Справа № 367/4658/16-ц Головуючий у І інстанції Саранюк Л. П.
Провадження № 22-ц/780/343/17 Доповідач у 2 інстанції Березовенко Р. В.
Категорія 19 31.01.2017
УХВАЛА

Іменем України

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючогоБерезовенко Р.В.,
суддівЛівінського С.В., Олійника В.І.,
при секретаріСпеней І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 18 жовтня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Тригуб Є.О. про визнання договорів недійсними частково,-

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2016 року ОСОБА_5 звернулася із позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Тригуб Є.О., про визнання договорів недійсними частково.

В обґрунтування позову вказувала, що починаючи із 05.09.2009 р. вона перебуває у шлюбі із ОСОБА_7, про що в книзі реєстрації шлюбів 05.09.2009 р. Центральним відділом РАЦС Миколаївського міського управління юстиції було зроблено актовий запис за №274, свідоцтво про шлюб НОМЕР_1.

У провадженні Ірпінського міського суду Київської області перебуває справа №376/981/15-ц за позовом ОСОБА_10 до ОСОБА_7 про розірвання шлюбу.

Під час її перебування у шлюбі із відповідачем ОСОБА_7 останнім, разом із іншим відповідачем ОСОБА_11, відповідно до двох договорів купівлі-продажу від 25.07.2014 p., посвідчених приватним нотаріусом Тригуб Є.О., зареєстрованих в реєстрі за №1535 та №1534, були придбані у відповідачки ОСОБА_6 у спільну часткову власність, тобто по 1/2 ідеальній частині кожному, дві земельні ділянки, розташовані у м. Ірпені, Київської обл., по вул. Ново-Оскольській, 53, а саме: кадастровий номер НОМЕР_2, площею 0,02 га, та кадастровий номер НОМЕР_3, площею 0,08 та.

Нещодавно вона дізналася, що на придбаних земельних ділянках відповідачами ОСОБА_7 та ОСОБА_12 здійснюється будівництво багатоквартирного (т.з. "клубного" або "таун-хаус") будинку, поіменованого забудовниками "Новооскольський маєток", що підтверджується виконаними її представниками на її прохання фотоматеріалами, а також даними Інтернет- ресурсів (торгівельних площадок).

Ознайомившись із копіями справ, де посвідчувались договори купівлі-продажу земельних ділянок від 25.07.2014 p., посвідчених приватним нотаріусом Тригуб Є.О., зареєстрованих в реєстрі за №1535 та №1534, вона усвідомила, що їхній пункт 2.1. щодо порядку проведення розрахунків, - прямо суперечить, як вимогам чинного законодавства, так і її волі.

Стверджує, що відповідачі фактично уклали два договори міни, за якими ОСОБА_6 в обмін на належні їй земельні ділянки придбала у ОСОБА_12 та ОСОБА_7 майнові права на квартиру загальною площею не більше 100 м2, яка буде побудована відповідачами у багатоквартирному будинку на території АДРЕСА_1

Отже, оплату земельних ділянок було здійснено не грошовими коштами, як їй було неправдиво повідомлено відповідачем ОСОБА_7 при підписанні і нотаріальному оформленні заяви-згоди 16.07.2014 p., а шляхом передачі у власність (відчуження) відповідачці ОСОБА_6 майнових прав на квартиру в майбутньому новоствореному багатоквартирному будинку, при цьому згоду на вказаний правочин (відчуження якихось майнових прав, обмін тощо) вона чоловіку не надавала, і будівництво багатоквартирного будинку не погоджувала.

Згоди, як дружина, на відчуження майнових прав на квартиру - своєму чоловіку відповідачеві ОСОБА_7 ніколи не надавала, і взагалі використовувати землю під будівництво і обслуговування багатоквартирного житлового будинку ніколи не мала наміру.

Вона не мала жодного наміру (волі) на продаж майнових прав на квартиру, яка буде побудована в будинку по АДРЕСА_1. Згоди на будівництво багатоквартирного будинку вона також не надавала.

У її нотаріально оформленій заяві від 16.07.2014 р. міститься вказівка на конкретні земельні ділянки, із придбанням яких вона погоджується. Вона попередньо ознайомилася із їхніми характеристиками та усвідомлювала, що цільове призначення придбаваних ними із чоловіком земель передбачає тільки будівництво будинку не більш ніж на дві родини, в даному випадку - це родини двох покупців, оскільки будинок із трьох і більше ізольованих помешкань є багатоквартирним згідно п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" та потребує зовсім іншого цільового призначення землі, а саме- «02.03 Для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку», а не «02.01 Для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)».

Тому вважає, що пункти 2.1. обох договорів купівлі-продажу земельних ділянок від 25.07.2014 р., посвідчених приватним нотаріусом Тригуб Є.О., зареєстрованих в реєстрі за №1535 та №1534, мають бути визнані судом недійсними частково через невідповідність їх закону, в тому числі, однак не обмежуючись ч. 3 ст. 65 СК України, а також через їхню невідповідність моїй внутрішній волі.

Просила визнати пункт 2.1. Договору купівлі-продажу від 25.07.2014 р., посвідченого приватним нотаріусом Тригуб Є.О., зареєстрованого в реєстрі за №1535, - недійсним частково в частині наступної умови: «... шляхом передачі Покупцями у власність Продавця 1/5 ідеальної частки (з розрахунку 20 кв.м. за земельну ділянку) майнових прав на одну квартиру, 4/5 частки якої будуть набуватися згідно з Договором відчуження земельної ділянки, який посвідчується одночасно з цим договором приватним нотаріусом ОСОБА_14, від 25.07.2014 року за №1534, загальною площею не більше 100 кв.м., яка буде побудована Покупцями на території АДРЕСА_1

Визнати пункт 2.1. Договору купівлі-продажу від 25.07.2014р., посвідченого приватним нотаріусом Тригуб Є.О., зареєстрованого в реєстрі за №1534, - недійсним частково в частині наступної його умови: «... шляхом передачі Покупцями у власність Продавця 4/5 ідеальної частки (з розрахунку 80 кв.м. за земельну ділянку) майнових прав на одну квартиру, 1/5 частки якої будуть надуватися згідно з Договором відчуження земельної ділянки, який посвідчується одночасно з цим договором приватним нотаріусом ОСОБА_14, від 25.07.2014 року за №1535, загальною площею не більше 100 кв.м, яка буде побудована Покупцями на території АДРЕСА_1

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 18 жовтня 2016 року у задоволенні позову відмовлено. Вирішено питання щодо судових витрат.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_10 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на неповне з'ясування та неправильність встановлення судом обставин, що мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції при розгляді справи встановлено, що з 05.09.2009 р. позивач ОСОБА_13 перебувала в шлюбі з ОСОБА_7 до 29.09.2016р. (а.с. 11, 12).

Під час шлюбу сторін ОСОБА_5 і ОСОБА_7 останній разом з ОСОБА_15 відповідно до двох договорів купівлі - продажу від 25.07.2014 р., посвідчених приватним нотаріусом Тригуб Є.О., зареєстрованих в реєстрі за №1535 та №1534, були придбані у відповідачки ОСОБА_6 у спільну часткову власність, тобто по 1/2 ідеальній частині кожному, дві земельні ділянки, розташовані у АДРЕСА_1, а саме кадастровий номер НОМЕР_2, площею 0,02 га та кадастровий номер НОМЕР_3, площею 0,08 га.

Як слідує з позовної заяви позивачка була обізнана і вони планували зі слів чоловіка ОСОБА_16 - разом з ОСОБА_12 побудувати домоволодіння на дві родини житловий будинок із надвірними господарськими будівлями і спорудами.

Як стверджує в позові позивачка, вона несподівано дізналась, що на придбаних земельних ділянках відповідачем ОСОБА_7 та ОСОБА_12 здійснюється будівництво багатоквартирного будинку для реалізації квартир, а не будинку на дві сім'ї.

Ознайомившись із копіями договорів купівлі - продажу земельних ділянок від 25.07.2014 р. посвідчених приватним нотаріусом Тригуб Є.О., позивачка усвідомила, що п. 2.1. щодо порядку проведення розрахунків - прямо суперечить її волі. Виходячи з цих умов, вважає, що відповідачі фактично уклали два договори міни, за якими ОСОБА_6 в обмін на належні їй земельні ділянки придбала у ОСОБА_12 та ОСОБА_7 майнові права на квартиру загальною площею не більше 100 м2, яка буде побудована відповідачами у багатоквартирному будинку в АДРЕСА_1.

Позивачка стверджує, що її чоловік ОСОБА_7 неправдиво повідомив її, що оплату за земельні ділянки було проведено грошовими коштами, а шляхом передачі у власність відповідачці ОСОБА_6 майнових прав на квартиру в майбутньому новоствореному багатоквартирному будинку, мотивуючи тим, що при цьому вона не давала згоду на такий правочин і будівництво багатоквартирного будинку не погоджувала.

Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, вказував, що ОСОБА_5 було відомо про умови договорів та відповідно дії її чоловіка, що підтверджується заявами ОСОБА_5 приватному нотаріусу Тригуб Є.О. від 16.07.2014 р. (а.с. 99) та від 24.03.2015 року (а.с.49), якими позивачка дала згоду на укладення правочинів.

Колегія суддів вважає вказаний висновок суду першої інстанції законним та обґрунтованим виходячи з наступних обставин.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно до ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

З матеріалів справи вбачається, що 16 липня 2014 року позивачка нотаріально засвідчила свою заяву щодо надання згоди на укладання договорів, якою надала згоду своєму чоловіку на придбання на умовах на його власний розсуд спірних земельних ділянок.(а.с.23)

При цьому в заяві підтвердила, що її волевиявлення є вільним і усвідомленим, і що такий правочин відповідає інтересам їхньої сім»ї, та погодилася з тим, щоб умови вищевказаних договорів (у тому числі і сума договору) визначалася її чоловіком самостійно.

Крім того, 24 березня 2015 року позивачка нотаріально посвідчила свою заяву, про те, що усвідомлюючи значення своїх дій та згідно з вільним волевиявленням, яке повністю відповідає її внутрішній волі, дала свою згоду на укладення Попередніх договорів купівлі-продажу її чоловіком щодо ? частки квартири з проектною нумерацією №1 у багатоквартирному житловому будинку АДРЕСА_1 та ? частки земельної ділянки, що розташована за цією ж адресою, що є їх спільною сумісною власністю.(а.с.49)

При цьому зазначила, що умови Договорів визначаються її чоловіком, самостійно, без додаткового погодження цих питань з нею, та вона вважає, що будь-які його дії спрямовані на продаж вищевказаної нерухомості, відповідапють інтересам їх сім»ї, і укладення договорів відповідає їх спільному волевиявленню.

Отже, проаналізувавши зміст даних доказів, колегія суддів вважає, що укладення спірних договорів відбулося з дотриманням вимог передбачених ст. 65 СК України, і відповідало внутрішній волі позивачки, оскільки остання сама добровільно визначила, що всі умови договорів буде визначати чоловік самостійно, на власний розсуд та при цьому, він діє в інтересах їх сім»ї, а тому твердження, що деікі умови договорів не відповідають її внетрішній волі є безпідставними.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції, щодо необгрунтованості та безпідставності позовних вимог, відповідають фактичним обставинам справи та ґрунтуються на наявних у справі доказах, а доводи апеляційної скарги зазначених висновків не спростовують, і відтак вимоги апеляційної скарги задоволені бути не можуть.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

При цьому, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а тому рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - відхилити.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 18 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Р.В.Березовенко

Судді: В.І.Олійник

С.І.Лівінський