АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження:№ 22ц/790/503/17 Головуючий 1 інст. - Золотарьова Л.І.
Категорія: відшкодування шкоди
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного

суду Харківської області в складі:

головуючого - Карімової Л.В.,

суддів колегії: Бурлака І.В.,

Яцини В.Б.,

за участю секретаря Баранкової В.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 18 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, Страхового товариства з додатковою відповідальністю «Гарантія», Моторне (транспортне) страхове бюро України про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду із вищевказаним позовом, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просила стягнути: матеріальну шкоду, завдану їй внаслідок пошкодження належного їй автомобілю «Suzuki SX-4» д/н НОМЕР_1 в результаті дорожньо-транспортної пригоди (ДТП), що сталася 18 грудня 2013 року з вини відповідача ОСОБА_3, який керував транспортним засобом «CHEVROLET LACETTI» д/н НОМЕР_2, у розмірі 107 896 грн. 12 коп., витрати за проведення автотоварознавчого дослідження у розмірі 1000 грн., моральну шкоду у розмірі 10 000 грн., витрати на правову допомогу 3300 грн., а також сплачений нею судовий збір.

Постановою Київського районного суду м. Харкова від 07.02.2014 року винуватим у вчиненні вказаного ДТП визнано відповідача ОСОБА_3

ОСОБА_4 зазначала, що внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди їй було завдано матеріальну шкоду в розмірі 63 263 грн. Після ДТП та до теперішнього часу відповідач ОСОБА_3 не відшкодував завдані з його вини збитки навіть частково. Оскільки ремонт її автомобіля не проводився, то 19.01.2016 року було проведено автотоварознавче дослідження, згідно з яким визначено вартість відновленого ремонту її автомобіля у розмірі 107 896 грн. 12 коп. Провести оцінку пошкоджень автомобіля вона вимушена була, оскільки перша оцінка проводилась два роки назад, а розмір шкоди визначається саме на час проведення відновленого ремонту згідно зі ст. 1192 ЦК України, тому вважала, що саме ця вартість повинна бути стягнута з відповідача.

Також зазначала, що діями відповідача ОСОБА_3 їй спричинено моральну шкоду, яку оцінила 10 000 грн.

22 вересня 2016 року представник ОСОБА_5 - ОСОБА_6 звернувся до суду із заявою про відмову від позовних вимог ОСОБА_5 до СТДВ «Гарантія», Моторне (транспортне) страхове бюро України. Просив стягнути спричинену неправомірними діями ОСОБА_3 шкоду безпосередньо з нього як винуватої у ДТП особи.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 18 жовтня 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 матеріальну шкоду, завдану внаслідок ДТП, у розмірі 89913 грн. 43 коп., витрати за проведення автотоварознавчого дослідження у розмірі 1000 грн., моральну шкоду у розмірі 3000 грн. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 1030,93 грн.

В іншій частині позовних вимог до ОСОБА_3 відмовлено.

Прийнято відмову ОСОБА_4 від позовних вимог в частині вимог до СТДВ «Гарантія», Моторне (транспортне) страхове бюро України про стягнення страхових виплат. Провадження у цій частині закрито.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на незаконність та необгрунтованість рішення суду, неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення районного суду та направити справу до суду першої інстанції для уточнення суми позовних вимог та залучення до справи у якості відповідачів СТДВ «Гарантія», Моторне (транспортне) страхове бюро України.

Вважає, що ОСОБА_4 було неправильно оцінено завдану їй майнову шкоду, оскільки існують суттєві розбіжності між оцінкою матеріальної шкоди, отриманою від ТОВ «Технік Центр» та ТОР «Радар -1».

Посилаєся на те, що закриваючи провадження у справі в частині вимог щодо стягнення матеріальної шкоди із СТДВ «Гарантія» та Моторне (транспортне) страхове бюро України, суд обмежив його права, поклавши на нього всі витрати по відшкодуванню шкоди.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_7 уточнили вимоги апеляційної скарги, зазначивши, що рішення Київського районного суду м. Харкова від 18 жовтня 2016 року в частині стягнення з ОСОБА_3 моральної шкоди, не оскаржується. Також з метою приведення скарги до вимог ЦПК України просили скасувати рішення в оскаржуваній частині та прийняти нове рішення у справі про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4

Вислухавши пояснення учасників процесу, що з'явилися до суду апеляційної інстанції, перевіривши відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, що позивачу було спричинено майнову та моральну шкоду внаслідок вчинення ОСОБА_3 адміністративного правопорушення, що встановлено судовим рішенням у адміністративній справі.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи 18.12.2013 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «CHEVROLET LACETTI» д/н НОМЕР_2, власником якого є ОСОБА_3, автомобіля «ВАЗ» д/н НОМЕР_4, власником якого є ОСОБА_8, автомобіля «ВАЗ» д/н НОМЕР_3, власником якого є ОСОБА_9, та автомобіля «Suzuki SX-4» д/н НОМЕР_1, власником якого є ОСОБА_4

Постановою Київського районного суду м. Харкова від 07.02.2014 року ОСОБА_3 було визнано винуватим у вчиненні вказаної ДТП, притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. Зазначена постанова суду не скасована та не змінена в установленому законом порядку, і є відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України преюдиційною при розгляді вказаної цивільної справи.

Відповідно до звіту №04381 про оцінку вартості шкоди, завданої власнику КТЗ від 19.01.2016 року, проведеної оцінювачем ОСОБА_10, вартість відновлювального ремонту з урахуванням фізичного зносу автомобіля «Suzuki SX-4» д/н НОМЕР_1 станом на 19.01.2016 року складає 107 896 грн. 12 коп. (з урахуванням ПДВ)

Згідно з полісом № АС/8738602 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 21.11.2013 року автомобіль «CHEVROLET LACETTI» д/н НОМЕР_2 був застрахований відповідачем ОСОБА_3 у СТ ТОВ «Гарантія». Ліміт страхової суми за завдану шкоду майну становить 50 000 грн., строк дії договору зазначено з 22.11.2013 року до 21.11.2014 року, розмір франшизи - 1000 грн.

Відповідно до ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншимоб'єктом, використання, зберіганняабо утримання якого створює підвищенунебезпеку.

Суд першої інстанції на підставі вимог ст.ст. 1166, 1187 ЦК України та наданих сторонами доказів дійшов правильного висновку про доведеність факту завдання відповідачем ОСОБА_3 позивачу ОСОБА_4 майнової шкоди та необхідність її відшкодування.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_3 посилається на невідповідність розміру матеріального відшкодування розміру майнової шкоди, яка булла спричинена ОСОБА_4, однак належних та допустимих доказів на спростування наданих позивачем розрахунків ,останнім надано не булояк до суду першої так і апеляційної інстанції.

Матеріали справи містять рахунок - фактуру №ТЦ-0000139 від 03 лютого 2014 року на суму 63 263,00 грн.

Оскільки ремонт автомобіля «Suzuki» д/н НОМЕР_1 було проведено у січні 2016 року, а потім був проданий ОСОБА_4, суд першої інстанції правильно керувався розрахунками звіту № 04381 про оцінку вартості шкоди, завданої власнику КТЗ від 19.01.2016 року, за відрахуванням ПДВ.

При цьому ОСОБА_4 та її представником не надано як до суду першої так і апеляційної інстанції об'єктивних даних про розмір вартості проданого автомобіля.

Крім того, в судовому засіданні апеляційного суду відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_7, заперечуючи проти визначення судом першої інстанції розміру відшкодування матеріальної шкоди, після роз'яснення колегією суддів вимог ст.ст. 10, 58-60, ч.1 ст.143 ЦПК України, відмовилися від заявлення клопотання про проведення у справі судової автотоварознавчої експертизи.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про неправомірність закриття провадження у справі в частині пред»явлення вимог щодо стягнення матеріальної шкоди із СТДВ «Гарантія», Моторне (транспортне) страхове бюро України заслуговують на увагу тільки в тій частині, що судом порушено порядок вирішення цього питання.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 23.03.2017 року рішення Київського районного суду м. Харкова від 18.10.2016 року скасовано в частині відмови ОСОБА_4 від частини позовних вимог, заявлених до СТДВ «Гарантія», МТСБ України, та закриття провадження у справі, яку в цій частині направлено до суду першої інстанції на новий розгляд цього питання.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про те, що при закриті провадження у справі в частині вимог щодо стягнення матеріальної шкоди із СТДВ «Гарантія» та МТСБ України районний суд обмежив його права, поклавши на нього всі витрати по відшкодуванню шкоди, колегія суддів вважає безпідставними.

Відповідно до ч.1 ст. 12, ч.2 ст. 14 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд і не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов'язання не залежно від того, чи застрахована цивільно - правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно - правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов'язками страховика як сторони договору обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності.

Згідно правової позиції судової палати у цивільниї справах Верховного Суду України у справі 6-2808цс15 від 20 січня 2016 року право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно - правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред'явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності.

Відповідно до ч.1 ст. 360-7 ЦПК України вищевказана правова позиція Верховного Суду України є обов'язковою для застосування судами України.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність у ОСОБА_4 права на відшкодування завданої їй майнової шкоди з будь-кого з відповідачів. Однак, ОСОБА_3 не позбавлений можливості звернутись до СТДВ «Гарантія» ,МТСБ України з майновими вимогами відповідно до укладеного ним договору обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності.

Оскільки рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині ухвалено з додержанням вимог матеріального та процесуального права, і доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, це відповідно до ст. 308 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду в оскаржуваній частині без змін.

Керуючись ст.ст. 303,304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 18 жовтня 2016 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законноїсили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцятиднів з дня набрання цією ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: