АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/792/68/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2017 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого судді - Гринчука Р.С.,

суддів: Костенка А.М., Грох Л.М.,

секретар - Гриньова А.М.,

з участю позивача та її представника,

розглянула у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини та додаткових витрат на дитину з апеляційними скаргами ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 жовтня 2016 року та додаткове рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29 листопада 2016 року,

встановила:

В серпні 2016 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 зі збільшеними під час судового розгляду позовними вимогами про стягнення на її користь аліментів в розмірі 2000 грн. щомісячно на утримання спільної дитини, сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та додаткових витрат на утримання дитини в розмірі 295 грн. щомісячно на період його навчання в 1-Б класі НВК №4, починаючи з 01.09.2016 року по 31.05.2017 року.

На обґрунтування позовних вимог зазначила, що їх спільний з відповідачем син ОСОБА_3 проживає з нею, окремо від батька, перебуває повністю на її утриманні. Відповідач зобов'язаний відповідно до вимог СК України сплачувати аліменти на її користь на утримання дитини, оскільки матеріальну допомогу на утримання сина надає в недостатньому розмірі.

Крім того, син вступив на навчання до 1 класу Хмельницького НВК №4, в зв'язку з чим відвідує групу продовженого дня, вартість якої становить 260 грн. в місяць, а також харчується в їдальні навчального закладу, вартість обіду та полуденку складає 16,50 грн. на день. На думку ОСОБА_1 половина вказаних витрат повинна бути відшкодована ОСОБА_2 в порядку ст. 185 СК України, як додаткові витрати на дитину.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12.10.2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/2 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 18.08.2016 року і до повноліття дитини. Стягнуто з ОСОБА_2 551,20 грн. судового збору в дохід держави. Допущено негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць.

Додатковим рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29.11.2016 року відмовлено в задоволенні позову про стягнення додаткових витрат на дитину в порядку ст. 185 СК України.

Не погоджуючись з рішенням суду та додатковим рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційні скарги, в яких просила їх скасувати та ухвалити нове рішення про повне задоволення позовних вимог.

На обґрунтування своїх вимог апелянт зазначила, що суд ухвалив рішення з порушенням норм матеріального права, оскільки невірно встановив фактичні обставини справи та не врахував, що відповідач має мінливий, нерегулярний дохід, оскільки займається підприємницькою діяльністю у сфері роздрібної торгівлі, тому у відповідності зі ст. 184 СК України аліменти слід стягнути в твердій грошовій сумі.

Також є помилковим висновок суду щодо відсутності правових підстав для задоволення позову в частині стягнення з батька дитини додаткових витрат на дитину в порядку ст. 185 СК України, оскільки такі витрати пов'язані з навчанням дитини в школі і є такими, що викликані особливими обставинами.

В судовому засіданні апелянт та її представник підтримали апеляційні скарги.

Відповідач в суд не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Заслухавши пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають відхиленню.

Відповідно до с. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Судом встановлено, що під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі народився їх спільний син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

На час розгляду справ в суді першої інстанції сторони припинили подружні стосунки і ведення спільного господарства, проживають окремо один від одного.

Дитина фактично проживає спільно з матір'ю, перебуває на її утриманні. Відповідач надає матеріальну допомогу на утримання сина, яка, однак, є недостатньою для повноцінного розвитку та виховання дитини.

Суд, діючи у відповідності з вимогами ст. 180, 181, 182 СК України, прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність покладення на відповідача обов'язку із сплати аліментів на утримання спільної з позивачем дитини.

При цьому, вирішуючи питання про розмір та спосіб сплати аліментів суд правильно застосував норми матеріального права та об'єктивного встановив всі обставини справи.

Частиною 2 статті 18 СК України передбачено, що суд застосовує ті способи захисту прав або інтересів учасників сімейних відносин, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Якщо розмір аліментів визначений судом у твердій грошовій сумі, менше мінімального розміру, передбаченого частиною 2 статті 182 цього Кодексу, то дитині призначається відповідно до закону державна допомога в розмірі різниці між визначеним розміром аліментів і 30 відсотками прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Задовольняючи позов частково та стягуючи з ОСОБА_2 аліменти в частці від заробітку (доходу) суд правильно виходив з того, що справа не містить належних та допустимих доказів того, що відповідач має нерегулярний, мінливий дохід, що відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України надає суду право встановити розмір аліментів в твердій грошовій сумі.

Та обставина, що ОСОБА_2 зареєстрований як фізична особа-підприємець, вид діяльності - роздрібна торгівля з лотків і на ринках текстильними виробами, одягом і взуттям, а також згідно з довідкою директора ТОВ речовий ринок «ВВК Поділля-2» від 14.10.2016 року, здійснює торгівлю промисловими товарами на ринку, не дає підстав для висновку про необхідність встановлення йому обов'язку зі сплати аліментів у твердій грошовій сумі, оскільки жодним чином не свідчить про доходи, отримані ним від здійснення підприємницької діяльності.

В той же час, відповідно до податкової декларації про майновий стан і доходи ОСОБА_2 за 2-й квартал 2016 року, доходів від здійснення підприємницької діяльності він не отримував.

Справа містить об'єктивні дані про отримання відповідачем стабільного доходу у вигляді пенсії по інвалідності внаслідок загального захворювання 3 групи, розмір якої у вересні 2016 року склав 1230 грн.

За таких обставин висновок суду про необхідність стягнення аліментів у частці від доходу відповідача слід визнати обґрунтованим.

Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвиток здібностей дитини, її хвороба, каліцтво тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно (ч.ч. 2, 3 ст. 185 СК України).

Доказами, які підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров'я дитини і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо).

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами. При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат.

Витрати, пов'язані з навчанням дитини у навчальному закладі загальної середньої освіти не може бути визнано такими, що пов'язані з розвитком здібностей дитини, оскільки отримання повної загальної середньої освіти на території України гарантується Конституцією кожній особі.

Відповідно до ст. 53 Конституції України кожен має право на освіту. Держава забезпечує доступність і безоплатність дошкільної, повної загальної середньої, професійно-технічної, вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах; розвиток дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійно-технічної, вищої і післядипломної освіти, різних форм навчання; надання державних стипендій та пільг учням і студентам.

Частиною 1 статті 6 Закону України «Про освіту» встановлено, що громадянам України незалежно від раси, кольору шкіри, особливостей інтелектуального, соціального і фізичного розвитку особистості, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних або інших ознак забезпечується доступність і безоплатність здобуття повної загальної середньої освіти у державних і комунальних навчальних закладах.

Як вбачається з матеріалів справи, син сторін ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 навчається в 1-Б класі НВК №4 управління освіти Хмельницької міської ради, який відноситься до комунального навчального закладу.

За таких обставин висновок суду про необхідність відмови у позовних вимогах в частині стягнення додаткових витрат на дитину на підставі ст. 185 СК України у зв'язку з незаконністю таких вимог слід визнати обґрунтованим.

Не спростовують висновків суду також й інші доводи апеляційних скарг.

Рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційних скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги відхилити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 жовтня 2016 року та додаткове рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий /підпис/ Судді /підписи/

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду Р.С. Гринчук

________________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції - Стефанишин С.Л. Доповідач - Гринчук Р.С.

Категорія № 48,50