УхвалА

іменем україни

3 квітня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

Гулька Б.І., Журавель В.І., Хопти С.Ф.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, треті особи: Малиновський районний відділ у м. Одесі Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, комунальне підприємство «Міське агентство з приватизації житла», про визнання приватизації недійсною, зняття з реєстраційного обліку; за зустрічним позовом ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: Малиновський районний відділ у м. Одесі Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, комунальне підприємство «Міське агентство з приватизації житла», про визнання права власності за касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 22 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 29 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулися до суду з указаним вище позовом, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог посилались на те, що вони проживають у квартиріАДРЕСА_1, у якій раніше разом з ними проживав колишній чоловік позивачки та батько позивача - ОСОБА_6, а також його мати - ОСОБА_8 У січні 2013 року мати відповідача - ОСОБА_8 - висловила своє бажання подарувати частку зазначеної квартири своєму онуку, у зв'язку із чим необхідно було її приватизувати. Після здійснення 20 лютого 2013 року приватизації спірної квартири та отримання свідоцтва про право власності на неї ними було виявлено, що квартиру приватизовано на п'ятьох осіб, а сама на: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_8 та ОСОБА_7

Позивачі вважали таку приватизацію незаконною, оскільки відповідачі: ОСОБА_6 та ОСОБА_7 більш як шість місяців у спірній квартирі не проживали, комунальні платежі не сплачували, так як ОСОБА_6 проживає із іншою жінкою однією сім'єю окремо, а ОСОБА_7 вийшла заміж та проживає зі своїм чоловіком за іншим місцем проживання.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 просили суд: визнати розпорядження органу приватизації департаменту міського господарства Одеської міської ради від 20 лютого 2013 року, видане на ім'я ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_8 та ОСОБА_7, недійсним; визнати свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 недійсним; зняти ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з реєстраційного обліку за вищевказаною адресою квартири.

У жовтні 2015 року ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 звернулися до суду із зустрічним позовом, посилаючись на те, що на підставі розпорядження органу приватизації департаменту міського господарства Одеської міської ради від 20 лютого 2013 року та свідоцтва про право власності на житло вони та позивачі за первісним позовом приватизували у рівних частках ізольовану квартиру АДРЕСА_1. У зв'язку з ухилянням ОСОБА_4 та ОСОБА_5 від реєстрації права власності на приватизоване майно позивачі просили суд визнати за ними право власності на спірну квартиру у вигляді 1/5 частки за кожним.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 22 червня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 29 листопада 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 і ОСОБА_5 та у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_7, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення в частині відмови у задоволенні зустрічного позову скасувати й ухвалити в цій частині нове рішення, яким зустрічний позов ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 задовольнити.

В іншій частині та іншими учасниками справи судові рішення неоскаржуються.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8, суди на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшли правильного висновку про те, що позивачі за зустрічним позовом не надали належних та допустимих доказів того, що існують перешкоди або відсутня можливість реєстрації права власності відповідно до отриманого ними свідоцтва про право власності на належні їм по 1/5 частини спірної квартири за кожним. При цьому суди вірно застосували норму ст. 392 ЦК України, на підставі якої був пред'явлений зустрічний позов, встановивши, що позов є безпідставним, а право власності за власниками квартири зареєстровано й не оспорюється.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судових рішень не впливають.

Отже, судові рішення є законними і обґрунтованими й підстав для їх скасування немає.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 22 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 29 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

С.Ф. Хопта