Номер провадження: 22-ц/785/547/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Сидоренко І. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.04.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі: головуючого судді - Сидоренко І.П., суддів Станкевича В.А., Цюри Т.В., при секретарі Колмакові В.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 16 листопада 2016р. по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди, завданої внаслідок затоплення квартири,-

ВСТАНОВИЛА:

08 серпня 2016р. ОСОБА_3 звернулася з позовом про стягнення з ОСОБА_2 моральної шкоди в сумі 10000грн., завданої внаслідок затоплення квартири.

В обґрунтування позову ОСОБА_3 вказала, що вона є співвласником квартири АДРЕСА_1, а відповідач ОСОБА_2 є власником квартири № 57, яка розташована над квартирою № 53. На протязі 2014р. та 2016р., а саме: у лютому та грудні 2014р, в травні та в жовтні 2015р., у липні 2016р. відповідачка затоплювали її квартиру № 53, чим завдала моральну шкоду, яку позивач просила стягнути з ОСОБА_2 на свою користь.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 16 листопада 2016р. позов ОСОБА_3 задоволено (а.с.49). Судом стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 у відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок затоплення квартири, 10000грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у задоволені позову ОСОБА_3, посилаючись на те, що суд першої інстанції необґрунтовано задовольнив позов ОСОБА_3, не врахував усі обставини по справі і відповідні вимоги закону (а.с.52-54).

Справу розглянуто у відсутності сторін, які були належним чином сповіщені про слухання справи, при цьому позивач ОСОБА_3 просила розглянути справу у її відсутності, залишити рішення суду першої інстанції без змін, а відповідачка ОСОБА_2 не сповістила суд апеляційної інстанції про причини неявки в судове засідання апеляційної інстанції.

Колегія суддів, заслухав суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольнивши позов ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що вона надала суду докази на підтвердження свого позову.

Судова колегія не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, який не відповідає обставинам справи та зроблений з порушенням вимог матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що позивачці ОСОБА_3 на підставі свідоцтва по право власності на житло належить квартира АДРЕСА_2, а відповідачки ОСОБА_2 також на підставі свідоцтва про право власності на житло належить квартира № 57 у цьому же будинку (а.с.4, 29).

З акту №б/номера від 10.02.2014р., складеного майстром та сантехніком ЖЄУ-2 вбачається, що при обслідуванні квартири АДРЕСА_3 (пр-т Миру), були виявлені вологі плями у вітальні та у санвузлі. В даному акті вказано, що затоплення відбулося із-за халатного відношення мешканців квартири № 57 (а.с.5).

З акту №б/номера від 09.12.2014р., складеного майстром та сантехніком ЖЄУ-2 вбачається, що при санітарно-технічному обстежені квартири АДРЕСА_4 (пр-т Миру), були виявлені вологі плями на стелі, в коридорі і на стелі у санвузлі. В даному акті вказано, що затоплення відбулося із-за халатного відношення до сантехнічного обладнання квартири № 57 (а.с.6).

З акту №б/номера від 18 травня 2015р., складеного майстром та сантехніком ЖЄУ-2 вбачається, що в квартирі АДРЕСА_4, були виявлені вологі плями на стелі, в коридорі і на стелі у санвузлі. В даному акті вказано, що затоплення відбулося із-за халатного відношення до сантехнічного обладнання у квартири № 57 (а.с.7).

Вказаний акт підписаний не лише майстром та сантехніком, а і мешканкою квартири № 53, а також мешканкою квартири № 57, прізвище якої вказано ОСОБА_4, в той час, як позов заявлений до ОСОБА_2

З довідки оператора про заявку за № 2313, яка надійшла від ОСОБА_3, вбачається, що по приходу сантехніків на місце, була виявлена теча зі стелі, але не вказано в якому приміщенні квартири № 53, та вказано, що затоплення було з квартири № 57 (а.с.8).

З акту №б/номера від 19 липня 2016р., складеного майстром та сантехніком ЖЄУ-2 вбачається, що 19 липня була обстежена квартира АДРЕСА_4, після затоплення через стельове перекриття з квартири № 57, що затоплення відбулося 18 липня 2016р., що було встановлено зі слів мешканців квартири № 53, була виявлена волога пляма в коридорі на стелі розміром 1кв.м. Також мешканці квартири № 53 пояснили, що після звернення до мешканців квартири № 57 теча припинилася, але в квартиру № 57 їх не пустили. В даному акті вказано, що затоплення відбулося із-за халатності мешканців квартири № 57 (а.с.9).

Суд першої інстанції лише констатував, що представник відповідачки позов не визнав, надав письмові заперечення, в яких вказав, що позов недоведений та відсутній причино-наслідковий звязок між залиттям квартири та фактом того, що відповідачка не мешкає в квартирі.

Суд першої інстанції вказаним обставинам оцінку не надав, та не встановив причину залиття квартири позивачки, не встановив саме вину відповідачки в залитті квартири позивачки, не розяснив сторонам право про призначення відповідної експертизи для встановлення причин залиття квартири позивачки.

Також суд першої інстанції не звернув увагу на твердження відповідачки, що вона не мешкає в квартирі №57, та не звернув увагу, що акт від 18 травня 2015р. був підписаний, як вказано в акті мешканкою за прізвищем ОСОБА_4, в той час, як позов заявлений до ОСОБА_2

Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України та положень п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку вини відповідача, часу та зусиль необхідних для відновлення попереднього стану та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, істотність вимушених змін у його життєвих та виробничих зв`язках.

У відповідності до ч. 3 ст. 386 ЦК України передбачено, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Судом першої інстанції при задоволені позову про стягнення моральної шкоди безпідставно було зроблено посилання на вимоги статті 1166 ЦК України, яка передбачає загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, та не передбачає вирішення питання про стягнення моральної шкоди.

Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 ЦК України, яка визначає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Але суд першої інстанції у порушення вимог закону не встановив, які саме виникли правовідносини між сторонами та передбачають вони чи ні вирішення питання про стягнення моральної шкоди таким чином як звернулась позивач ОСОБА_3

Так, відповідно до положень Конституції України, зокрема статей 32, 56, 62 і чинного законодавства, фізичні та юридичні особи мають право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної внаслідок порушення їх прав і свобод та законних інтересів.

Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розяснено, що спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема:

- коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень;

- у випадках, передбачених статтями 7, 440-1 Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК) та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди (наприклад, ст.49 Закону «Про інформацію», ст.44 Закону «Про авторське право і суміжні права»;

- при порушенні зобов'язань, які підпадають під дію Закону «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов'язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Пунктом 5 вказаної постанови визначено, що оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Судом першої інстанції вищевказані вимоги закону не враховані та не встановлено чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди за позовними вимогами позивача ОСОБА_3

Крім того, судова колегія вважає, що позивачка ОСОБА_3 не надала суду першої та суду апеляційної інстанції жодного допустимого та належного доказу на підтвердження вини з боку відповідачки ОСОБА_2 у затопленні квартири позивачки, в спричиненні будь-якої майнової шкоди, а також моральної шкоди.

Судом в порушені вимог ст.ст.213, 214, 215 ЦПК України взагалі не вмотивовано рішення суду, та на підставі яких вимог закону слід стягнути моральну шкоду з відповідачки ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_3, та чому саме слід стягнути її в розмірі 10000грн.

Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно ч. 1 ст. 58 ЦПК України: належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Частиною 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог п.п.1,2,3 ч.1 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи.

З урахуванням вищевикладеного, судова колегія вважає, що позивач ОСОБА_3 не надала суду першої та суду апеляційної інстанції відповідні допустимі та належні докази на підтвердження свого позову. Тому у задоволені позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди, завданої внаслідок затоплення квартирислід відмовити.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 16 листопада 2016р. скасувати, ухвалити нове рішення.

У задоволені позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди, завданої внаслідок затоплення квартири- відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: І.П. Сидоренко

Судді: В.А. Станкевич

ОСОБА_5