справа № 439/1415/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2017 року Бродівський районний суд Львівської області

в складі: головуючої - судді Бунда А.О.,

при секретарі Музичка Л.Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Броди цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення у житлове приміщення, суд , -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідачів, з подальшими уточненнями позовних вимог, в якому просить зобовязати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_1 будинком, що знаходиться за адресою м.Броди вул.Труша,32, Львівської області шляхом вселення в даний будинок та передачі від нього ключів. Свої позовні вимоги мотивує тим, що він зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, іншого житла не має. 15.10.2015 р. Бродівським районним судом Львівської області шлюб із ОСОБА_2 було розірвано, проте він залишився проживати у будинку колишньої дружини. 16.10.2016 р. позивач, повернувшись з роботи додому, не зміг потрапити в житло, оскільки відповідачка змінила замки на вхідних дверях та не впускає його додому. Речі позивача було спаковано та виставлено на вулицю. 17 та 19-го жовтня 2016 року позивач звертався до поліції. Працівники поліції неодноразово приїжджали за адресою місця його реєстрації, проте його дружина дверей не відчинила та всіляко уникала від спілкування з працівниками поліції. На сьогоднішній день позивач не має постійного місця проживання та вимушений постійно переходити від одних знайомих до інших. Із посиланням на вимоги ст.9, ст.156 ч.1,4 Житлового кодексу України, ст.391, ст.405 ч.1 Цивільного кодексу України, оскільки відповідачі його добровільно в будинок не пускають, просить суд позов задовольнити та стягнути судові витрати.

В судовому засіданні представник позивач та його представник адвокат ОСОБА_4 позовні вимоги підтримали, покликаючись на обставини викладені в позовній заяві та пояснили, що розірвання шлюбу не позбавляє позивача права на користування житловим приміщенням, де він проживав та є зареєстрованим шістнадцять років. 06.10.2016 р. дійсно за викликом дружини приїхали працівники поліції та забрали його в райвідділ, а потім зясувавши обставини, відпустили, однак попередили, щоб він не йшов додому, а переночував у когось іншого, при цьому жодних рішень про притягнення до адміністративної відповідальності не виносилося. На наступний день він прийшов додому, однак потрапити в будинок не зміг, бо була закрита на замок хвіртка. З приводу перешкоджання у проживанні в будинку він неодноразово звертався в поліцію. 13.11.2016 р. потрапив в будинок, оскільки прийшов привітати сина з днем народження. В цей день хвіртка закрита не була, однак дружина та теща вигнали його. Він являється інвалідом ІІІ групи і в даний час немає можливості винаймати житло, через те проживає по різних знайомих. Речі його залишилися в спірному будинку, він лише забрав документи для проходження медкомісії у звязку із продовженням терміну групи інвалідності. Під час шлюбу він доглядав дітей, готував їжу, дружина виїжджала на заробітки. Однак коли у 2015 р. вона приїхала із заробітків, то стосунки погіршилися і вона звернулася в суд із заявою про розлучення. Іншого житла в нього немає, у батьківському будинку в м.Рівне проживає його сестра, тому просить позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що шлюб між нею та позивачем розірваний 16.10.2015 р. Після розірвання шлюбу позивач залишався проживати у спірному будинку, однак поводив себе неправомірно, зловживав алкогольними напоями, погрожував та застосовував фізичне насильство, приводив сумнівних людей в будинок, з якими розпивав спиртні напої. 06.10.2016 року він прийшов в будинок із своєю подружкою та мав намір розпивати спиртне, однак вона викликала поліцію. Вважає, що з такою поведінкою позивача неприпустимо, щоб він проживав разом у їх будинку, оскільки все це відбувається на очах неповнолітніх дітей. Підтвердила, що дійсно не впускає позивача в будинок та не бажає, щоб він проживав разом з ними в одному будинку. Вказала, що у нього в м.Рівне є будинок батьків, тому вважає, що позивач може переїхати проживати в цей будинок.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що вона являється забудівельником житлового будинку, що знаходиться за адресою м.Броди вул.Труша,32, Льівської області. Позивач ОСОБА_1 був зареєстрований у житловому будинку, оскільки перебував у зареєстрованому шлюбі із її дочкою ОСОБА_2 та мав намір працевлаштуватися, а для цього потрібна була реєстрація місця проживання. До розірвання шлюбу із ОСОБА_2 та після розлучення поводив себе неправомірно, зловживав алкогольними напоями, вчиняв насильство. Однак вони не зверталися в правоохоронні органи, лише звернулися тоді коли привів жінку в нетверезому стані і мав з нею намір розпивати спиртні напої. Із поліції по цій заяві дали відповідь, що проведена бесіда про недопущення в подальшому протиправної поведінки. Відповідач заперечує щодо проживання ОСОБА_1 у її житловому будинку, тому його речі винесли в літню кухню. Не заважаючи на те, що в даний час позивач не позбавлений права користування житловим будинком, однак він не є членом їх сімї, тому вважає, що він не може бути вселеним. Просить в позові відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, зясувавши обставини справи, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 з 29.10.2001 року (а.с.5 зворот,19-22,38).

Забудівельником житлового будинку №32 по вул.Труша в м.Броди Львівської області згідно рішення міськвиконкому від 17.03.1987 р. №114 «Про надання земельної ділянки під будівництво індивідуального житлового будинку» являється ОСОБА_3 (а.с.37).

Із довідки про склад сімї або зареєстрованих у житловому приміщенні від 04.10.2016 р. №11042 випливає, що позивач ОСОБА_1,ІНФОРМАЦІЯ_3 зареєстрований у житловому будинку як зять ОСОБА_3 Також у житловому будинку зареєстровані її дочка ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_4, внук ОСОБА_5,ІНФОРМАЦІЯ_5 та внук ОСОБА_6,ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.38).

15.10.2015 р. Бродівським районним судом Львівської області було розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.6).

З приводу усунення перешкод в користуванні житлом позивач звертався у правоохоронні органи (а.с.16-17). Згідно висновку по повідомленні ОСОБА_1 від 19.10.2016 р. перевірку по даному факту припинено, так як не надалося можливим опитати дружину ОСОБА_1, оскільки при неодноразовому відвідуванні по місцю проживання хвіртка була зачинена на колодку, із будинку ніхто не вийшов, на телефонні дзвінки колишня дружина не відповідає.

Відповідно до ст.269,270,310,311 ЦК України право на місце проживання відноситься до особистих немайнових прав фізичної особи, якими вона володіє довічно. Вона не може бути примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом.

Ч.4 ст.9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до ст.405 ЦК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ст. 156 ч.ч.1,4 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Відповідно до ст.383 ЦК України - власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім?ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Згідно ст.391 ЦК України - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном..

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Згідно ч.4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Однак відповідачі не надали суду необхідних безспірних доказів про те, що позивач протиправно проживав у будинку та чинить перешкоди у користуванні ним, чи систематичним порушенням правил співжиття робить неможливим проживання із ним в одному будинку.

Судом не встановлено об'єктивних даних, які містяться у відеозаписах, які надані відповідачами, що необхідні для встановлення об'єктивної істини в справі при винесенні законного та обґрунтованого рішення. На переконання суду відеозаписи не підтверджують та не спростовують жодних обставин справи, тому не можуть бути взяті судом до уваги.

Разом з тим безспірно встановлено те, що відповідачами чиняться позивачу перешкоди у користуванні житловим будинком, що в судому засіданні не заперечили і самі відповідачі, вказуючи на те, що вони не бажають, щоб позивач проживав разом з ними у будинку та не впускають його проживати у спірний будинок.

Враховуючи те, що позивач проживав та був зареєстрований у будинку протягом шістнадцяти років (починаючи з 29.10.2001 року), у даний час не визнаний у встановленому законом порядку таким, що втратив право на користування житловим будинком, доказів про порушення ним правил співжиття судом не здобуто, а рішення про розірвання шлюбу з членом сімї власника не може бути підставою для виселення, тому суд вважає, що позивача безпідставно позбавлено права на користування житлом.

Оцінюючи в сукупності всі докази у справі, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

На підставі ст. ст. 9 ч.4, 156 ч.ч.1,4 ЖК України, ст.405 ч.1 ЦК України, керуючись ст. ст.8,10,11,60,88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

позов задовольнити.

Зобовязати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_1 житловим будинком, що знаходиться за адресою м.Броди вул.Труша,32, Львівської області шляхом вселення в даний будинок та передачі від нього ключів.

Стягнути солідарно із ОСОБА_2, ОСОБА_3 в користь ОСОБА_7 551.20 грн. сплаченого судового збору.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Бродівський районний суд Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_8