Справа № 589/510/17
Провадження № 2/589/517/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.03.2017 р.

Шосткинський міськрайонний суд Сумської області у складі:

головуючої судді Курбанової А.Р.

при секретарі судового засідання Нагорної Н.І.,

за участю:

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Шостка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу та процентів за користування грошовими коштами,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу в сумі 3300 грн., а також 1142,79 грн. процентів за користування грошовими коштами, посилаючись на те, що 06.01.2016р. позивач надав відповідачу у борг грошові кошти в розмірі 4000 грн, які остання зобов'язалася повернути з відсотками в загальній сумі 4300 грн. не пізніше 6 лютого 2016 року. Договір позики був укладений в письмовій формі у вигляді розписки. 25.07.2016р. відповідач частково повернула борг в сумі 1000 грн. Від подальшого виконання своїх договірних зобовязань відповідач ухиляється.

Відповідач, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, правом на участь у судовому засіданні не скористався.

Суд, заслухавши позивача, вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини та факти, якими обґрунтовуються вимоги, перевіривши їх доказами, дійшов до наступного.

З матеріалів справи встановлено, що 06.01.2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики, про що свідчить розписка, оригінал якої доданий до матеріалів справи /а.с. 24/, відповідно до якої ОСОБА_2 отримала 4000 грн. від ОСОБА_1 з терміном повернення до 06.02.2016 року, про що зазначено у розписці. Факт отримання коштів у сумі 4000 грн. підтверджується вказаною розпискою, в якій відповідач зазначає, що отримала грошові кошти від позивача.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 2 статті 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Таким чином, за змістом вимог ст. 1047 ЦК України розписка є одночасно документом, який підтверджує передачу грошей позикодавцем позичальнику, й укладення договору позики.

Враховуючи, що в розписці від 06.01.2016р. зазначені сторони зобов'язання (позикодавець та позичальник), грошова сума, яка передається, строк повернення позики, її оплатність та особистий підпис позичальника, тобто, між сторонами було досягнуто згоди стосовно всіх істотних умов договору позики, і грошові кошти, які є предметом позики передачі відповідачу, суд дійшов висновку про укладення цього договору відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Проаналізувавши зміст розписки від 06.01.2016р., суд дійшов висновку, що скориставшись наданим їм законом правом, сторони на власний розсуд узгодили розмір плати за користування позикою (процентів) в твердій грошовій сумі - 300 грн. і цей розмір процентів був встановлений за весь час користування позикою. Наведені висновки суду підтверджуються і змістом іншої розписки відповідача /а.с. 25/, виданої вже після спливу строку повернення позики і якою фактично визначався порядок погашення заборгованості за договором позики від 06.01.2016р. Так у вказаній розписці відповідач, крім іншого, фактично підтвердила існування заборгованості з процентів за час користування позикою саме в сумі 300 грн. Доказів спростовуючих викладене, позивачем надано не було.

Відповідно до ст.. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

25.07.2016р. відповідач повернула позивачу частину коштів, отриманих нею у позику, в сумі 1000 грн. В подальшому, як вбачається з іншої розписки ОСОБА_3 /а.с. 25/, а також пояснень позивача в судовому засіданні, сторони дійшли згоди щодо розстрочки виконання зобовязань, а саме: 1000 грн. вона зобовязалась повернути 26.11.2016р., 1000 грн. 26.12.2016р., а решту 1300 грн. сплатити 26.01.2017р.

У відповідності до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобовязання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів. Згідно з ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Зобовязання, в свою чергу, згідно з вимогами ст.ст. 525, 526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається.

Але в порушення приведених умов договору позики, укладеного між сторонами по справі, вимог ст.ст. 525, 526, 629, 1048, 1049 ЦК України, одержана відповідачем позика була повернута лише частково в сумі 1000 грн., інша частина позики в розмірі 3000 грн. по спливу встановленого договором строку її повернення та до теперішнього часу відповідачем не погашена. Проценти за користування позикою в сумі 300 грн. відповідачем також не сплачені.

Неналежне виконання відповідачем договірних зобовязань змусило позивача звернутися за захистом своїх майнових прав до суду. При цьому, позивачем в межах даної справи висуваються вимоги про стягнення з ОСОБА_4 боргу за розпискою в сумі 3300 грн., а також процентів за користування грошовими коштами в сумі 1142,79 грн.

Згідно з ч. 3 ст. 10, ст. ст. 57, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

На думку суду, наявність та розмір заборгованості ОСОБА_4 перед ОСОБА_1 у розмірі 3300 грн. (у тому числі 300 грн. процентів) витікає з умов укладеної між сторонами по справі угоди, підтверджується наявними у матеріалах справи документами та не спростовано відповідачем. З огляду на викладене, суд вважає за правомірне позовні вимоги щодо стягнення з ОСОБА_4 непогашеної суми загальної заборгованості по договору позики в розмірі 3300 грн. задовольнити.

Що стосується вимог про стягнення 1142,79 грн. процентів за користування позикою, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Дана грошова сума розрахована позивачем, виходячи з облікової ставки НБУ з посиланням на вимоги ч.1 ст. 1048 ЦК України (проценти за договором позики).

Положення ч.1 ст. 1048 ЦК України щодо визначення розміру процентів на рівні облікової ставки Національного банку України застосовуються лише в тому разі, якщо договором не встановлений розмір процентів.

Між тим, як було встановлено судом при розгляді справи, сторони при укладенні договору позики визначили розмір плати за користування позикою (процентів) в твердій грошовій сумі - 300 грн. за весь час користування позикою.

З урахуванням викладеного у суду відсутні правові підстави для стягнення з відповідача процентів за користування грошовими коштами на рівні облікової ставки Національного банку України, заявлених позивачем в сумі 1142,79 грн. При цьому, з огляду на вищенаведені висновки, суду не вбачається доцільним надавати правову оцінку їх розміру.

Підсумовуючи все зазначене, суд вважає за правомірне позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити в частині стягнення з ОСОБА_4 неповернутої частини позики в сумі 3000 грн., процентів (плати) за користування позиченими коштами в розмірі 300 грн., а всього загальної заборгованості за договором позики у сумі 3300 грн. відповідно до ст.ст.11, 509, 525, 526, 610, 629, 1046, 1047, 1048, 1049, 1050 ЦК України. У задоволенні іншої частини вимог - відмовити.

Судові витрати покласти на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог згідно зі ст.ст.79, 88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 11, 509, 525, 526, 610, 629, 1046, 1047, 1048, 1049, 1050 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 57-60, 208, 209, 212-215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3300 (три тисячі триста) грн. 00 коп. загальної заборгованості за договором позики від 06 січня 2016 року.

3. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 475 (чотириста сімдесят пять) грн. 38 коп.- судового збору.

4. В іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в Апеляційний суд Сумської області через Шосткинський міськрайонний суд Сумської області шляхом подання протягом 10 днів з дня його проголошення апеляційної скарги, а особам, які не були присутніми під час проголошення рішення суду, протягом цього строку з дня отримання копії рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження.

У разі оскарження рішення, якщо воно не було скасованим, воно набирає законної сили після перегляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлений 04.04.2017р.

Суддя Шосткинського міськрайонного суду

Сумської області ОСОБА_5