Справа № 344/2300/15-ц
Провадження № 2/344/98/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2017 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Пастернак І.А.

секретаря Кріцак Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення права на спадкування та визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до Івано-Франківського міського суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення права на спадкування та визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину мотивуючи тим, що власником квартири АДРЕСА_1 була ОСОБА_3, яка померла 21.03.2006 року. На випадок смерті остання склала заповіт на її імя, який був посвідчений 20.10.2004 року державним нотаріусом Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори та зареєстрований в реєстрі за №4-2598. Однак рішеннями Івано-Франківського міського суду заповіти від імені ОСОБА_3 від 05.08.2003 року, 20.10.2004 року та 10.03.2006 року визнано недійсними. Рішенням Івано-Франківського міського суду від 17.04.2013 року визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 14.05.2007 року реєстровий №4-1007. Рішенням Івано-Франківського міського суду від 19.11.2014 року скасовано державну реєстрацію права на обєкт нерухомого майна квартиру АДРЕСА_1, проведеної на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченим 12.03.2006 року за реєстраційним №4-496, що видане 14.05.2007 року на зазначену квартиру на її імя. Рішенням Івано-Франківського апеляційного суду від 27.01.2015 року зазначене рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким в даному позові відмовлено. 15.01.2015 року Першою Івано-Франківською державною нотаріальною конторою по реєстру №1-1 відповідачці ОСОБА_2 видано свідоцтво про право на спадщину за законом за правом представлення на спадкове майно зазначену квартиру після смерті ОСОБА_3, сестра якої ОСОБА_4 померла 19.04.2003 року. Зазначеними рішеннями судів встановлено, що ОСОБА_3 страждала стійким хронічним психічним розладом, вказане захворювання позбавляло її здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними станом на час посвідчення заповітів. Відповідачка є племінницею ОСОБА_3, до смерті тітки не провідувала її, не здійсювала догляду за хворою та не надавала допомоги на лікування. Оскільки вона є спадкоємцем наступної черги спадкування, просить позов задоволити в поному обсязі.

Представник позивачки ОСОБА_5 в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала з підстав, викладених в позовній заяві. Просила позов задоволити в повному обсязі.

Представники відповідачки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в судвому засіданні проти задоволення заявлених позовних вимог заперечили, оскільки, свідоцтво про право на спадщину за заповітом ОСОБА_1 визнано недійсним на підставі рішення суду, а отже, позивачка немає жодного відношення до спадкового майна. Щодо позовної вимоги про усунення віповідачки від права на спадкування, оскільки, така ухилялась він надання матеріальної та будь-якої іншої допомоги померлій ОСОБА_3, то з даного приводу позивачкою не надано суду жодних належних та допустимих доказів.

Заслухавши пояснення учасників судовго розгляду, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

05.08.2003 року від імені ОСОБА_3 приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу ОСОБА_8 посвідчено заповіт, згідно якого заповідач все належне їй майно заповіла ОСОБА_2, зареєстровано в реєстрі за №Д1087 (а.с. 78).

20.10.2004 року від імені ОСОБА_3 державним нотаріусом Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори ОСОБА_9 посвідчено заповіт, згідно якого заповідач все належне їй майно заповіла ОСОБА_1, зареєстровано в реєстрі за №4-2598 (а.с. 79).

20.03.2006 року від імені ОСОБА_3 державним нотаріусом Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори ОСОБА_9 посвідчено заповіт, згідно якого заповідач все належне їй майно заповіла ОСОБА_1, зареєстровано в реєстрі за №4-496 (а.с. 80).

14.05.2007 року державним нотаріусом Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори ОСОБА_9 на підставі заповіту, посвідченого Першою Івано-Франківською державною нотаріальною конторою 12.03.2006 року за №4-496, спадкоємцем є ОСОБА_1, видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстровано в реєстрі за №4-1007, згідно якого спадкове майно складається із кваритри №2 в м.Івано-Франківську по вул.Галицька, буд.№52 (а.с. 8).

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 20.08.2012 року по справі №0907/2-452/2011 року визнано недійсними заповіти ОСОБА_3: від 20.10.2004 року, посвідчений державним нотаріусом ОСОБА_9, реєстровий №4-2598; від 20.03.2006 року, посвідчений державним нотаріусом ОСОБА_9, реєстровий №4-496; від 05.08.2003 року, посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_8, реєстровий №Д1087, яке рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 08.11.2012 року в частині визнання недійсним заповіту ОСОБА_3 від 05.08.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_8, реєстровий №Д1087 скасовано, ухвалено в цій частині нове рішення, яким в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним заповіту від 05.08.2003 року відмовлено. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 20.03.2013 року зазначене рішення апеляційного суду Івано-Франківської області скасовано, рішення Івано-Франківського міського суду від 20.08.2012 року залишено в силі (а.с.20, 21, 67-69, 140-144).

Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду від 17.04.2013 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого державним нотаріусом Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори 14.05.2007 року на квартиру АДРЕСА_1 на імя ОСОБА_1 - задоволено та визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, посвідченим Першою Івано-Франківською державною нотаріальною конторою 12.03.2006 року за реєстровим №4-496, що видане 14.05.2007 року за реєстровим №4-1007 на квартиру АДРЕСА_1 на імя ОСОБА_1 Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 06.03.2014 року в частині визання недійсним вказаного свідоцтва про право на спадщину за заповітом зазначене рішення Івано-Франківського міського суду залишено без змін (а.с.64-66)..

15.01.2015 року державним нотаріусом Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори ОСОБА_9 видано свідоцтво про право на спадщину за законом за правом представлення, зареєстровано в реєстрі за №1-1, згідно якого спадкоємцем зазначеного у цьому свідоцтві майна ОСОБА_3 є її племінниця ОСОБА_2, сестра якої ОСОБА_4 померла 19.04.2003 року. Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається із квартири №2 в м.Івано-Франківську по вул.Галицька, буд.№52 (а.с. 7).

Як вбачається зі змісту ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 60 ЦПК Україн на сторін покладено обов'язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, тобто твердженнях, які самі по собі потребують доведення.

Частиною 5 ст.1224 ЦК України, встановлено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Відповідно до роз'яснень, які дані у постанові пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування" факт ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку.

Однак, позивачем не представлено суду жодних належних та допустимих доказів того, що відповідачка ОСОБА_2 ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві ОСОБА_3, яка через тяжку хворобу була у безпорадному стані. А тому позовна вимога про визнання відповідачки такою, що ухилялась від надання матеріальної та будь-якої іншої допомоги тітці ОСОБА_3 в період її тяжкої хвороби та пребування в безпорадному стані та усунення відповідачки від права на спадкування за законом після смерті тітки ОСОБА_3, яка померла 21.03.2006 року є безпідставною, не обгрунтованою та не підлягає до задоволення.

Спадкування за правом представлення має місце у випадках, встановлених ст. 1266 ЦК, за умови якщо спадкоємець першої - третьої черг спадкування за законом помер до відкриття спадщини. Норми ст. 1266 ЦК застосовуються лише щодо відносин при спадкуванні за законом (глава 86 ЦК). Перелік осіб (спадкоємців), які мають право на спадкування за правом представлення, встановлений нормами ст. 1266 ЦК, є вичерпним. А саме відповідно до ч.3 ст. 1266 ЦК України племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Відповідно до п.1.2 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністрества юстиції України від 22.02.2012 року за № 296/5, при зверненні спадкоємця у зв'язку з відкриттям спадщини нотаріус з'ясовує відомості стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту, наявності спадкового майна, його складу та місцезнаходження, необхідність вжиття заходів щодо охорони спадкового майна.

Пунктом 4.1 глави 10 цього Порядку передбачено, що при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом нотаріус перевіряє наявність підстав для закликання до спадкування за законом осіб, які подали заяви про видачу свідоцтва.

Згідно із п. 4.6. Глави 10 вказаного Порядку спадкоємці закликаються до спадкування за законом у порядку черговості. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі: відсутності спадкоємців попередньої черги; усунення спадкоємців попередньої черги від права на спадкування; неприйняття спадкоємцями попередньої черги спадщини або відмови від її прийняття.

Статтею 1301 ЦК України передбачено, що свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, відповідно до статті 1301 ЦК свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

Що стосується позовної вимоги про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом за правом представлення, видане ОСОБА_2 15.01.2015 року Івано-Франківською державною нотаріальною конторою по реєстру №1-1 на квартиру АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_3, сестра якої ОСОБА_4 померла 19.04.2003 року, суд вважає, що вона не підлягає до задоволення, вихордячи з наступного.

Як вбачається з відповіді №Л-29/01-34 ГТУЮ в Івано-Франківській області від 27.02.2015 року, 15 січня 2015 року до Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори від представника за довіреністю ОСОБА_2 - ОСОБА_6, надійшла заява № 24 про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом по праву представлення. На виконання підпункту 4.2. п. 4 Гл. 10. Р.2 Порядку вчинення нотаріальних дій, нотаріусом встановлено родинний зв'язок між спадкоємицею ОСОБА_2С та ОСОБА_3, згідно поданих нотаріусу документів.Нотаріусом ОСОБА_9 було перевірено наявність/відсутність обтяження за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно: Ідентифікатор пошуку № 83335401 від 15.01.2015 р.; Ідентифікатор пошуку № 83335630 від 15.01.2015 р.На виконання п.4.9. Гл.Ю Р. 2 Порядку, нотаріусом на підставі заяви, як представника спадкоємиці ОСОБА_2, про видачу свідоцтва про право на спадщину за правом представлення № 27 від 15.01.2015 року, видано свідоцтво про право на спадщину за законом за № 1-1 від 15.01.2015 року та зареєстровано в Спадковому реєстрі 15.01.2015 року за №39425414 (а.с. 86-94).

Посилання позивачки на те, що вона є власником зазначеної квартири на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченим Першою Івано-Франківською державною нотаріальною конторою 12.03.2006 року за реєстровим №4-496, що видане 14.05.2007 року за реєстровим №4-1007 є безпідставним та необгрунтованим, оскільки, як було встановлено в судовому засіданні, заочним рішенням Івано-Франківського міського суду від 17.04.2013 року визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, посвідченим Першою Івано-Франківською державною нотаріальною конторою 12.03.2006 року за реєстровим №4-496, що видане 14.05.2007 року за реєстровим №4-1007 на квартиру АДРЕСА_1 на імя ОСОБА_1 Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 06.03.2014 року в частині визання недійсним вказаного свідоцтва про право на спадщину за заповітом зазначене рішення Івано-Франківського міського суду залишено без змін. Таким чином, скасувати вказане свідоцтво неможливо.

На адресу ОСОБА_1 нотаріус ОСОБА_9 12.09.2014 року за №3204/02-14/1 надіслала повідомлення про те, що видане їй свідоцтво про право на спадщину в судовому порядку було визнано недійсним.

А отже, у Івано-Франківської державної нотаріальної контори були всі підстави для видачі ОСОБА_2 свідоцтва про право на спадщину за законом за правом представлення.

Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є необгрунтованими та не підлягають до задоволення.

На підставі наведеного, ст. 1224, 1266, 1301 ЦК України, Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністрества юстиції України від 22.02.2012 року за № 296/5, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 79, 213-215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення права на спадкування та визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Пастернак І.А.