Справа № 161/5305/17
Провадження № 2/161/2210/17
У Х В А Л А

05 квітня 2017 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі:

головуючого - судді Рудської С.М.

при секретарі - Марчак Е.Є.

вивчивши заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача Управління захисту споживачів Головного управління Держпродспоживслужби України у Волинській області, до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод Стеко» про розірвання договору BD-73 від 23.12.2016 року, стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод Стеко» про розірвання договору BD-73 від 23.12.2016 року, стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди.

03.04.2017 року позивач подав заяву про забезпечення позову, у якій просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно та грошові кошти, що належать ФОП ОСОБА_2 та ТОВ «Завод Стеко» і знаходяться у них або в інших осіб до вирішення спору по суті та шляхом заборони ФОП ОСОБА_2 виїзду за межі України.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява про забезпечення позову не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.151 ЦПК України забезпечення позову за заявою осіб, які беруть участь у справі, допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Зокрема, ч. 2 ст. 151 ЦПК України передбачено, що у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, необхідні для забезпечення позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 152 ЦПК України, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Як зазначено у п. п. 1, 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Як вбачається зі змісту заяви про забезпечення позову, позивач належно не обґрунтував ту обставину, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Крім того, позивач в поданій заяві про забезпечення позову не зазначив суду на яке саме майно та грошові кошти накласти арешт та докази, що підтверджують наявність будь-якого майна та коштів у відповідачів.

Вимога позивача щодо вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони ФОП ОСОБА_2 виїзду за межі України також не підлягає до задоволення оскільки така вимога не відноситься до видів забезпечення позову та відповідно до ст. 33 Конституції України порушує право особи на свободу пересування.

Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст.151-153, 293, 295 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заявипозивача ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача Управління захисту споживачів Головного управління Держпродспоживслужби України у Волинській області, до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод Стеко» про розірвання договору BD-73 від 23.12.2016 року, стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд Волинської області шляхом подачі апеляційної скарги на ухвалу суду протягом 5 днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області ОСОБА_3