АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі :

Головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.
СуддівКравець В.А., Мазурик О.Ф.
при секретаріГоін В.С.
за участю: позивача ОСОБА_5,

представника відповідачів ОСОБА_6,

третіх осіб ОСОБА_7, ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу представника ОСОБА_9 та ОСОБА_10 - ОСОБА_6 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 27 січня 2017 року

у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_9, ОСОБА_10, треті особи: ОСОБА_8, ОСОБА_7, Відділ громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Дніпровскього РУ ГУ МВС України в м. Києві про визнання такими, що втратили право користування житловою площею

та за зустрічним позовом ОСОБА_9, ОСОБА_10 ОСОБА_5, треті особи: Дніпровська районна у м. Києві державна адміністрація, Виконавчий орган міської ради (Київська міська державна адміністрація) про визнання особи такою, що не набула права користування жилою площею та виселення,-

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 27 січня 2017 року позов задоволено частково, визнано ОСОБА_10 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_2, у задоволенні зустрічного позову відмовлено. /т. 2 а.с. 144-148/

Справа №755/10159/16-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/4046/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Катющенко В.П.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Лапчевська О.Ф.
Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник ОСОБА_9 та ОСОБА_10 - ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу на рішення суду посилаючись на його незаконність та необґрунтованість. Вважає, що судом першої інстанції прийнято рішення на основі недопустимого доказу - акта від 15.06.2016 р. про непроживання у спірній квартирі ОСОБА_10, який не може братись до уваги в якості доказу, оскільки представники ЖЕД №404, які завіряли акт, не приймали участі в огляді квартири, а в самому акті не зазначено осіб, які там проживають. Також вказував на те, що матеріали перевірки Дніпровського УП ГУНП у м. Києві, та відомості в акті містять розбіжності щодо терміну непроживання ОСОБА_10 у спірній квартирі, судом такі розбіжності не усунуто. Крім того, вказував на те, що судом першої інстанції не було належним чином досліджено той факт, що ОСОБА_5 на момент її вселення у спірну квартиру була власницею іншої квартири АДРЕСА_1. З урахуванням викладеного в апеляційній скарзі просив рішення суду скасувати та постановити нове про відмову у задоволенні вимог первісного позову, задовольнивши зустрічні позовні вимоги.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, та представників сторін, які з'явились у судове засідання, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення скасуванню в частині визнання ОСОБА_10 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_2, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні цієї вимоги, на підставі наступного.

Судом встановлено, що відповідно до витягу з рішення № 766 виконавчого комітету Дарницької районної Ради депутатів трудящих від 16 жовтня 1967 року «Про взяття на квартирній облік громадян Дарницького району», кімната площею 15,1 кв.м. з балконом у квартирі АДРЕСА_2 було виділено ОСОБА_9, кімнату площею 14,2 кв.м. було виділено ОСОБА_13 в зв'язку з розірванням шлюбу (а.с.5).

Рішенням виконавчого комітету Дарницької районної Ради народних депутатів від 14 квітня 1986 року «Про надання житлової площі громадянам Дарницького району», ОСОБА_9 було надано на дві особи (вона та син ОСОБА_10) кімнату площею 14,2 кв.м. додатково у квартирі АДРЕСА_2 (а.с.6).

В подальшому, ОСОБА_10 зареєстрував шлюб з ОСОБА_5

Згідно довідки (виписки з домової книги про склад сім'ї та прописки) від 13 червня 2016 року, виданої Комунальним концерном «Центр комунального сервісу» Дніпровського району м. Києва, ОСОБА_9 була зареєстрована у квартирі АДРЕСА_2 з 24 травня 1966 року, ОСОБА_10 був зареєстрований з 16 вересня 1982 року. 21 грудня 1995 року ОСОБА_5 та ОСОБА_7 були зареєстровані у квартирі АДРЕСА_2, 21 грудня 2005 року у вказаній квартирі також був зареєстрований ОСОБА_8 (а.с.4).

Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу, шлюб між ОСОБА_10 та ОСОБА_5 було розірвано, про що 27 березня 2008 року було складено відповідний актовий запис № 277 (а.с.7).

Відповідно до акту від 15 червня 2016 року, складеного мешканцями будинку АДРЕСА_2, та затвердженого Житлово-експлуатаційною дільницею № 404, останні підтвердили, що ОСОБА_10 дійсно не проживає з 08 березня 2002 року по сьогодення у квартирі АДРЕСА_2, ОСОБА_9 дійсно не проживає з 1995 року по сьогодення (а.с.8).

Згідно висновку Дніпровського УП ГУНП у місті Києві від 18 жовтня 2016 року, було опитано мешканців будинку, які підтвердили, що протягом тривалого часу знають ОСОБА_10 та його мати ОСОБА_9 які протягом тривалого часу не проживають за даною адресою, а проживають за адресою: по АДРЕСА_1, у квартирі ОСОБА_5

Відповідно до листа-повідомлення Дніпровського районного управління поліції Національної поліції в місті Києві від 19 жовтня 2016 року, було опитано сусідів, які повідомили, що на протязі тривалого часу ОСОБА_10 та ОСОБА_9 не проживають у спірній квартирі.

Також судом встановлено, що як вбачається з договору купівлі-продажу нерухомості від 09 серпня 1995 року, ОСОБА_5 набула права приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 (а.с.239).

Задовольняючи позовні вимоги первісного позову в частині визнання ОСОБА_10 таким, що втратив право користування квартирою, суд першої інстанції керувався вимогами ч. 2 ст. 64 Житлового кодексу Української РСР, про те, що до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки, та ст. 71 Житлового кодексу Української РСР, про те, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Однак з таким висновком суду погодитись не можна з наступних підстав.

Згідно виписки з домової книги про склад сім'ї та прописки від 13 червня 2016 року, виданої КК «Центр комунального сервісу» Дніпровського району м. Києва, ОСОБА_9 була зареєстрована у квартирі АДРЕСА_2 з 24 травня 1966 року, ОСОБА_10 був зареєстрований з 16 вересня 1982 року. 21 грудня 1995 року ОСОБА_5 та ОСОБА_7 були зареєстровані у квартирі АДРЕСА_2, 21 грудня 2005 року у вказаній квартирі також був зареєстрований ОСОБА_8 /а.с.4/.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 зі своїми дітьми була зареєстрована в спірній квартирі як член сім'ї наймача, 07.06.2016 р. шлюб між нею та ОСОБА_10 розірвано / т. 1 а.с. 7/, також встановлено, що ОСОБА_5 є власником квартири АДРЕСА_1 з 09.08.1995 р. /т. 1 а.с. 239/

Звертаючись з позовом про визнання ОСОБА_10 та ОСОБА_9 такими, що втратили право користування спірною квартирою, позивач вказує на їх відсутність у житлі понад шість місяців, що судом першої інстанції було взято до уваги, в частині визнання ОСОБА_10 втратившим право користування спірним житлом, однак, задовольняючи таку вимогу, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що саме ОСОБА_5 була заселена як член сім'ї ОСОБА_10 та ОСОБА_9 як наймачів квартири, та має своє власне житло, однак продовжує проживати у спірній квартирі як член сім'ї.

Відповідно до ст. 71 ЖК України за тимчасової відсутності наймача або членів сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк, за заявою відсутнього, може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Тимчасова відсутність особи може бути безперервною, але не повинна перевищувати шести місяців.

У разі відсутності особи понад шість місяців при розгляді позову про визнання її такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини справи, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності. Якщо тимчасова відсутність особи перевищила шість місяців, члени сім'ї, навіть колишні, а також наймодавець, мають право звернутись із позовом про визнання її такою, що втратила право на користування жилим приміщенням.

Так, встановлено, що між сторонами існувала домовленість щодо користування квартирами, а саме проживання ОСОБА_9 у квартирі ОСОБА_5 - АДРЕСА_1, та проживання ОСОБА_5 з двома дітьми на спірній житловій площі.

Також не заперечувалось сторонами у справі, що у спірній квартирі змінено замки, між сторонами існує певний порядок користування спірною квартирою, у зв'язку з чим судом першої інстанції не у повному обсязі встановлено обставини справи.

Також не враховано, що ОСОБА_9 заперечує щодо визнання ОСОБА_10 таким, що втратив право користування жилим приміщенням.

Таким чином, враховуючи викладене, колегія суддів прийшла до висновку про відмову у задоволенні вимоги про визнання ОСОБА_10 таким, що втратив користування спірною квартирою.

Доводи апеляційної скарги в частині задоволення вимог зустрічного позову висновків суду не спростовують та містяться на формальних міркуваннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_9 та ОСОБА_10 - ОСОБА_6 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 27 січня 2017 року - задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 27 січня 2017 року -скасувати в частині визнання ОСОБА_10, 1963 року народження, втратившим користування квартирою АДРЕСА_2, відмовивши у задоволенні вимог в цій частині.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_10 судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції 704 гривні.

В іншій частині рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 27 січня 2017 року - залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Судді: