже проведений за заявою позивача через два роки три місяці після ДТП.

За таких обставин оскаржуване рішення суду першої інстанції у даній справі відповідно до ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог. Питання розподілу судових витрат підлягає вирішенню відповідно до ст.88 ЦПК України та з урахуванням того, що проведений позивачем та оплачений у розмірі 600грн Звіт про оцінку не взятий до уваги судом, а також що доказів витрат на евакуатор у розмірі 400грн матеріали справи не містять і позивач і її представник на такі не посилались.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.303,309,313,316 ЦПК України, колегія

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 3 березня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту.

Позовні вимоги ОСОБА_6 задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» на користь ОСОБА_6 15006,93грн (п'ятнадцять тисяч шість грн 93 коп.) страхового відшкодування.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» 2202грн (дві тисячі двісті дві грн) понесених витрат на проведення судової автотоварознавчої експертизи.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 2477,25грн витрат на проведення судової автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи, 328,58 грн сплаченого за подачу позову судового збору та 361,35 грн судового збору за подачу апеляційної скарги, а всього стягнути 3167,18грн (три тисячі сто шістдесят сім грн 18 коп.)

Рішення апеляційного суду набирає законної сили негайно, може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Суддя-доповідач Н.О. Антоненко

Судді А.М. Стрижеус

О.І.Шкоріна