Справа № 483/2046/16-ц
Провадження № 2/483/121/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2017 року

Очаківський міськрайонний суд Миколаївської області у складі:

головуючого - судді - Куцарова В.І.

за участю секретаря - Басової Н.Г.,

позивачки ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1, яка діє в інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_3,- про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,-

У С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача, який у подальшому був уточнений, у якому просить суд стягувати з відповідача на користь позивачки та дітей шкоду, заподіяну смертю чоловіка ОСОБА_8 у розмірі 3200 грн. щомісячно, починаючи з 26.07.2012 року довічно; стягнути з відповідача заборгованість починаючи з 26.07.2012 року по 28.02.2017 року в сумі 72083,29 грн.; моральну шкоду в розмірі 80 000 грн.; судові витрати покласти на відповідача.

Мотивуючи свої позовні вимоги позивачка вказує, що відповідач по справі ОСОБА_3, перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння та сильного душевного хвилювання ножем наніс ОСОБА_8 два удари в область грудної клітини, чим спричинив йому ножові поранення не сумісні з життям. Вироком Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 24 жовтня 2013 року ОСОБА_3 визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 116 КК України і йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком на три роки з застосування ст. 75 КК України, звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на два роки. Цивільний позов у кримінальному провадженні не був заявлений. Позивачка є дружиною загиблого, на день його смерті була непрацездатною у зв'язку з доглядом за малолітніми дітьми і перебувала на утриманні чоловіка. Окрім неї на утриманні перебували діти ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Також позивачка зазначає, що у зв'язку зі смертю її чоловіка ОСОБА_8 були понесені витрати на поховання, на що вона була змушена витратити грошові кошти.

Крім того, позивачка вказує, що в результаті вищевказаних злочинних дій відповідача їй та її неповнолітнім дітям, інтереси яких вона представляє, завдана моральна шкода, яка полягає у їх фізичних і душевних стражданнях, яку вона оцінює в 80 000 грн.

В судовому засіданні позивачка та її представник позовну заяву підтримали, просили суд її задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позові.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнав, заперечував проти його задоволення. Пояснив, що 26.07.2012 року, знаходився в приміщенні кухні, що розташована на території домоволодіння АДРЕСА_1, де сидів за кухонним столом. В цей час до кухні зайшов ОСОБА_8 і почав вимагати у ОСОБА_3 грошову суму на особисті потреби, в ході чого наніс йому удар своєю рукою в голову зліва, від якого той впав на підлогу, далі ОСОБА_8 продовжував наносити лежачому на підлозі ОСОБА_3 удари ногами в тулуб. Закінчивши бити ОСОБА_3, ОСОБА_8 самостійно відійшов від нього, а ОСОБА_3 сам піднявся на ноги та в стані сильного душевного хвилювання ножем, який взяв правою рукою з поверхні кухонного столу, умисно наніс ОСОБА_8 два удари в область грудної клітини, після чого останній вибіг з кухні на подвір'я, де впав на землю, отримавши при цьому ножові поранення, не сумісні з життям.

Суд, ознайомившись та дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін по справі, надані докази, допитавши свідка, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню на підставі наступного.

Судом встановлені наступні фактичні обставини по справі.

26.07.2012 року, ОСОБА_3, знаходився в приміщенні кухні, що розташована на території домоволодіння АДРЕСА_1, де сидів за кухонним столом. В цей час до кухні зайшов ОСОБА_8 і почав вимагати у ОСОБА_3 грошову суму на особисті потреби, в ході чого наніс йому удар своєю рукою в голову зліва, від якого той впав на підлогу, далі ОСОБА_8 продовжував наносити лежачому на підлозі ОСОБА_3 удари ногами в тулуб. Закінчивши бити ОСОБА_3, ОСОБА_8 самостійно відійшов від нього, а ОСОБА_3 сам піднявся на ноги та в стані сильного душевного хвилювання ножем, який взяв правою рукою з поверхні кухонного столу, умисно наніс ОСОБА_8 два удари в область грудної клітини, після чого останній вибіг з кухні на подвір'я, де впав на землю, отримавши при цьому ножові поранення, не сумісні з життям.

За даним фактом було порушено кримінальну справу відносно відповідача ОСОБА_3 за ознаками злочину, передбаченого ст. 116 КК України, а саме умисне вбивство, вчинене в стані сильного душевного хвилювання.

Вироком Очаківського міськрайоного суду Миколаївської області від 24.10.2013 року, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 19.12.2013 року по справі № 1420/2973/2012, ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 116 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на три роки.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка по справі перебувала у зареєстрованому шлюбі, укладеного 27.02.2008 року Очакіським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, актовий запис № 1.

Від даного шлюбу мали спільних дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_7, ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_8, що підтверджується копіями свідоцтв про народження, наявними в матеріалах справи.

Позивачка, звертаючись до суду просить стягувати з відповідача на її користь та дітей шкоду, заподіяну смертю чоловіка ОСОБА_8 у розмірі 3200 грн. щомісячно, починаючи з 26.07.2012 року довічно.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист судом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом частини 1 та 2 ст.16 ЦК України кожна особа має звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 1200 ЦК України, у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується:

1) дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років);

2) чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно;

3) інвалідам - на строк їх інвалідності;

4) одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім'ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років;

5) іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п'яти років після його смерті.

Особам, визначеним у пунктах 1-5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував.

Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" роз'яснено, що суми на відшкодування шкоди мають присуджуватися особам, які мають право на виплату у зв'язку зі смертю, - з дня смерті потерпілого.

Згідно ч.1 ст. 1202 ЦК України, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами.

За наявності обставин, які мають істотне значення, та з урахуванням матеріального становища фізичної особи, яка завдала шкоди, сума відшкодування може бути виплачена одноразово, але не більш як за три роки наперед.

Суд звертає увагу на той факт, що ОСОБА_1 не надала суду доказів, що вона на день смерті ОСОБА_8, будучи працездатною особою, перебувала на його утриманні.

Крім того, суду не зрозуміло чим позивачка керувалась, визначаючи розмір, який підлягає стягненню з відповідача на її користь, оскільки відповідно до Закону України «Про державний бюджет України» (станом на момент смерті ОСОБА_8, 26.07.2012 року по теперішній час) розмір мінімальної заробітної плати становив: 01.07.2012 року по 01.10.2012 року - 1102 грн.; з 01.10.2012 року по 01.12.2012 року - 1118 грн.; з 01.01.2013 року по 01.12.2013 року - 1147 грн.; 01.12.2013 року по 01.09.2015 року - 1218,00 грн.; з 01.09.2015 року по 01.05.2016 року - 1378 грн.; з 01.05.2016 року по 01.12.2016 року - 1450 грн.; з 01.12.2016 року по 01.01.2017 року - 1600 грн.; з 01.01.2017 року - 3200 грн.

Позивачка просить суд стягнути з відповідача заборгованість починаючи з 26.07.2012 року по 28.02.2017 року в сумі 72083,29 грн.

Підтверджень того, що на утримання позивачки та спільних дітей, було витрачену зазначену суму суду надано не було, розрахунок її в матеріалах справи також відсутній.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

В судовому засіданні було допитано в якості свідка потерпілу по кримінальній справі - ОСОБА_9 ( матір померлого), попереджену про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих відомостей, яка пояснила, що її син ОСОБА_8 систематично зловживав спиртними напоями та постійно приходив і вимагав у них гроші, у стані сп'яніння поводив себе агресивно і зухвало, інколи неадекватно. У вечері 26 липня 2012 року ОСОБА_8 знову прийшов, почав вимагати гроші, а потім став її душити. ОСОБА_3 намагався захистити її, після чого син почав наносити удари відповідачу, а вона вибігла з будинку. Повернувшись, дізналася, що її співмешканець вдарив ножем ОСОБА_8 ОСОБА_3 може охарактеризувати як людину неконфліктну, цілком позитивну, вважає, що на такий вчинок його підштовхнула постійно триваюча протиправна поведінка потерпілого. Крім цього, додала, що не має до останнього жодних претензій матеріального чи морального характеру.

Дані факти встановлені вироком Очаківського міськрайоного суду Миколаївської області від 24.10.2013 року, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 19.12.2013 року по справі № 1420/2973/2012.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Крім того суду не зрозуміло чому позивачка не подавала до суду заяву в рамках кримінальної справи про визнання її та дітей потерпілою по даній справі.

Суд наголошує на тому, що про смерть чоловіка та заведеної кримінальної справи по даному факту їй було відомо, ще в липні 2012 року, а до суду вона звернулась лише 20.12.2016 року.

Позивач в своєму позові просить суд стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 80 000 грн.

Як зазначено в п.3 Постанови від 31.03.1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди) із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.

Ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Цивільна - правова відповідальність за завдану моральну шкоду настає при наявності протиправної поведінки заподіювача шкоди, встановлення причинного зв'язку між шкодою та протиправною поведінкою, вини заподіювача.

Як зазначено в п. 9 Постанови від 31.03.1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди) розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема враховується стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості.

У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди не зазначено, з яких міркувань позивачка виходила, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується, не надала ніяких доказів причинно-наслідкового зв'язку між поведінкою відповідача та її моральними стражданнями.

Таким чином, позивачка не надала доказів на підтвердження факту заподіяння їй відповідачем моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, не обґрунтувала, з чого вона виходила, визначаючи розмір заподіяної їй шкоди.

Крім того, позивачка просить суд судові витрати покласти на відповідача.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч.3 ст.213 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З наведеного вище, суд вважає за необхідне в задоволенні позову відмовити за недоведеністю вимог.

Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.

У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

На підставі викладеного і керуючисьст.28 КК України ст.ст.22, 23, 1166, 1167, 1168, 1195 ЦК України, ст.ст.1216, 1218, 1261 ЦК України, ст.ст.10, 11, 60, 88, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1, яка діє в інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, - відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через Очаківський міськрайонний суд Миколаївської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: