АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 756/584/15-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/2169/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Шевчук А.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції:Семенюк Т.А.

6 квітня 2017 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Семенюк Т.А

Суддів -Прокопчук Н.О., Саліхова В.В.,

при секретарі - П'ятничук В.Г.,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 24 листопада 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 24 листопада 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись рішенням суду, представник ПАТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, в якій просить суд рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог, вважаючи, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, не враховано обставини, які мають суттєве значення для справи.

ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилася, хоча була повідомлена про час та місце розгляду справи належним чином, про причини неявки суду не повідомила. Відповідно до ст. 305 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе слухати справу у відсутність особи, яка не з'явилася.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не піддягає.

Судом встановлено, що у січні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись в обґрунтування своїх вимог на те, що 21 листопада 2008 року між ОСОБА_4 та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено кредитний договір № б/н відповідно до умов якого остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, строком до 1 грудня 2010 року.

Відповідно до п.п. 3.2, 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, передбачено, що клієнт дає свою згоду, на кредитний ліміт який встановлюється за рішенням банку, та дає право банку в будь-який момент змінити розмір кредитного ліміту. Підписання кредитного договору є прямою та безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком.

Згідно п. 6.5 Умов та Правил надання банківських послуг позичальник взяла на себе обов'язок погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених кредитним договором.

Зазначив, що відповідач не виконала взяті на себе зобов'язання, що призвело до утворення заборгованості, що станом на 31 жовтня 2015 року становить 22 710,50 грн.

У зв'язку із викладеним, просив суд стягнути вищезазначену заборгованість з ОСОБА_4 на користь Банку.

Як вбачається з матеріалів справи, 21 листопада 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № б/н відповідно до умов якого остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, строком до 01.12.2010 року.

Відповідно до п.п. 3.2, 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, передбачено, що клієнт дає свою згоду, на кредитний ліміт який встановлюється за рішенням банку, та дає право банку в будь-який момент змінити розмір кредитного ліміту. Підписання кредитного договору є прямою та безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач взяті на себе зобов'язання за кредитним договором № б/н від 21 листопада 2008 року не виконала, що призвело до утворення заборгованості, що станом на 31 жовтня 2015 року становить 22 710, 50 грн.

Повністю повернути кредитні кошти ОСОБА_4 зобов'язалася у термін до 1 грудня 2010 року, проте вказане зобов'язання позичальником не виконано.

Згідно п. 6.5 Умов та Правил надання банківських послуг позичальник взяла на себе зобов'язання погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених кредитним договором.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець зобов'язується за кредитним договором надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Частиною 1, ч.5 ст. 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Як вбачається з матеріалів справи, до постановлення рішення по справі відповідач звернулась до суду із заявою про застосування строків позовної давності, вважаючи, що позивачем пропущено трирічний строк звернення до суду.

Згідно з положеннями ч.3, ч.4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк позовної давності.

Доводи апеляційної скарги,що судом першої інстанції не враховано, що Банк звернувся до суду з позовом 14 січня 2016 оку, а тому підлягали стягненню суми, нараховані з 14 січня 2013 року по 14 січня 2016 року з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно із умовами кредитного договору позичальник зобов'язаний щомісячно повертати кредит рівними частинами відповідно до умов кредитного договору, щомісяця сплачувати проценти за користування кредитом, а також сплатити неустойку за порушення строків повернення кредиту та процентів за користування ним.

Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Таким чином, ураховуючи, що за умовами договору погашення кредиту та процентів за його користування повинне здійснюватись позичальником щомісячно рівними частинами, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань.

У разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-990цс15 від 27 січня 2016 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Відповідно до пп. 3.1.1 п. 3 ч. ІІ Умов та Правил надання банківських послуг, строк дії картки вказаний на картці (місяць та рік). Картка дійсна до останнього календарного дня зазначеного місяця.

З довідки наданої представником позивача вбачається, що кінцевий термін повернення заборгованості є 1 грудня 2010 року. Розрахунок заборгованості за кредитним договором № б/н від 1 грудня 2008 року свідчить, що відповідачем жодного разу не здійснено платежу в рахунок погашення заборгованості.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Про застосування строку позовної давності представником відповідача було заявлено під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог у зв'язку із спливом позовної давності.

Інші доводи апеляційної скарги також висновків суду не спростовують та не впливають на їх правильність.

Оскільки рішення суду постановлене з дотриманням норм діючого законодавства, висновки суду обґрунтовані, відповідають обставинам справи, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 24 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді