Справа № 181/1055/16-ц
Провадження № 2/181/25/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" лютого 2017 р. смт. Межова

Межівський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Юрєва О.Ю.,

при секретарі Паньковській М.А.,

з участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Межова Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1, який діє у власних інтересах та ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, спричиненої ДТП, -

ВСТАНОВИВ:

28 грудня 2016 року до Межівського районного суду Дніпропетровської області звернувся ОСОБА_1, який діє у власних інтересах та ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, спричиненої ДТП.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначив, що автомобіль марки ВАЗ 2106, випуску 1984 року, реєстраційний номер НОМЕР_1, належить ОСОБА_4, який мешкає у с. Новопавлівка Межівського району Дніпропетровської області, що підтверджується технічним паспортом ЯАА №716157, виданим Покровським МРЕВ ДАІ УМВС України в Дніпропетровській області 12.11.2002 року.

Згідно довіреності від 13.06.2013 року, яка посвідчена ОСОБА_5 приватним нотаріусом Петропавлівського районного нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі за № 768, він має право представляти інтереси ОСОБА_4 у разі пошкодження автомобіля та одержувати належне йому від шкодування за заподіяну шкоду, і т.д.

02 липня 2016 року о 21 годині 30 хвилин ОСОБА_3, керуючи трактором МТЗ-80 д/н Т6109 ДЦ а/ш Словянка-Межова-Бердянськ (індекс Т-04-28), та буксируючи дискову борону загальною шириною 3,3 м, при зустрічному підїзді з автомобілем НОМЕР_2, не дотримався безпечного інтервалу, в результаті чого здійснив з останнім зіткнення.

Винуватцем даної ДТП є відповідач ОСОБА_3, ним порушено п.2 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, перевищено параметри, зазначені у пункті 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ від 31.12.1993 року № 1094, у звязку з чим 17.10.2016 року Межівським районним судом Дніпропетровської області ОСОБА_3 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст..124 КУпАП України, що підтверджується Постановою суду від 17.10.2016 року.

Таким чином, оскільки його автомобіль був пошкоджений з вини відповідача ОСОБА_3,його діями позивачу було заподіяно матеріальну шкоду.

Згідно висновку експертного дослідження № 27 від 3.11.2016 року, вартість матеріальної шкоди, спричиненої володільцю автомобіля ВАЗ-2106, державний номер НОМЕР_3, на момент проведення даного висновку, складає 7 014 грн. 16 коп.

При проведенні експертного дослідження він сплатив за її проведення суму у розмірі 850 грн., що підтверджується квитанціями від 28.10.2016 року та від 2.11.2016 року.

Для повідомлення ОСОБА_3 про проведення огляду автомобіля експертом, позивачем направлялася телеграма, вартість якої склала 33,36 грн., що підтверджується квитанцією від 29.10.2016 року.

Для переїзду з його місця проживання до місця проведення експертного дослідження автомобіля він заправив автомобіль бензином на суму 250 грн., що підтверджується квитанцією від 02.11.2016 року.

Оскільки матеріальна шкода дотепер не була відшкодована, позивач був змушений звернутися до суду.

Позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду у розмірі 8 147, 52, яка складається з: вартості матеріальної шкоди 7 014 грн. 16 коп; вартості проведення експертизи 850 грн.; вартості направлення телеграми 33,36; вартості бензину 250 грн.; витрати на правову допомогу та судові витрати.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 на задоволенні позову наполягав.

ОСОБА_4 в судове засідання не зявився хоча був належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, і від нього не надійшло повідомлень про причини неявки.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримала, дала суду пояснення аналогічні вищевикладеним. Додатково зазначила, що витрати на правову допомогу складають 3 475, 20 грн. та витрати на пальне 324,70, які просила теж стягнути з відповідача.

Відповідач, ОСОБА_3, проти позову заперечував, своєї вини в ДТП не визнає. Суду пояснив, що вважає винним у ДТП позивача, оскільки він має поганий зір, з постановою про притягнення його до адміністративної відповідальності не згідний, але не оскаржував її. Просив винести рішення на розсуд суду.

Суд, вислухавши учасників судового процесу, перевіривши зібрані по справі докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Автомобіль марки ВАЗ 2106, випуску 1984 року, реєстраційний номер НОМЕР_1, належить ОСОБА_4, який мешкає у с. Новопавлівка Межівського району Дніпропетровської області, що підтверджується технічним паспортом ЯАА №716157, виданим Покровським МРЕВ ДАІ УМВС України в Дніпропетровській області 12.11.2002 року. (а.с.7)

Згідно довіреності від 13.06.2013 року, яка посвідчена ОСОБА_5 приватним нотаріусом Петропавлівського районного нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі за № 768, він має право представляти інтереси ОСОБА_4 у разі пошкодження автомобіля та одержувати належне йому від шкодування за заподіяну шкоду, і т.д. (а.с.8) Фактично встановлено, що ОСОБА_3 є законним володільцем транспортного засобу.

02 липня 2016 року о 21 годині 30 хвилин мало місце ДТП за участю транспортних засобів сторін. Так, ОСОБА_3, керуючи трактором МТЗ-80 д/н Т6109 ДЦ а/ш Словянка-Межова-Бердянськ (індекс Т-04-28), та буксируючи дискову борону загальною шириною 3,3 м, при зустрічному підїзді з автомобілем НОМЕР_2, не дотримався безпечного інтервалу, в результаті чого здійснив з останнім зіткнення.

Викладені фактичні обставини ДТП, а також вина відповідача в її скоєнні встановлені постановою судді Межівського районного суду Дніпропетровської області від 17 жовтня 2016 року, якою відповідач був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення та притягнутий до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП. Оскільки дана постанова суду набрала законної сили ще 27 жовтня 2016 року, викладені в ній фактичні обставини ДТП, факт спричинення майнової шкоди позивачу, ОСОБА_1, та вина відповідача, ОСОБА_3, у її спричиненні відповідно до ч.4. ст.61 ЦПК України є преюдиційно встановленими та не підлягають доказуванню.(а.с.10). У судовому засіданні оглянуто справу про адміністративне правопорушення №181/467/16-п, відповідно до матеріалів якої, підтверджується вина відповідача у вчиненні вказаного ДТП.

28 жовтня 2016 року між ОСОБА_1 та суб'єктом оціночної діяльності, судовим експертом, ОСОБА_6 було укладено договір №80 для проведення товарознавчої експертизи транспортного засобу ВАЗ-2106, держ. номер НОМЕР_3 для позовної заяви.

За наслідками експертизи ОСОБА_6 03 листопада 2016 року складено звіт №27 автотоварознавчого дослідження з визначенням вартості шкоди, завданого власнику вказаного авто за наслідками ДТП від 02 липня 2016 року. У вказаному звіті вартість матеріальної шкоди, завданої власнику автомобіля ВАЗ-2106, держ. номер НОМЕР_3, на час проведення експертизи становить 7014 гривень 16 коп. (а.с.11-16, 19-20,21)

Сторонами сума завданої матеріальної шкоди, спричиненої в результаті ДТП, не оскаржувалася.

За проведення експертного дослідження позивач, ОСОБА_1, сплатив за суму у розмірі 850 грн., що підтверджується квитанціями від 28.10.2016 року та від 2.11.2016 року.(а.с.6,9)

Для повідомлення ОСОБА_3 про проведення огляду автомобіля експертом, позивачем, ОСОБА_1, направлялася телеграма, вартість якої склала 33,36 грн., що підтверджується квитанцією від 29.10.2016 року.(а.с.9)

Згідно зі ст.ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання і має право звернутися до суду за захистом свого права та інтересу у визначений ч.2 ст.16 ЦК України спосіб, зокрема, шляхом відшкодування майнової та немайнової (моральної) шкоди.

Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Зокрема збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Відповідно п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» встановлено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Відповідно до ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є в тому числі діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності тощо) володіє транспортним засобом, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

За змістом ст.ст.10,11,57-60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, надавши суду належні та допустимі докази.

Крім того, у п. 14 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз'яснено, що при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення ст. 1192 ЦК України. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як при відшкодуванні шкоди в натурі, так і при відшкодуванні реальних збитків потерпілий має право вимагати відшкодування упущеної вигоди.

З'ясувавши повно, всебічно та об'єктивно усі обставини даної справи, дослідивши надані сторонами докази на їх підтвердження з точки зору їх належності, допустимості, достатності та взаємозв'язку, проаналізувавши вищевикладені вимоги діючого законодавства, суд вважає встановленим та доведеним, що ДТП, в якому було заподіяно матеріальну шкоду позивачу, сталося з вини відповідача, у зв'язку з чим відповідно до ст.ст.1166 ,1187, 1188 ЦК України на нього повинен бути покладений обов'язок відшкодувати спричинену позивачу такими протиправними діями матеріальну шкоду.

У звязку з тим, що у судовому засіданні встановлено, що фактичним володільцем пошкодженого автомобіля є позивач, шкода, завдана відповідачем, у звязку із вчиненням ДТП з його вини, повинна бути відшкодована саме ОСОБА_1, як законному володільцю транспортного засобу.

В той же час суд вважає, що позивачем не було доведено факт витрат на бензин для переїзду з місця проживання позивача до місця проведення експертного дослідження автомобіля та на дизельне пальне необхідне для перевезення представника позивача з м. Покровськ для участі у судовому засіданні в залі суду смт. Межова. В доданій до матеріалів справи квитанції, від 02.11.2016 року, вказуються витрати на бензин у розмірі 250 грн., але ніякого підтвердження, що ця квитанція видана саме ОСОБА_1, а також плану маршруту, розрахунку відстані та витрат пального, для визначення кількості бензину необхідної для того, щоб дістатися до місця проведення експертного дослідження автомобіля не має. (а.с.9) Те ж саме стосується і квитанції, від 01.02.2017, що була надана суду на підтвердження витрат на дизельне пальне необхідне для перевезення представника позивача з м. Покровська для участі у судовому засіданні в залі суду смт. Межова. Квитанція від 01.02.2017 року підтверджує витрати на дизельне паливо на суму 500, 00 грн, але знов таки ж з квитанції не зрозуміло кому саме вона була видана і ким була сплачена дана сума(а.с.40).

Також, для підтвердження витрат на правову допомогу, позивачем, ОСОБА_1 та його представником, ОСОБА_7, суду було надано в якості доказу розрахунок витрат на правову допомогу. Здійснюючи даний розрахунок, представник позивача, посилається на Постанову Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 р. № 590 Про граничні розміри компенсації витрат, повязаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави , а саме на позицію №1 , однак саме дану позицію, №1 було виключено з Постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 р. № 590 Про граничні розміри компенсації витрат, повязаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави на підставі Постанови Кабінету Міністрів України № 127 від 22.02.2012 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 р. № 590». Тому суд не приймає до уваги дані докази, вважаючи їх не допустимими. (а.с.41)

Враховуючи дані факти, суд вважає, що позовні вимоги в частинах: відшкодування витрат на бензин для переїзду з місця проживання позивача до місця проведення експертного дослідження автомобіля та на дизельне пальне для перевезення представника позивача з м. Покровська для участі у судовому засіданні, у розмірі 574,87 грн, а також відшкодування витрат на правову допомогу, у розмірі 3 475,20 грн., є недоведеними та не обґрунтованими оскільки відповідно до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судові витрати у справі стягнути, враховуючи положення ст.88 ЦПК України.

На підставі вищевикладеного, позовні вимоги слід задовольнити частково, а а витрати по сплаті судового збору покласти на відповідача .

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.11, 15, 16, 22,1166,1187,1188 ЦК України, ст.ст.3,10,11,57-61,64,88,169 ,212-215,218,223 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1, який діє у власних інтересах та ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, спричиненої ДТП,- задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_4, матеріальну шкоду у розмірі 7 897 (сім тисяч вісімсот девяносто сім) гривень 52 копійок, яка складається з: вартості матеріальної шкоди - 7 014 (сім тисяч чотирнадцять) гривень 16 копійок; вартості проведення експертизи 850 (вісімсот пятдесят) гривень.; вартості направлення телеграми 33(тридцять три) гривень 36 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_4, судові витрати у розмірі 551 ( пятсот пятдесят одна) гривень 21 копійок.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Дніпропетровської області через районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: ОСОБА_8