Справа № 300/898/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

01 лютого 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів КУШТАНА Б.П., СОБОСЛОЯ Г.Г.

при секретарі КОСТЮК Л.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_2 та ОСОБА_3, про стягнення боргу, за апеляційною скаргою ПАТ КБ «ПриватБанк» на рішення Воловецького районного суду від 3 листопада 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

ПАТ КБ «ПриватБанк» 15.08.2014 звернулося до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_1. Позов мотивувався тим, що банк 25.10.2010 за правилами договору приєднання уклав із відповідачем договір, за яким надав кредит у розмірі 1900,00 грн у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою за користування коштами 36% річних. Відповідно до Умов і Правил надання банківських послуг, які є невідємною частиною договору, банк управі в односторонньому порядку змінювати ліміт кредитування, відсоткову ставку за кредитом, тарифи та інші елементи кредитування, інформація про що розміщується на офіційному сайті банку в мережі Internet на сторінці http://privatbank.ua/terms/pages/70. Позичальник зобовязаний слідкувати за відповідними змінами в умовах кредитування, отримувати виписку з рахунку щодо здійснених за ним операцій, не допускати овердрафту тощо. Пунктом 1.1.7.12. Умов і Правил передбачено, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання, а якщо на протязі цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк.

Банк свої зобовязання за договором виконав, а відповідач свої порушив і спричинив виникнення боргу, який станом на 30.06.2014 склав 6362,37 грн, із яких заборгованість: за кредитом 1895,08 грн, за процентами 3688,13 грн, а також 500,00 грн фіксованої частини штрафу і 279,16 грн процентної складової штрафу.

Посилаючись на ці обставини, на порядок виконання договірних зобовязань та на передбачене договором і нормами ЦК України право банку вимагати повернення заборгованого, банк просив стягнути з відповідача борг за кредитним договором від 25.10.2010 у розмірі 6362,37 грн із вищеперерахованими його елементами та покласти на нього судові витрати.

Рішенням Воловецького районного суду від 03.11.2015 у позові відмовлено.

Позивач оскаржив рішення суду як незаконне та необґрунтоване, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, зокрема, що попри те, що ОСОБА_1 помер 11.09.2014, суд не зясував питання щодо спадкування за відповідачем (спадкова маса, коло спадкоємців, прийняття спадщини чи відмова від такої тощо), хоча повинен був самостійно це зробити, позаяк позивач не міг встановити обсяг прав і обовязків, що входять до складу спадщини. У справі немає даних про звернення спадкоємця (спадкоємців) із заявою про відмову від спадщини. Спадкодавець мав грошовий борг перед банком і позивач наполягав на тому, що батьки спадкодавця повинні за його борги відповідати перед кредитором, оскільки успадкували його права і обовязки. Крім того, суд не встановив наявності або відсутності спадкоємців і в місці проживання спадкодавця в с. Малий Березний Великоберезнянського району Закарпатської області. Виходячи із такої мотивації, позивач просить рішення суду скасувати, позов задовольнити та покласти на відповідача судові витрати.

Після зміни складу суду у звязку з виходом судді-доповідача та члена колегії суддів у даній справі у відставку ухвалою апеляційного суду від 29.12.2016 справу було призначено до судового розгляду новим складом суду.

Заслухавши доповідь судді, розглянувши справу за правилами ст. 305 ч. 2 ЦПК України за відсутності учасників процесу, обговоривши доводи апеляції, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в сукупності, суд приходить до такого.

Відмовляючи в позові по суті, суд першої інстанції виходив із того, що спадщину за боржником ОСОБА_1 його батьки ОСОБА_2 і ОСОБА_3 не прийняли, а тому до них кредитором спадкодавця не можуть предявлятися жодні вимоги. Однак, таке рішення по суті спору постановлено судом із порушенням норм процесуального права і погодитись із ним не можна.

Апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, проте, не звязаний доводами скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення (ст. 303 ч.ч. 1, 3 ЦПК України). За змістом норм ст.ст. 27, 31-34, ст. 37 ч. 1, ст. 45 ч.ч. 2, 3, ст.ст. 107, 291, 292, ст. 304 ч. 1 ЦПК України, розгляд справи покладається на суд першої інстанції, під час апеляційного розгляду справи позивач не вправі змінювати позовні вимоги шляхом їх збільшення, апеляційний суд не може залучати до участі в справі іншого чи додаткового відповідача, зміни у складі учасників процесу можуть мати місце на відповідній стадії процесу лише у прямо передбачених цивільним процесуальним законом випадках, зокрема, при правонаступництві.

Як убачається з матеріалів справи, позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість у сумі 6362,37 грн за кредитним договором від 25.10.2010, за яким кредит надавався у розмірі 1900,00 грн,. На підтвердження своїх вимог надав суду Анкету-заяву від 25.10.2010 про приєднання ОСОБА_1 до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, довідку від 25.10.2010 про умови кредитування з використанням кредитки ««Універсальна» 30 днів пільгового періоду» по договору SAMDN8194, витяг із Умов і Правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010 № СП-2010-256, і розрахунок боргу на 30.06.2014, що становив 6362,37 грн, із яких заборгованість: за кредитом 1895,08 грн, за процентами 3688,13 грн, а також 500,00 грн фіксованої частини штрафу і 279,16 грн процентної складової штрафу (а.с. 5-32).

У паспорті серії ВР № 225893, виданому 26.01.2006 Воловецьким РВ УМВС України в Закарпатській області, місцем реєстрації ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, зазначено будинок № 196 у с. Підполоззя Воловецького району (а.с. 33), у Анкеті-заяві від 25.10.2010 місцем реєстрації ОСОБА_1 зазначено будинок № 196 по вул. Центральній у с. Підполоззя Воловецького району, а місцем проживання смт. Микулинці, вул. Центральна, без номера, Тернопілської області (а.с. 7). Із цих документів випливає, що 01.03.1997 у Малоберезнянській сільській раді Великоберезнянського району Закарпатської області ОСОБА_1 зареєстрував шлюб із ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2

06.09.2014 ОСОБА_1 помер, що стверджується копією Свідоцтва про смерть, виданого 11.09.2014 Виконкомом Підполозянської сільської ради Воловецького району (а.с. 54). Ухвалою від 26.09.2014 Воловецький районний суд закрив провадження в справі з підстави, передбаченої ст. 205 ч. 1 п. 6 ЦПК України (а.с. 56). За апеляційною скаргою позивача зазначену ухвалу було скасовано 05.02.2012 Апеляційним судом Закарпатської області із направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду (а.с. 79-80).

Отже, про факт смерті боржника було відомо кредитору щонайменше з моменту отримання копії ухвали Воловецького районного суду від 26.09.2014, днем отримання документа банк зазначив 23.12.2014 (а.с. 61-65). Суду першої інстанції було відомо про смерть відповідача щонайменше з 26.09.2014, при цьому, надходження копії свідоцтва про смерть ОСОБА_1 у суді не зареєстровано, обставини її подачі (ким саме, коли) та приєднання до справи за умови неявки в судове засідання учасників процесу та відсутності даних про відповідне процесуальне рішення у справі не зафіксовані, водночас копія свідоцтва посвідчена круглою печаткою канцелярії Воловецького районного суду із проставленням відмітки «Згідно з оригіналом» (а.с. 54-56).

У справі містяться відповіді Воловецької держнотконтори від 27.02.2015 № 72/01-16 і від 20.10.2015 № 374/01-16 на запити суду про те, що згідно даних Спадкового реєстру, Алфавітної книги обліку спадкових справ та Книги обліку і реєстрації спадкових справ держнотконтори спадкова справа за ОСОБА_1, який помер 06.09.2014, не заводилася, відомостей про спадкоємців, які б прийняли спадщину, після смерті ОСОБА_1, у держнотконторі немає, до Воловецької держнотконтори з питань прийняття спадщини, відмови від прийняття спадщини чи оформлення спадщини після смерті ОСОБА_1 не зверталися (а.с. 88, 97).

Водночас судом на свій запит була 06.03.2015 одержана відповідь Підполозянської сільради від 02.03.2015 № 22, згідно із якою ОСОБА_1 мав на утриманні трьох неповнолітніх дітей, на час смерті був зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, але постійно проживав в ІНФОРМАЦІЯ_4, в с. Підполоззя, № 196 проживають батьки ОСОБА_1 ОСОБА_2І, ІНФОРМАЦІЯ_5, і ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с. 90).

Ухвалою від 23.10.2015 Воловецький районний суд залучив до участі в справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_2 і ОСОБА_3 (а.с. 101), а рішенням від 03.11.2015 відмовив у позові по суті, оскільки відповідач ОСОБА_1 помер, а його батьки ОСОБА_2 і ОСОБА_3 на час розгляду справи спадщину за ним не прийняли, внаслідок чого у відповідності до ст.ст. 1281, 1282 ЦК України до них кредитором спадкодавця не можуть предявлятися жодні вимоги (а.с. 105).

За загальними правилами, що випливають із положень ст. 3 ч. 1 п. 6, ст.ст. 11-16, 202, 509, 525, 526, 546, 549, 550, 610, 614, 622-625, 1054 ЦК України (тут і далі норми матеріального права в редакції, чинній на час виникнення відповідних юридичних фактів), позичальник зобовязаний повернути кредитору заборговане на умовах, передбачених договором і законом, а кредитор управі вимагати виконання порушеного зобовязання, стягнення неустойки; зловживання правом не допускається; особа діє у цивільних відносинах вільно, повинна діяти добросовісно, розумно, передбачаючи наслідки.

Відповідно до ст. 608 ч. 1, ст.ст. 1216-1220, 1222, 1268-1270, 1273 ЦК України, п.п. 1.12., 2.1., 3.14. Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Мінюсту України від 22.02.2012 № 296/5 (реєстрація в Мінюсті України від 22.02.2012 за № 282/20595), майнові права і обовязки, що виникли з кредитного договору, входять до складу спадщини, вони не є нерозривно повязаними з особою спадкодавця; прийняття спадщини з умовою чи із застереженням не допускається, прийняття частини спадщини означає прийняття спадкоємцем усієї спадщини; місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця відповідно до ст. 29 ЦК України, якщо спадкодавець мав декілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця; спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі, зокрема, претензії кредитора.

ЦПК України встановлено порядок розгляду цивільної справи, відповідно до якого суд, зокрема:

сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом (ст. 10 ч. 4); особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 11 ч. 2); головуючий керує ходом судового засідання, забезпечує додержання послідовності і порядку вчинення процесуальних дій, здійснення учасниками цивільного процесу їх процесуальних прав і виконання ними обовязків, спрямовує судовий розгляд на забезпечення повного, всебічного та обєктивного зясування обставин справи, усуваючи із судового розгляду все, що не має істотного значення для вирішення справи (ст. 160 ч. 2);

відповідно до ст.ст. 213-215 цього Кодексу:

рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень; суд зобовязаний встановити, серед іншого, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду, а якщо були, то ким.

За конкретних обставин, які мають місце під час судового розгляду, може виникати питання правонаступництва у разі смерті фізичної особи, яка була стороною в справі, залучення до участі у справі правонаступника відповідної сторони є обовязком суду на тій стадії цивільного процесу, на якій дане питання виникає (ст. 37 ч. 1, ст. 201 ч. 1 п. 1, ст. 203 ч. 1 п. 1 ЦПК України). За клопотанням позивача суд замінює відповідача належним, якщо позов предявлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача (ст. 33 ч. 1 ЦПК України). Обовязком суду є розяснення відповідних обставин, наслідків вчинення або невчинення процесуальних дій, забезпечення учасникам процесу можливості реалізувати свої процесуальні права та виконати процесуальні обовязки тощо.

Розгляд цивільної справи по суті належить до компетенції суду першої інстанції та є його обовязком (ст. 2 ч.ч. 1, 3, ст. 3 ч. 1, ст.ст. 15, 107, 118 та інші норми ЦПК України). Функцією апеляційного суду є перевірка законності та обґрунтованості судового рішення, ухваленого судом першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, а не фактичне продовження розгляду справи після ухвалення рішення судом першої інстанції, вирішення позову замість суду першої інстанції і т.ін. Тож недопустимим є фактичне ототожнення сторонами апеляційного суду із судом першої інстанції та розгляд ним позову заново, щодо відповідача, якому належало брати участь у справі на стадії її розгляду судом першої інстанції, але який внаслідок невиконання судом вимог цивільного процесуального закону не брав такої участі і рішення щодо якого судом не ухвалювалося, тощо. Протилежне по суті нівелювало б правові зміст і призначення апеляційної перевірки судового рішення як стадії цивільного процесу та всупереч закону фактично позбавляло б такого відповідача реального права на апеляційне оскарження рішення суду, а також можливості реалізувати цивільні і процесуальні права, заявити відповідні клопотання, здійснення яких у змагальному процесі є можливим саме і тільки на стадії розгляду справи судом першої, а не апеляційної інстанції.

Зі смертю відповідача ОСОБА_1 06.09.2014 припинилися його цивільна та процесуальна право- і дієздатність (ст.ст. 24-26, 30 ЦК України, ст.ст. 26, 28-30 ЦПК України). Вирішуючи питання про відповідача в справі та залучаючи до участі в справі батьків боржника, який помер, саме в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача (ст. 36 ЦПК України), суд першої інстанції не врахував дійсних обставин справи та особливостей спадкових правовідносин.

Зокрема, суд залишив поза увагою положення законодавства щодо порядку спадкування у разі прийняття частини спадщини, щодо місця відкриття спадщини. Суд не врахував, що самі по собі відсутність заяви спадкоємців до нотаріуса про прийняття спадщини та відсутність даних про спадкову справу не є достатніми і безспірними доказами відсутності факту прийняття спадщини як такого та відсутності спадкоємців, які вчинивши дії із прийняття спадщини (в т.ч., прийнявши частину спадщини), не виконували свого обовязку звернутися до нотаріуса по свідоцтво про право на спадщину, якщо в її складі є нерухоме майно, або не скористалися своїм правом одержати свідоцтво про право на спадщину, якщо такою є лише рухоме майно (ст.ст. 1296-1298 ЦК України).

Суд не діяв відповідно до вимог цивільного процесуального закону із метою сприяння позивачу у зясуванні кола можливих спадкоємців боржника, хоча у справі є дані, що вказують не лише на батьків спадкодавця, а й на те, що в нього була власна сімя (дружина, діти), тоді як ці особи належать до першої черги спадкоємців за законом (ст. 1261 ЦК України). Водночас і кредитор необґрунтовано стверджує в апеляції про повну неможливість для нього зясовувати коло можливих спадкоємців боржника, про наявність принаймні дружини в якого було відомо на момент укладання кредитного договору, не був кредитор позбавлений і права подати претензію до спадкоємців боржника нотаріусу нотаріального округу за місцем проживання спадкодавця, що було відомим. Міркування апелянта про те, що суд самостійно повинен був зясовувати обставини справи, збирати інформацію, докази тощо, безпідставні, оскільки суперечать правилам змагальності та диспозитивності цивільного процесу, свободи розпорядження сторонами своїми цивільними та процесуальними правами, самостійної, на власний розсуд реалізації права на судовий захист (ст. 12 ч. 1, ст. 20 ч. 1 ЦК України, ст. 10 ч. 1, ст. 11 ч.ч. 1, 2 ЦПК України).

Саме сторона у справі повинна доводити обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, саме відповідачу належить право визнавати, заперечувати позов, укладати мирову угоду, предявити зустрічний позов (ст. 10 ч. 3, ст. 31 ч.ч. 2, 3, ст. 60 ч. 1, ст.ст. 123, 128, 174, 175 ЦПК України). За умов, коли позов про стягнення боргу за кредитним договором був предявлений до особи, яка на момент предявлення кредитором вимог була належним відповідачем, але потім померла, а до участі в справі не був на стадії її розгляду судом першої інстанції залучений правонаступник (правонаступники) відповідача, позов у справі за відсутності відповідача не міг бути задоволений незалежно від того, якими фактичними обставинами та правовими нормами він обґрунтовувався. Факти щодо дій сторін, прав і обовязків, що виникли з кредитного договору іпотеки, інші факти, що мають правове значення, належить встановлювати у справі за наявності належних її учасників, що забезпечує їм можливість реалізації відповідних процесуальних прав.

У порядку, передбаченому ст. 10 ч. 4, ст. 160 ч. 2 та іншими нормами ЦПК України, суд питання про належний субєктний склад учасників процесу у відповідному статусі не обговорив і не мав процесуальних підстав за таких обставин для вирішення спору по суті, що, крім іншого, може тягти наслідки, які випливають із положень ст. 292 ч. 1 ЦПК України. Таке вирішення справи є неправильним у процесуальному розумінні, рішення суду не відповідає вимогам ст.ст. 212-215 ЦПК України, вищенаведені обставини в будь-якому разі виключали можливість задоволення позову через неналежний субєктний склад учасників процесу, без чого про законність розвязання спору не йдеться. Висновок суду про відсутність правонаступника (правонаступників) боржника слід визнати передчасним і необґрунтованим. Висновок про неможливість предявлення кредитором вимог до батьків спадкодавця з огляду на обставини справи теж передчасний, а також не має значення в справі, де кредитор таких вимог не предявляв, а відповідні особи не були відповідачами за позовом.

Беручи до уваги, що за умовами справи на стадії апеляційного провадження викладені обставини не можуть бути змінені, а порушення норм процесуального права не можуть бути усунені чи виправлені, питання обґрунтованості позову, доведеності обставин, які підлягають доказуванню, інші обставини, доводи апеляційної скарги по суті спору наразі значення не мають, позаяк не впливають на висновок про необхідність скасування рішення суду і відмови в позові. Апеляція за жодних умов не може бути задоволена шляхом скасування рішення суду із задоволенням позову та, відповідно, покладанням на особу, яка зазначалася відповідачем і померла, будь-яких обовязків.

Відтак, з урахуванням положень ст. 303 ч. 3 ЦПК України вирішення в такий спосіб позову за фактичної відсутності відповідача є обовязковою підставою для скасування рішення суду, тому на підставі ст. 309 ч. 1 п. 4 цього Кодексу апеляцію слід задовольнити частково, рішення суду скасувати та відмовити в позові з наведених вище процесуальних підстав внаслідок порушення вимог закону щодо субєктного складу сторін у справі стосовно відповідача за предявленими позивачем вимогами.

Керуючись ст. 303 ч. 3, ст. 307 ч. 1 п. 2, ст. 309 ч. 1 п. 4, ст.ст. 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково, рішення Воловецького районного суду від 3 листопада 2015 року скасувати, у позові Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про стягнення боргу, що предявлявся до ОСОБА_1, який помер 06.09.2014, відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді