Справа № 346/3581/16-ц
Провадження № 22-ц/779/496/2017
Головуючий у 1 інстанції Потятинник Ю. Р.
Суддя-доповідач Пнівчук О.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Пнівчук О.В.

суддів: Василишин Л.В., Максюти І.О.

секретаря Бойчука Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа орган опіки та піклування про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Коломийського міськрайонного суду від 09 лютого 2017 року,-

в с т а н о в и л а :

22 червня 2016 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом ОСОБА_3 про надання дозволу на виїзд її доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 у її супроводі за кордон, до Іспанії, без згоди батька ОСОБА_3 на період з 01.08.2016 року по 01.08.2017 року, посилаючись на те, що відповідач відмовився у добровільному порядку надати таку згоду.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 09 лютого 2017 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Надано дозвіл ОСОБА_4, на виїзд закордон до Королівства Іспанія, у супроводі матері ОСОБА_2, без згоди батька ОСОБА_3, в період з 01.06.2017р. по 01.08.2017р.

В решті позову відмовлено.

Вирішено питання судових витрат.

На дане рішення ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Апелянт зазначив, що постановляючи рішення по суті позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивач надала суду докази на підтвердження перебування її брата з дружиною ОСОБА_5 за кордоном - копії закордонного паспорта та дозвіл на проживання ОСОБА_5, разом з тим не взяв до уваги, що такі подані без перекладу на українську мову.

Апелянт посилається також на те, що у матеріалах справи відсутні будь які докази, які б свідчили про необхідність оздоровлення дитини.

Позивачем не представлено жодних доказів того, де саме буде проживати дитина, в яких умовах. Також позивачка не представила жодних доказів того де саме винаймає житло її брат.

Посилаючись на зазначені обставини апелянт просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

У судовому засіданні апеляційного суду апелянт ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_6 вимоги апеляційної скарги підтримали з наведених в ній підстав.

Позивач ОСОБА_2 доводи апеляційної скарги заперечила, рішення суду першої інстанції вважає законним та обгрунтованим.

Представник відділу соціальної роботи Печеніжинської селищної ради ОСОБА_7 у судове засідання не з»явився, надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи у його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з наступного.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 та надаючи дозвіл на виїзд дитини разом з матір'ю за кордон до Королівства Іспанія, у період з 01.06.2017 року по 01.08.2017 року, суд першої інстанції виходив з того, що дитина проживає разом з матір'ю, метою виїзду за кордон є її оздоровлення у зв»язку з бронхопневмонією, мати має таку можливість, оскільки там проживає її рідний брат з дружиною, а тимчасовий виїзд дитини - у період літніх канікул не порушує прав ОСОБА_3 як батька дитини. При встановленні строку виїзду суд виходив з того, що такий буде достатнім для відпочинку та оздоровлення дитини і в той же час не позбавить батька можливості брати участь у вихованні та спілкуванні з дочкою.

З таким висновком погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з 12 листопада 2011 року по 03 червня 2014 року перебували у шлюбі, від якого мають дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка після розірвання шлюбу проживає з матір»ю.

Судом встановлено, що відповідач відмовляється надати дозвіл на виїзд дочки за кордон, посилаючись на те, що позивачем не наведено належного обґрунтування такої поїздки та не подано докази де саме буде проживати дитина та в яких умовах.

Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи супроводі осіб, які уповноважені ними.

Згідно з ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріального засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

У підп. 1 п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску.

Відповідно до ч.2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 59 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров'я» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно зі ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Статтею 157 СК України визначено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

З матеріалів справи вбачається, що звертаючись до суду з вказаним позовом ОСОБА_2, діючи в інтересах неповнолітньої дочки ОСОБА_4 зазначала про те, що виїзд дитини за межі України, до Іспанії, носить тимчасовий характер, не пов'язаний з визначенням місця проживання дитини чи її еміграцією і має на меті її оздоровлення, розширення світогляду та відпочинок.

Встановлено, що в Королівстві Іспанія проживає брат позивачки ОСОБА_8 з дружиною ОСОБА_5

Вказані обставини підтверджені копією свідоцтва про шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_5, виданого 25.10.2016 року Коломийським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області (а.с.100).

У засіданні апеляційного суду позивачем надано суду належним чином завірений переклад копії договору на оренду житла від 16 червня 2015 року укладеного між орендодавцем - ОСОБА_9 та ОСОБА_5 як орендарем щодо оренди останньою на три роки квартири в АДРЕСА_1 із зазначенням кадастрового номера.

Даний договір зареєстрований за номером 635580 та знаходиться в реєстрі Договорів про оренду, нотаріальна Палата нерухомого майна, Барселона.

З огляду на зазначене, посилання апелянта на те, що позивачем не представлено жодних доказів того, де саме буде проживати дитина та в яких умовах є необґрунтованими.

Не заслуговують також на увагу також посилання апелянта на те, що позивачем не представлено доказів того, що дитина за станом здоров»я потребує оздоровлення, оскільки із долученої самим апелянтом виписки з амбулаторної карти ОСОБА_4 від 13.03.2017 року вбачається, що в період з 01.01.2016 року мама з дитиною неодноразово зверталася за медичною допомогою з приводу гострої респіраторної вірусної інфекції, здійснювався диспансерний огляд як часто хворіючої дитини.

Згідно висновку ЛКК від 18.04.2016 року видано довідки про необхідність догляду матері за дитиною як часто хворіючою терміном на шість місяців та згідно ЛКК від 08.11.2016 року продовжено догляд матері за дитиною терміном до шести місяців(а.с.140).

Жодних доказів про наявність обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд неповнолітньої ОСОБА_10 за межі України для тимчасового перебування в Королівстві Іспанія в тому числі і щодо оздоровлення в м. Барселона, апелянтом суду не представлено.

В той же час, на думку колегії суддів, відповідач необґрунтовано та з надуманих причин обмежує права позивача на розвиток та організацію дозвілля дитини.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що надання ОСОБА_2 дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітньої ОСОБА_4 за кордон до Королівства Іспанія без згоди батька ОСОБА_3 в її супроводі, відповідатиме інтересам дитини та сприятиме зміцненню її здоров'я та розвитку. Такий виїзд дитини носить тимчасовий характер, має на меті відпочинок та оздоровлення і не пов'язаний з визначенням місця проживання дитини чи її еміграцію.

Не заслуговують на увагу і доводи апелянта про те, що постановлене судом рішення, позбавить його можливості безперешкодного спілкування з дитиною, оскільки встановлений судом строк дії дозволу у два місяці сприятиме своєчасному поверненню дитини на Україну, та дозволить ОСОБА_3 продовжувати спілкуватись та виховувати дочку ОСОБА_4

Відповідно до ч.2, ст. 303 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не вправі переоцінювати докази, які судом першої інстанції були досліджені у встановленому законом порядку, а апеляційна скарга не містить посилання на нові докази, що давало б підставу для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Розглянувши справу в межах заявленого позову та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що рішення судом ухвалене з додержанням вимог норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду, а тому підстав для його скасування, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313- 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Коломийського міськрайонного суду від 09 лютого 2017 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча О.В. Пнівчук

Судді: Л.В. Василишин

І.О. Максюта