АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 193/1580/15-ц 22-ц/774/27/К/17
Справа № 193/1580/15-ц Головуючий у 1-й інстанції
Провадження №22ц/774/27/К/17 суддя Шумська О.В.
Категорія - 57 (ІІ) Доповідач Бондар Я.М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Бондар Я.М.

суддів:ОСОБА_1, ОСОБА_2,

секретар: Чубіна А.В.

за участю: позивача - ОСОБА_3,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу фізичної особи -підприємця ОСОБА_4 на рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 19 лютого 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до фізичної особи -підприємця ОСОБА_4, терті особи - Інспекція з захисту прав споживачів у Дніпропетровській області, Публічне акціонерне товариство "Акцент-Банк ", про неналежне виконання договору, відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

В грудні 2015 року позивач ОСОБА_3 звернувся до фізичної особи -підприємця ОСОБА_4 з позовом, в якому після уточнення позовних вимог, просив стягнути з відповідача матеріальну шкоду у розмірі 8500,00 грн., за кожний день затримки виконання вимоги про надання товару аналогічної марки та за кожний день затримки усунення недоліків понад установлений строк (14 днів), неустойку у розмірі 1 % вартості товару в сумі 12 410,00 грн., а також моральну шкоду, яка завдана відповідачем у звязку з неналежним виконанням зобовязання у сумі 20 000,00 грн., та витрати на проїзд в сумі 30 грн.

В обгрунтування свого позову позивач зазначив, що 05 червня 2015 року до його будинку за адресою: вул. Піонерська, 1, смт. Софіївка, Софіївського району прийшли дві особи та запропонували поставити йому двері на дуже вигідних умовах, як вони пояснили: встановлення та доставка безоплатна, у звязку із централізованим постачанням фірмою-виробником, а також з дією акції на даний час по зниженим цінам на кожні двері по 1000 грн. Позивач вибрав двері із запропонованого каталогу на загальну суму 12 000,00 грн. Представник ПАТ «Акцент-Банк» ОСОБА_5 запропонував взяти кредит. Представник банку виписав договір на доставку і встановлення дверей, талон на знижку по оплаті дверей, роздрукував на принтері кредитний договір один підписав позивач, а інший його дочка, після чого молоді особи також підписались у договорі та поїхали. Прийшов термін виконання по встановленню дверей, який відкладався фірмою, якою як представився керує ОСОБА_6 29.06.2015 року позивачу обіцяні двері доставили. Після монтажу позивач підписав акт на встановлення дверей ,який вчинив на вимогу дружини і умови монтажників. Після відїзду працівників, позивач хотів відкрити двері, але друга половина дверей не відкривалась. Він зателефонував ОСОБА_6 та предявив йому претензію на дані двері. Позивач пояснив, що замовляв не ті двері ,які він замовляв згідно каталогу, крім того що друга половина дверей не відчиняється, ОСОБА_6 пообіцяв замінити двері та попросив почекати. Після даного дзвінка ніхто не зявлявся, двері не були доставлені та на телефонні дзвінки не відповідав. Позивач був змушений поїхати до м. Кривого Рогу та вимагати виконання неналежно виконаного зобовязання. Через деякий час одинарні двері були замінені, однак двері із двох половинок все одно не замінили і не відремонтували. Крім того під час встановлення дверей із двох половинок було виявлено, що вони не відповідають розмірам по висоті при необхідності розміру по висоті 211 см. Встановлено двері висотою 204 см., на телефоні дзвінки знову не відповідають і на письмові звернення, які направляв 01.07.2015 року за адресою: вул. Димитрова, 85, м. Кривий Ріг. 07.07.2015 року направлено заяву-претензію, але відповіді також не отримав.

23 листопада 2015 року позивач поїхав за вказаною адресою у візитці, але двері були зачинені. Після чого позивач звернувся до відділу з питань захисту споживачів Криворізької міської ради ,звідкіля надійшла відповідь, що за вказаною адресою ФОП ОСОБА_7 підприємницьку діяльність не здійснює. 27 листопада 2015 року позивач направив лист-претензію за адресою с. Веселівка Кіровоградська область, але відповіді він так і не отримав.

Рішенням Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 19 лютого 2016 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено, на його кристь з ФОП ОСОБА_4 стягнуто матеріальну шкоду в розмірі 8500 грн., неустойку за кожний день затримки усунення недоілків понад встановлений термін у розмірі 12410 грн., моральну шкоду у розмірі 20000 грн. та витрати на проїзд в сумі 30 грн. Вирішено питання про стягнення судових витрат по справі.

В апеляційній скарзі відповідачка поставила питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про відмову в задоволенні позвних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Зокрема, на її думку, судом не враховано те, що згідно до умов підписаного між сторонами договору, вона як виконавець не несе відповідальності за дії третіх осіб, які виконували установку виробів. Вважає, що суд дійшов помилкового висновку про стягнення на корсить позвиача неустойки, оскліьки доставка нею просторочена на 3 дні. Вважала, що судом неправомірно стягнуто моральну шкоду.

Перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційнва скарга підлягає задоволенню частково за наступних підстав.

Судом встановлено, що 05 червня 2015 року між позвиачем ОСОБА_3 та фізичною особою -підприємцем ОСОБА_7 (після укладання шлюбу - ОСОБА_4) ОСОБА_8 укладено договір №2009, згідно з умовами якого відповідач зобов`язався в установлені строки на індивідуальне замовлення виготовити та поставити позивачу металеві вхідні двері, а позивач зобов` язався спрлатити їх власність.

Загальна вартість за договором склала 12000 грн. Позивачем при укладанні договору сплачено авансовий платіж в сумі 2000 грн. готівкою, в той же день на дому на суму 8500 грн. позивачем оформлено кредит в ПАТ "Акцент-банк" (а.с. 10-11, 27).

07 липня 2015 року позивач звернувся жо відповідача з претензією щодо неналежного виконання зобов` язань за договором від 05.06.2015 року (а.с.14).

Згідно до відповіді Відділу з питань захисту прав споживачів Криворізької міської ради від 23.11.2015 року ФОП ОСОБА_7 за адресою вул. Димитрова, 85 м. Кривий Ріг підприємницьку діяльність не здійснює (а.с.21).

Відповідно до листа Державної інспекції з питань захисту прав споживачів, наданої на звернення позивача до Кабінету Міністрів України, ФОП ОСОБА_7 надано розписку підписану позивачем 06.08.2015 року, згідно до якої претензій до дверей встановлених у зазначений в розписці день позивач не має, поломку механізму інших дверей ФОП ОСОБА_7 зобов `язалася усунути в строк до 17 серпня 2015 року.

Відповідно до вимог статей 11,22,60 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у спаві, зобов язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу. Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виник спір.

Задовільняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з факту неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором від 05 червня 2015 року, оскільки відповідач не надав суду доказів підтвердження якості поставлених дверей.

Не надав відповідних доказів відповідач і до суду апеляційної інстанції. На неодноразові виклики до суду апеляційної інстанції відповідачка не з`явилася, письмових доказів не надала. Тому колегія суддів погодилася із висновками суду першої інстанції щодо необхідності відшкодування позивачу заподіяної матеріальної шкоди в заявленому розмірі - 8500 грн.

Проте, колегія суддів не може погодитися з висновками суду першої інстанції про необхідність відшкодування на користь позивача моральної шкоди.

Частково задовольняючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що, внаслідок протиправних дій відповідача, позивачу було завдано моральну шкоду, на необхідність відшкодування якої він посилався на ст. 1167 ЦК України та Закону України «Про захист прав споживачів».

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону судове рішення в частині вимог про відшкодування моральної шкоди не відповідає.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної шкоди розглядаються зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов'язань, які підпадають під дію Закону України Про захист прав споживачів чи інших законів, що регулюють такі зобов'язання і передбачають відшкодування моральної шкоди.

При покладенні на відповідача обов'язку відшкодувати моральну шкоду позивач безпідставно посилався на положення ст. 1167 ЦК України, яка на спірні відносини не поширюються, оскільки регулює позадоговірні (деліктні) відносини. На правовідносини, які виникають з договорів та стосуються захисту прав споживачів ця норма матеріального права не поширюється.

Так, колегією суддів встановлено, що між сторонами виникли правовідносини з приводу неналежного виконання договору про виготовлення та поставку дверей від 05 червня 2015 року, яким не передбачено відшкодування моральної шкоди.

Згідно до п. 23 Постанови Пленуму ВСУ від 12.04.1996 року №5 з наступними змінами, при вирішенні вимог споживачів про відшкодування моральної шкоди суди повинні виходити з роз'яснень, які Пленум Верховного Суду України дав у постанові від 31 березня 1995 р. N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди". Зокрема, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру, яких споживач зазнав унаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, що настали через незаконні винні дії продавця, виготівника, виконавця або через їх бездіяльність. Розмір відшкодування моральної шкоди встановлюється судом і визначення його не ставиться в залежність від наявності матеріальної шкоди, вартості товару (робіт, послуг), суми неустойки, а має грунтуватися на характері й обсязі моральних і фізичних страждань, заподіяних споживачеві у кожному конкретному випадку.

Позивач в даній справі не надав доказів заподіяння йому фізичних або душевних страждань, які б слугували підставою для відшкодування йому моральної шкоди в заявленому розмірі 20000 грн.

Крім того, Рішенням Європейського суду з прав людини від 16 червня 2016 року по справі «ОСОБА_9 проти України», яке є частиною національного законодавства України, визначено, що встановлення порушення саме по собі становить достатню справедливу сатисфакцію за моральну шкоду, якої зазнав позивач.

За таких обставин у суду першої інстанції не було передбачених законом підстав для задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди.

Враховуючи викладене, колегія суддів прийшла до висновку про необхідність скасування рішення суду першої інстанції в частині стягнення моральної шкоди у відповідності п.4.ч.1 309 ЦПК України з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні циї позовних вимог.

Керуючись, ст. ст. 303, 309, 314-316 ЦПК України, колегія суддів:

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 19 лютого 2016 року скасувати в частині стягнення моральної шкоди та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня набрання ним чинності.

Головуючий: Я.М. Бондар

Судді: В.П. Зубакова

ОСОБА_2