Провадження № 2-о/761/176/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2017 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі: головуючого - судді Гуменюк А.І.

при секретарі Данилевській Є.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересовані особи: Шевченківський районний у місті Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, ОСОБА_2, про встановлення факту, що має юридичне значення, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - Заявник), в особі свого представника, 06 квітня 2017 року звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва із заявою, про встановлення факту, що має юридичне значення, зокрема, встановлення факту народження дитини.

Заяву мотивує тим, що він є батьком ОСОБА_3, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 року в Автономній Республіці Крим в м. Севастополі. Оскільки державні органи України не визнають документів, наданих «державними органами» на непідконтрольній території України, з метою належної реєстрації народження дитини та отримання свідоцтва про її народження, просить суд ухвалити судове рішення, яким встановити, що ОСОБА_3, народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 року у місті Севастополь, Автономна Республіка Крим,

В ході судового розгляду справи, до участі у справі, в якості заінтересованої особи судом було притягнуто Шевченківський районний у місті Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві (далі - Заінтересована особа № 1) та ОСОБА_2 (далі - Заінтересована особа № 2).

У судовому засіданні представник Заявника заяву підтримав та просив її задовольнити, з підстав, викладених у заяві.

Представник Заінтересованої особи № 1 та Заінтересована особа № 2 у судове засідання не викликалися. Інформація про наявність справи у провадженні суду та про час і місце судового засідання опублікована на офіційному сайті Шевченківського районного суду м. Києва.

Суд, заслухавши пояснення представника Заявника, дослідивши подані документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для вирішення заяви по суті, вважає, що заява підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до п. 5) ч. 2 ст. 234 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно ч. 2 ст. 256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо за законом не визначеного іншого порядку їх встановлення.

У відповідності до ч. 7 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту народження особи у певний час в разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження.

Як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрували шлюб 29 квітня 2012 року. Після реєстрації шлюбу, дружині присвоєно прізвище «ОСОБА_1».

Відповідно до п. 4 ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади у сфері охорони здоров'я документи, що підтверджують факт народження дитини, а в разі їх відсутності рішення суду.

Пунктом 2 глави 1 розділу III Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18.10 2000 року № 52/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції від 24 грудня 2010 року № 3307/5) встановлено, що підставами для проведення державної реєстрації народження дитини є: медичне свідоцтво про народження (форма N ЮЗ/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 N 545 (150-06), зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі - медичне свідоцтво про народження), що видається закладами охорони здоров'я незалежно від підпорядкування та форми власності, де приймаються пологи. У разі народження дитини поза закладом охорони здоров'я державна реєстрація народження проводиться на підставі медичного свідоцтва про народження або медичної довідки про перебування дитини під наглядом лікувального закладу (форма N 103-1/о (151-06 ), форма якої затверджена наказом Міністерства здоров'я України від 08 серпня 2006 року N 545 (150-06 ), зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за ТМ 1150/13024 (із змінами) (далі - медична довідка про перебування дитини під наглядом лікувального закладу), та висновку про підтвердження факту народження дитини поза закладом охорони здоров'я за формою, встановленою у додатку 3 до Порядку підтвердження факту народження дитини поза закладом охорони здоров'я (9-2013-п), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09 січня 2013 року N 9.

Заявник зазначає, що надати довідку із закладу охорони здоров'я про народження дитини позбавлений можливості, оскільки його донька народилася на тимчасово окупованій території України, а надана ним довідка про народження видана органом, що підпорядкований російській окупаційній владі, на яку, як на державу окупанта, відповідно до норм і принципів міжнародного права, покладено відповідальність за порушення визначених Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина на тимчасово окупованій території, що передбачено ст. 5 ч. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» та яка не відповідає формі, визначеній діючим законодавством, у зв'язку з чим не породжує жодних правових наслідків для Заявника та його дитини.

Як вбачається із матеріалів справи, згідно листа Заінтересованої особи № 1 від 04 квітня 2017 року представнику Заявника було відмовлено у здійсненні державної реєстрації народження дитини у громадянки ОСОБА_2, через невідповідність пред'явленого документа формі, визначеній діючим законодавством України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Стаття 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території У країни» передбачає, що на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим реалізації прав і свобод людини і громадянина.

Частинами 2, 3, 4 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законодавством України. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Встановлення зв'язків та взаємодія органів державної влади України, їх посадових осіб, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з незаконними органами (посадовими особами), створеними на тимчасово окупованій території, допускається виключно з метою забезпечення національних інтересів України, захисту прав і свобод громадян України.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», громадяни України мають право на вільний та безперешкодний в'їзд на тимчасово окуповану територію і виїзд з неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону ст. 10 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна.

Відповідно до Статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою Української РСР 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Оскільки Заявник позбавлений можливості надати для реєстрації народження дитини документи встановленого законодавством України зразка, з метою захисту законних прав та інтересів як Заявника, як громадянина України, так і його дитини, з огляду на те, що встановлення факту народження має для Заявника та його дитини юридичне значення, оскільки безпосередньо породжує юридичні наслідки, зокрема, надасть можливість зареєструвати вказаний акт цивільного стану та отримати свідоцтво про народження, встановлення вказаного факту в позасудовому порядку за вищевказаних обставин неможливе, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню.

З урахуванням викладеного, на підставі Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», керуючись статтями 10, 11, 13, 60, 209, 234, 256, 257-1, 259 Цивільного процесуального кодексу України суд

В И Р І Ш И В :

Заяву ОСОБА_1, заінтересовані особи: Шевченківський районний у місті Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, ОСОБА_2, про встановлення факту, що має юридичне значення - з а д о в о л ь н и т и.

Встановити, що ОСОБА_3, народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 року у місті Севастополь, Автономна Республіка Крим, батьком дитини є громадянин України ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, (місце реєстрації: АДРЕСА_1); матір'ю дитини є громадянка України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, (місце реєстрації: АДРЕСА_2), шлюб яких був зареєстрований 29 квітня 2012 року Почаївською міською радою Кременецького району Тернопільської області, актовий запис № 21.

Рішення суду підлягає негайному виконанню, разом з тим, воно може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва шляхом подання через Шевченківський районний суд м. Києва апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а у разі, якщо рішення було проголошено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

СУДДЯ :