У Х В А Л А

Іменем України

06 лютого 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів ДЖУГИ С.Д., КУШТАНА Б.П.

при секретарі СОЧЦІ І.І.

за участю представника апелянта ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді апеляційну скаргу ОСОБА_2, від імені та в інтересах якого діє ОСОБА_1, на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 23 листопада 2016 року про відмову в забезпеченні його позову до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, -

в с т а н о в и л а :

Позивач ОСОБА_2 оскаржив ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 23.11.2016, якою відмовлено у задоволенні його заяви про забезпечення позову шляхом накладання арешту на майно та грошові кошти відповідача в межах розміру заборгованості, пред'явленої до стягнення. Вважає ухвалу постановленою з порушенням норм процесуального права, без належного врахування положень ст.ст. 151, 152 ЦПК України. Посилається, зокрема, на те, що предметом позову є борг за договором позики, укладеним 01.04.2015, від повернення якого відповідач під різними приводами ухиляється, урегулювання питання позасудовим порядком, що неодноразово пропонувалося позивачем, уникає, чим порушує права позикодавця, який вимушений був звернутися по захист права до суду. Недобросовісні дії відповідача дають обґрунтовані підстави вважати, що й виконання рішення суду про задоволення позову може бути утрудненим або й унеможливленим через відсутність грошових коштів та/або майна, необхідного для забезпечення стягнення основного боргу та інших нарахованих сум, оскільки відповідач не має перешкод для зменшення відповідної майнової маси. Саме тому позивач просив забезпечити позов. Однак, суд на це не зважив і постановив необґрунтовану та незаконну ухвалу, яку позивач просить скасувати, а його заяву про забезпечення позову - задовольнити.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника апелянта ОСОБА_1, який скаргу підтримав, розглянувши на підставі ст. 305 ч. 2 ЦПК України апеляційну скаргу у відсутність інших учасників процесу, обговоривши доводи сторони, перевіривши матеріали справи, суд приходить до такого.

Як убачається з наявних матеріалів, заявою від 16.11.2016 ОСОБА_2 просив забезпечити його позов до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики шляхом накладення арешту на все майно, зареєстроване за відповідачем, незалежно від того, де воно знаходиться і в чому полягає, включно з грошовими коштами, що знаходяться на відкритих банківських рахунках відповідача, в межах заборгованості, що утворилася в розмірі 57768,84 грн (а.с. 7). Заяву вмотивовано тим, що боржник різними методами ухиляється від виконання взятих на себе договірних зобов'язань, необхідність вжиття заходів забезпечення позову є нагальною для запобігання відчуженню майна відповідачем, невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або унеможливити виконання рішення суду.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 23.11.2016 відмовлено в задоволенні заяви позивача про забезпечення позову (а.с. 9). Приймаючи таке рішення, суд виходив із необґрунтованості заяви, відсутності доказів на її підтвердження, зокрема, доказів того, що ОСОБА_3 є власником та проживає в АДРЕСА_1, на який просить накласти арешт позивач, а також, що податковий номер НОМЕР_1 належить відповідачу. Із таким вирішенням питання не можна погодитись.

Суд за заявою позивача може вжити передбачені ЦПК України заходи забезпечення позову, якщо їх невжиття може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; вид забезпечення позову має бути співмірним із заявленими позивачем вимогами (ст. 151 ч.ч. 1, 3, ст. 152 ч. 1 п. 1, ч. 3 ЦПК України).

Оскільки спір реально існує, виник щодо стягнення коштів у значному для фізичних осіб розмірі і у випадку задоволення позову рішення суду слід буде реально виконувати, доводи позивача про необхідність і доцільність забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно відповідача заслуговують на увагу, заява в цій частині є обґрунтованою. Апеляційному суду надані й докази ініціювання позивачем позасудового врегулювання спору та попередження про можливі правові та майнові наслідки у випадку подальшого ухилення від сплати боргу. Відповідний документ відповідач отримав 21.09.2016, що, втім, бажаної для позивача мети не досягло.

Позивач дотримався і правил щодо співмірності забезпечення позову заявленим вимогам, оскільки просив накласти арешт на майно відповідача у межах суми боргу, пред'явленої до стягнення (57768,84 грн). Окрім цього, питання виконання ухвали суду про забезпечення позову знаходяться в компетенції держвиконавця, який у межах позовних вимог і з урахуванням наявності та достатності майна вправі його описати у відповідній послідовності з метою дотримання також і майнових прав боржника, уникнення накладання арешту на явно надмірну у конкретному випадку майнову масу. За наявності для того підстав, сторони у подальшому не позбавлені права діяти і в порядку, передбаченому ст. 154 ЦПК України. У цьому зв'язку відмова в забезпеченні позову з тих мотивів, що позивач не надав доказів належності відповідачу будинку та доказів проживання відповідача в ньому помилкова, позаяк позивач не має обов'язку надавати такі докази, зазвичай немає й можливості для цього.

Оскільки під час здійснення опису майна боржника у держвиконавця може не бути достатніх даних щодо права власності на конкретні майнові об'єкти, то самі по собі дії із проведення опису, арешту, складення відповідних документів, якщо дотримані інші вимоги закону щодо цього, не можуть вважатися протиправними незважаючи на можливість внесення до опису і майна, що не належить боржнику. Власник не позбавлений можливості у подальшому захищати своє право, для врегулювання відповідних спорів законом установлено інститути визнання права на арештоване майно, виключення його з опису, звільнення з-під арешту. Питання щодо проживання відповідача в будинку у контексті питання про забезпечення позову правового значення не має. Стосовно зазначення інших реквізитів боржника (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, паспорт громадянина України серії НОМЕР_2, виданий Стрийським МВ УМВС України у Львівській області 30.04.1998, реєстрація ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1), то відомості про такі, як пояснив представник позивача в апеляційному суді, він має з тексту договору позики, де вони зафіксовані відповідно до вказівки відповідача, й інших можливостей їх з'ясовувати в нього немає.

Таким чином, підстави для забезпечення позову шляхом накладення арешту на належні відповідачу грошові кошти та майно існували на момент вирішення заяви судом. Таке забезпечення позову має запобіжний характер і спрямоване на забезпечення можливості виконання ймовірного рішення суду, на недопущення порушень прав осіб, інтересів яких стосується спір.

Суд першої інстанції наведених обставин у сукупності не врахував і необґрунтовано відмовив у забезпеченні позову. Відтак, на підставі ст. 312 ч. 1 п. 2 ЦПК України апеляцію слід задовольнити, ухвалу суду скасувати, заяву позивача про забезпечення позову задовольнити, забезпечити позов, наклавши у межах заявлених вимог арешт на грошові кошти, рухоме та нерухоме майно, належні відповідачу, у чому б вони не полягали і де б та в кого б не знаходилися. Прохання про накладення арешту в тому числі на грошові кошти, що знаходяться на банківських рахунках відповідача, на суть заяви не впливає і є зайвим, оскільки поглинається проханням про накладення арешту на грошові кошти та майно в цілому, окремого зазначення про накладення арешту на грошові кошти, що знаходяться на банківських рахунках відповідача, в даному випадку не потребується.

Керуючись ст. 307 ч. 2 п. 2, ст. 312 ч. 1 п. 2, ст.ст. 314, 315 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, від імені та в інтересах якого діє ОСОБА_1, задовольнити, ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 23 листопада 2016 року скасувати, заяву представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики задовольнити, забезпечити позов, накласти у межах заявлених вимог у розмірі 57783,56 грн (п'ятдесяти семи тисяч семисот вісімдесяти трьох гривень 56 коп.) арешт на грошові кошти, рухоме та нерухоме майно, належні ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, паспорт громадянина України серії НОМЕР_2, виданий Стрийським МВ УМВС України у Львівській області 30.04.1998, зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1, у чому б вони не полягали і де б та в кого б не знаходилися.

Копію ухвали направити для виконання Ужгородському МВ ДВС Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області та для відома сторонам.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді