Апеляційний суд Житомирської області
Справа №289/1287/16-ц Головуючий у 1-й інст. Невмержицький І. М.
Категорія 48 Доповідач Галацевич О. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Галацевич О.М.

суддів Широкової Л.В., Якухна О.М.,

з участю секретаря судового засідання Гарбузюк Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Радомишльська міська рада Житомирської області, про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності власності на 1/2 частину нерухомого майна,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2,

на рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 27 грудня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, у якому, з урахуванням уточнень від 29 серпня 2016 року (а.с.22-27), просила визнати житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами та земельну ділянку площею 0,1000 га, які знаходяться по вулиці Микрогород 71-Е у місті Радомишль Радомишльського району Житомирської області спільним сумісним майном подружжя та визнати за нею право власності на 1/2 частину цього нерухомого майна. В обґрунтування позову зазначила, що під час перебування у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, вони придбали земельну ділянку, на якій побудували житловий будинок з господарськими будівлями. Будинок відповідачем зданий в експлуатацію, проте останній не має наміру реєструвати право власності на нього, а вона позбавлена можливості вчинити такі дії, що перешкоджає їй реалізувати своє право на отримання у власність частини набутого за час шлюбу майна.

Рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 27 грудня 2016 року позов задоволено. Визнано спірне майно спільною сумісною власністю подружжя. Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в м. Радомишлі Житомирської області по вул. Микгород,71-Е та на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,1000 Га (кадастровий номер :06:006:0031), з цільовим призначенням, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована по вул. Микгород,71-Е в м.Радомишлі Житомирської області. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить зазначене судове рішення скасувати, а позовну заяву ОСОБА_3 залишити без розгляду.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що судом не взято до уваги, що на момент розгляду справи в провадженні Радомишльського районного суду Житомирської області вже знаходився спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, а отже суд повинен був залишити позовну заяву без розгляду на підставі ч.4 ст. 207 ЦПК України. Також, на його думку, суд дійшов помилкового висновку про поділ будинку, який є недобудованим, не придатним для проживання та таким, що не зданий в експлуатацію. Крім того вказав, що він не був повідомлений належним чином про час і місце судового розгляду, у звязку з чим був позбавлений можливості обґрунтувати свої заперечення проти позову, що призвело до неповного з'ясування суттєвих обставин справи. Також, вважає, що судом необґрунтовано відмовлено у задоволенні його заяви про відвід головуючого по справі судді.

Заслухавши пояснення сторін, представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таке ж положення містить і норма статті 368 ЦК України.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України).

За статтями 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (частина друга статті 372 ЦК України).

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 07 вересня 1991 року по 20 листопада 2014 року (а.с. 29-30).

Відповідно до договору купівлі-продажу від 02 липня 2002 року та державного акту про право власності на земельну ділянку від 15 жовтня 2010 року ОСОБА_2 належить земельна ділянка площею 0,1000 га (кадастровий номер :06:006:0031), з цільовим призначенням, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована по вул.Микгород,71-Е в м.Радомишлі Житомирської області (а.с. 31,33).

За час шлюбу на цій земельній ділянці подружжя ОСОБА_2 збудувало житловий будинок загальною площею 231,72 кв.м., житловою - 108, 82 кв.м. з господарськими будівлями і спорудами. Відповідно до зареєстрованої 04 січня 2013 року інспекцією ДАБК у Житомирській області декларації про готовність обєкта до експлуатації спірний будинок закінчений будівництвом, обєкт готовий до експлуатації (а.с. 41-43). На будинок виготовлено технічний паспорт, який не містить відміток про незавершене будівництво (а.с. 39-40).

Право власності на спірний будинок відповідач не оформляє.

Доказів, що спірне майно - земельна ділянка та будинок набуті ним за особисті грошові кошти відповідач суду не надав.

Таким чином, враховуючи встановлені обставини справи та норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що спірне майно набуто під час шлюбу за спільні кошти подружжя, є обєктом його спільної сумісної власності і частки подружжя у цьому майні є рівними, та правильно визнав за позивачкою право власності на ? частину спірного нерухомого майна.

Разом з тим, у відповідності до частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Отже, новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього.

За змістом ч. 5 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом обєкта є дата реєстрації декларації про готовність обєкта до експлуатації або видачі сертифіката.

Як вбачається із матеріалів справи спірний будинок прийнятий в експлуатацію, оскільки декларація про готовність обєкта до експлуатації зареєстрована 04 січня 2013 року. Проте, державна реєстрація останнього не відбулася. Відтак, зазначене нерухоме майно не набуло юридичного статусу житлового будинку, а є обєктом закінченого (завершеного) будівництва, новозбудованим обєктом нерухомого майна.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне змінити абзац другий пункту другого резолютивної частини рішення, а саме: «на ? ід. частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в м. Радомишлі Житомирської області по вул. Микгород,71-Е», виклавши його наступним чином: «- ? ід. частину закінченого будівництвом обєкта з господарськими будівлями і спорудами за адресою: Житомирська область, Радомишльський район, м.Радомишль, вул. Микрогород, 71-Е.».

У решті рішення суду є законним і обґрунтованим, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд повинен був залишити позовну заяву ОСОБА_1 без розгляду на підставі ч.4 ст. 207 ЦПК України є безпідставними, оскільки як вбачається із матеріалів справи її позов у справі №289/1530/15-ц до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя ухвалою Радомишльського районного суду Житомирської області від 20 квітня 2016 року залишений без розгляду (а.с. 63).

Посилання ОСОБА_2 на те, що будинок є недобудованим і непридатним до експлуатації спростовуються матеріалами справи, а посилання на те, що він не підписував декларацію про готовність обєкта до експлуатації та проведення досудового слідства по факту її підробки на законність ухваленого рішення не впливає. Крім того, відповідач заперечував лише щодо підписання декларації, що не спростовує її змісту про закінчення будівництва та готовність обєкта до експлуатації. Відміток про незавершене будівництво не містить і технічний паспорт на будинок, виготовлений бюро технічної інвентаризації.

Неналежне повідомлення ОСОБА_2 про розгляд справи на 27 грудня 2016 року висновки суду не спростовує та не призвело до неправильного вирішення справи. Крім того, відповідач належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи судом першої інстанції на 16 листопада 2016 року, не був обмежений у наданні доказів на спростування обставин, якими позивач обґрунтовував свої позовні вимоги, і в суді апеляційної інстанції, проте таких доказів не надав.

Посилання відповідача на незадоволення його заяви про відвід головуючого не призвело до неправильного вирішення спору, а тому такі обставини не можуть бути підставою для скасування рішення суду.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Абзац другий пункту другого резолютивної частини рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 27 грудня 2016 року змінити, виклавши його у наступній редакції:

«- ? частину закінченого будівництвом обєкта з господарськими будівлями і спорудами за адресою: Житомирська область, Радомишльський район, м.Радомишль, вул. Микрогород, 71-Е.»;

У решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Судді: