Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/730/17 Головуючий у 1 інстанції: Калюжна В.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2017 р. м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Дзярука М.П.

Трофимової Д.А.

при секретарі: Бєловій А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 17 жовтня 2016 року про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та пені за прострочення сплати аліментів,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17 жовтня 2016 року заяву ОСОБА_4 про забезпечення позову задоволено частково.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, просить ухвалу суду скасувати, вважаючи що підстав для забезпечення позову у такий спосіб немає.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 312 ч. 1 п. 3 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Забезпечуючи позов, суд першої інстанції мотивував своє рішення лише тим, що у відповідача мається нерухоме майно, а невжиття заходів забезпечення позову за рахунок цього майна може ускладнити або унеможливити виконання судового рішення.

Натомість судом не були враховані положення закону України «Про виконавче провадження» N 606-XIV, 21.04.1999.

Так, за ст. 52 зазначеного Закону, яка визначає порядок звернення стягнення на кошти та інше майно боржника, звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

За п. 7 цієї норми, у разі якщо сума, що підлягає стягненню за виконавчим провадженням, не перевищує десяти розмірів мінімальної заробітної плати, звернення стягнення на єдине житло боржника та земельну ділянку, на якій розташоване це житло, не здійснюється. У такому разі державний виконавець зобов'язаний вжити всіх заходів для виконання рішення за рахунок іншого майна боржника.

Судом першої інстанції не перевірялося співвідношення розміру боргу з розміром вартості квартири, не з'ясовувалися питання про наявність у боржника іншого житла, що надавало б можливість застосувати визначені судом заходи забезпечення позову.

З огляду на викладене, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржувана ухвала суду скасуванню з передачею питання про забезпечення позову до суду першої інстанції на новий розгляд.

Керуючись ст.ст. 312, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17 жовтня 2016 року по цій справі скасувати, справу направити до суду першої інстанції для нового розгляду питання про забезпечення позову.

Ухвала набирає законної сили негайно, не оскаржується.

Головуючий:

Судді: