АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого : Обідіної О.І.

Суддів : Бутенко С.Б., Прядкіної О.В.

За участю секретаря : Кальник А.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 28 березня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Полтавської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог: житлово-будівельний кооператив "Перемога", Полтавське міське управління земельних ресурсів та земельного кадастру, державна податкова інспекція у м. Полтаві про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 28 березня 2017 року в позові ОСОБА_2 до Полтавської міської ради про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права, просить рішення скасувати та постановити нове про задоволення позовних вимог.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, що з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Згідно п.1 ч.1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_2 являється власником квартири, розташованої на першому поверсі в будинку АДРЕСА_1, яка рішенням Полтавської міської ради переведена із житлового фонду в нежитловий у зв'язку з облаштуванням в ній магазину.

На підставі заяви ОСОБА_2 про надання в оренду земельної ділянки, що розташована по АДРЕСА_1, площею 86 кв. м., у зв'язку із закінченням попереднього терміну дії договору, рішенням 55 сесії Полтавської міської ради п'ятого скликання від 24.12.2012 "Про надання земельних ділянок, оформлення та продовження права користування земельними ділянками" їй як власнику нерухомого майна було продовжено на 3 роки право оренди вищезазначеної земельної ділянки.

Згідно договору оренди землі від 25.01.2013 року, укладеного між Полтавською міською радою та ОСОБА_2, орендодавець на підставі рішення позачергової 28 сесії Полтавської міської ради шостого скликання від 24.12.2012 надав, а орендар прийняла в оренду земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_1, для експлуатації та обслуговування нежитлових приміщень, що знаходяться за адресою АДРЕСА_1.

Умовами договору передбачено сплату орендної плати в сумі 2201,39 грн. та строк дії договору на 3 роки по 24.12.2015 року.

Вказаний договір було зареєстровано у виконавчому комітеті Полтавської міської ради, про що у книзі реєстрації записів договорів оренди землі вчинено запис №28-П 04.02.2013 року.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 вказувала, що земельна ділянка під таким кадастровим номером не зареєстрована, в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні відповідні записи про належність спірної земельної ділянки Полтавській міській раді, а відтак остання не є її власником, оскільки у відповідності до ст. 121 ЗК України право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації, що є підставами для визнання договору оренди земельної ділянки недійним.

Відмовляючи в задоволенні позову, місцевий суд дійшов висновку про відповідність дій Полтавської міської ради при укладенні спірного договору положенням Земельного Кодексу України та Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», що виключає зазначені позивачем підстави для визнання даного договору оренди недійсним. Одночасно, суд зазначив, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження факту порушення укладеним договором оренди земельної ділянки її прав та інтересів, який вона добровільно підписала та виконувала продовж строку його дії.

Колегія суддів погоджується з казаним висновком суду.

Відповідно до ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Згідно ст.124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

При цьому обов'язковою умовою укладення договору оренди земельної ділянки, яка перебуває у державній або комунальній власності, є наявність рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування ч. 2 ст.16 ЗУ "Про оренду землі".

В даному випадку таким рішенням було рішення позачергової 28 сесії Полтавської міської ради шостого скликання від 24.12.2012 року, на підставі якого було укладено спірний договір оренди землі.

Крім того, укладанню спірного договору оренди земельної ділянки передував інший договір оренди, строк дії якого скінчився в 2012 році, що стало підставою для подачі 15.11.2012 року власником нерухомого майна ОСОБА_2 заяви про надання їй в оренду земельної ділянки для експлуатації та обслуговування магазину.

Відповідно до умов договору, ОСОБА_2 прийняла в оренду для здійснення господарської діяльності, строком на 3 роки, земельну ділянку для експлуатації та обслуговування нежитлових приміщень, площею 86 кв.м. кадастровий номер НОМЕР_1.

З технічної документації із землеустрою, що посвідчують право на земельну ділянку, яка перебуває в користуванні ОСОБА_2 також зазначений кадастровий номер земельної ділянки - НОМЕР_1, що спростовує твердження позивача про відсутність такого кадастрового номеру.

Строк дії спірного договору скінчився 24.12.2015 року.

Як пояснив в судовому засіданні представник апелянта, фактично між сторонами договору оренди після 2015 року виникли спірні питання в частині подальшого внесення власником майна ОСОБА_2 орендної плати.

Згідно ч.ч. 1,3 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою, третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Нормами статті 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Таким чином, вірно встановивши фактичні обставини по справі та визначившись з характером спірних правовідносин, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для визнання договору оренди земельної ділянки недійним.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції та обґрунтовані власним тлумаченням апелянта положень ст. 125 ЗК України та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», на підставі яких виникає право власності на земельну ділянку. Оскільки реєстр не містить записів про належність спірної земельної ділянки Полтавській міській раді, остання не мала повноважень нею розпоряджатись, зокрема передавати в оренду іншим особам.

Вказані твердження є помилковими, оскільки повноваження міської ради щодо врегулювання земельних відносин визначені Законом України «Про органи місцевого самоврядування», положеннями ст.16 Закону України «Про оренду землі» та приписами ст.124 ЗК України.

За вказаних обставин колегія суддів не вбачає підстав для зміни чи скасування рішення суду як постановленого з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 307, 308, 314, 317, 319 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 28 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів в касаційному порядку.

Судді: (підписи)

З оригіналом згідно.

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області Обідіна О.І.