АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/1605/17 Головуючий 1 інст. Ольховський Є.Б.
Справа № 642/1172/16-ц Доповідач Кружиліна О.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2017 року м. Харків

Апеляційний суд Харківської області в складі:

головуючого Кружиліної О.А.

суддів Кіся П.В., Хорошевського О.М.

за участю секретаря Сементовської О.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 16 грудня 2016 року

за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сінево Схід», ОСОБА_2, ОСОБА_3 про поновлення на роботі та стягнення компенсації за ненадані учбові відпустки, неповернення трудової книжки, відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

03 березня 2016 року ОСОБА_1 звернулась у суд з позовом до ТОВ «Сінево Схід», ОСОБА_2, ОСОБА_3, в якому просила поновити її на роботі, стягнути з відповідача компенсацію за ненадані учбові відпустки, неповернення трудової книжки та стягнути на її користь матеріальну шкоду.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що вона працювала з 01 серпня 2012 на посаді медичної сестри в ТОВ «Сінево Схід». Під тиском заступника директора філіалу ОСОБА_4 була змушена 18 листопада 2015 року написати заяву про звільнення за згодою сторін, що було оформлено наказом від 03 лютого 2016 року. Оскільки заява про звільнення була написана під тиском та погрозами, саме звільнення відбулось в період з 12 січня 2016 року по 20 лютого 2016 року під час учбової сесії, підпис на наказі про звільнення було виконано не директором ОСОБА_3 - вважає своє звільнення незаконним.

Просила відновити її на посаді медичної медсестри, стягнути з ТОВ «Сінево Схід» компенсацію за ненадані учбові відпустки з грудня 2012 року по лютий 2016 року, «прийняти вірне рішення з приводу затримки трудової книжки» та стягнути на її користь моральну шкоду.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 16 грудня 2016 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Не погодившись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та витребувати докази повноважень у посадової особи ОСОБА_2 ТОВ «Сінево Схід» на право підпису у наказі про її звільненні № 47-К від 03 лютого 2016 року, скасувати наказ № 47-к від 03 лютого 2016 року про її звільнення, поновити на посаді медичної сестри в компанії «Сінево Схід», виконати інші вимоги, зазначені у позовній заяві.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилалася на необєктивність рішення, неповне зясування судом обставин справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, відповідно до статті 303 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Перевіряючи доводи сторін, суд першої інстанції забезпечив сторонам рівні можливості щодо надання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості, сприяв всебічному і повному зясуванню обставин справи і вирішив справу на засадах змагальності.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні дані та відповідні їм правовідносини, розглянув справу в межах заявлених позовних вимог і ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з положень статей 36, 237-1 КЗпП України та тих обставин, що позивачем не доведено факту наявності трудових відносин між нею та відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_5 Крім того судом не встановлено порушення діючого трудового законодавства зі сторони роботодавця при звільненні позивача за згодою сторін на підставі пункту 1 статті 36 КЗпП України.

З таким висновком суду першої інстанції, апеляційний суд погоджується, вважає його правильним, обґрунтованим, та таким, що ґрунтується на достатньо повно встановлених обставинах справи, доказах, які містяться в матеріалах справи та відповідає вимогам статті 213 ЦПК України.

Судовим розглядом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що між ТОВ «Сінево Схід» та ОСОБА_1 існували трудові відносини з серпня 2012 року. Позивачка обіймала посаду медичної сестри пункту забору біологічного матеріалу.

01 лютого 2016 року позивач звернулась до роботодавця з письмовою заявою щодо звільнення її за згодою сторін.

ТОВ «Сінево Схід», своїм наказом № 47-к від 03 лютого 2016 року позивача звільнило за згодою сторін на підставі пункту 1 статті 36 КЗпП України, про що зроблено запис в трудовій книжці.

Посилання позивача на те, що її заявою від 01 лютого 2016 року було відкликано її ж заяву від 01 лютого 2016 року про звільнення, судовою колегією до уваги не приймаються, оскільки, як обґрунтовано зазначив суд першої інстанції, позивачем не надано доказів вручення роботодавцю її листів про відкликання нею заяви від 01 лютого 2016 року.

Крім того, як зазначено у пункті 8 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника.

Таким чином, апеляційний суд не вбачає порушення діючого трудового законодавства зі сторони роботодавця при звільненні позивача за згодою сторін на підставі пункту 1 статті 36 КЗпП України.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 про компенсацію додаткових відпусток у зв'язку з навчанням та моральної шкоди.

Так, відповідно до статті 2371 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Під час розгляду справи позивач не довела факту заподіяння їй моральної шкоди, а саме: в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю ТОВ «Сінево Схід» її заподіяно позивачеві, розмір такої шкоди, з яких міркувань вона виходила, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

З огляду на викладене, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 308, 313, п.1 ч.1 ст. 314, 315, 317, 319, ЦПК України, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 16 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу апеляційного суду може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий О.А. Кружиліна

Судді П.В. Кісь

ОСОБА_6