Справа № 333/5708/16-ц
Пр. № 2/333/313/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.02.2017р. м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Боровікової А.І., при секретарі Носаченко О.С. розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Комунарський районний відділ Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області, про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та виселення, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2016р. позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, який уточнив під час судового розгляду та остаточно просив суд усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та виселення, посилаючись на те, що 02.09.2014р. між ним та ОСОБА_3, укладено договір дарування квартири, що розташована за адресою: м. Запоріжжя, вул. Магара б. 3 кв.61, що посвідчено приватним нотаріусом Вовк 1.1. та зареєстровано в реєстрі №10040.

ОСОБА_4 інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна від 19.10.2016р. №70779165 квартира, що розташована за адресою: м. Запоріжжя, вул. Магара б. З кв.61 в частці 1/1 належить Позивачу.

Далі позивач вказав, що після отримання в дар вказаної квартири він фактично нею не користувався. Через деякий час він навідався до вказаної квартири та дізнався, що в ній проживає Відповідачка та відмовляється виселятися з неї. Окрім цього Відповідачка наростила борги по комунальним платежам та відмовляється їх гасити. Позивач згоду на проживання сторонніх осіб та на реєстрацію сторонніх осіб в належній йому квартирі не надавав. В добровільному порядку відповідач відмовляється знятись з реєстрації, чим порушує права власника.

Будь-якої домовленості між позивачем, як новим власником квартири та відповідачкою з приводу її проживання у вказаній квартирі, не мали місце.

Таким чином, зазначає позивач, відповідачка безпідставно проживає в належній йому квартирі, не вчиняє дій, необхідних для зняття її з реєстрації, не сплачує та нарощує борги за цією адресою, що порушує право позивача як власників.

Позивач просив суд усунути йому перешкоди у користуванні власністю - визнати відповідачку ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням в квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_1 та виселити ОСОБА_2 з квартири, розташованій за вказаною адресою.

У судовому засіданні представник пози вача позовні вимоги підтримав повністю, надав суду пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, просив суд задовольнити позов.

Відповідачка ОСОБА_2 позовні вимоги не визнала повністю, суду пояснила, що дійсно позивач є власником квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2, яку отримав в дар від свого батька ОСОБА_3, який в свою чергу став власником н квартири на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті його рідного брата ОСОБА_5, який помер 01.03.2014р.

Далі відповідачка пояснила суду, що дійсно вона зареєстрована за адресою спірної квартири з 07.09.2011р., оскільки весною 2010 року продала свою квартиру, яка була розташована в цьому ж під*їзді (вимушена була продати квартиру, бо були величезні борги по комунальним послугам), а проживає фактично в спірній квартирі з 1998 року, оскільки доглядала за хворою матір*ю братів ОСОБА_3 та ОСОБА_5, останній проживав в цій же квартирі разом з матір*ю та мати, яка була власницею цієї квартири, подарувала її сину ОСОБА_6, з яким відповідачка перебувала у фактичних шлюбних відносинах, при цьому, за життя ОСОБА_5, вона неодноразово питала в останнього: «а що ж буде зі мною, як що станеться?», на що ОСОБА_5 їй відповідав, що він не збирається помирати, а потім, коли ОСОБА_5 помер та право власності на квартиру оформив на себе його брат ОСОБА_3, останній також казав їй: «живи, тебе ніхто не вижене», проте, ОСОБА_3 подарував квартиру своєму сину, який тепер ставить питання про її виселення, позов не визнає з тих підстав, що їй ніде проживати, а борги за квартиру дійсно є, проте вона регулярно сплачувала за квартиру по матеріальній можливості, ніякого договору з позивачем на проживання в квартирі вона не укладала, позивача власника квартири ніколи не бачила. Просила суд відмовити в задоволенні позову.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено:

Позивач ОСОБА_1 є власником квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 на підставі Договору дарування від 02.09.2014р., укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_1, посвідченим приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_7, зареєстрованого в реєстрі за № 10040.

ОСОБА_4 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 02.09.2014р., право власності на нерухоме майно квартиру за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_1. Технічний паспорт на квартиру також оформлено на ім*я останнього.

ОСОБА_4 Довідки Департаменту Реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 06.10.2016р. в квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_1, зареєстрована ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Як вбачається з пояснень представника позивача та відповідачки в судовому засіданні, остання не є членом сім*ї власника, а також колишнім членом його сім*ї, між сторонами не укладався ніяких договорів, щодо оренди або порядку користування відповідачкою житловим приміщенням в належній позивачу квартирі.

Відповідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Приймаючи до уваги вищенаведене, суд приходить до висновку, що для здійснення позивачем правомочнестей власника щодо користування й розпорядження належною йому на праві власності квартирою, існують перешкоди, оскільки в цій квартирі проживає відповідачка яка не є членом сім*ї позивача, оскільки однією сім*єю з позивачем вона ніколи не проживала і не проживає, спільного господарства не вела та не веде. Цей факт відповідачкою не спростовується.

Судом встановлено, що відповідач є колишнєю співмешканкою колишнього власника квартири ОСОБА_5, з яким проживала однією сім*єю та який був власником спірної квартири на підставі нотаріально посвідченого договору дарування від 27.10.2003 р., укладеним між ним та його матір*ю ОСОБА_8

ОСОБА_5 помер 01.03.2014р., що підтверджується Свідоцтвом про смерть останнього від 03.03.2014р.

Як встановлено в судовому засіданні з пояснення сторін, після смерті ОСОБА_5 прво власності в порядку спадкування за законом перейшло до його рідного брата ОСОБА_3, який у подальшому подарував 02.09.2014р. спірну квартиру своєму синові позивачу ОСОБА_1

Таким чином, в зв*язку зі смертю ОСОБА_5, має місце припинення права відповідачки на користування спірним приміщенням, враховуючи те, що її право як колишнього члена сім*ї (смпівмешканки) колишнього власника є похідним від права власності останнього (ОСОБА_5) на квартиру.

ОСОБА_4 з положеннями ст. 319 ЦК Ураїни, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм Майном, зокрема шляхом усунення перешкод у здійсненні користування майном особою, у якої відпали законні підстави для такого користування.

Відповідно положень ст. 156 ЖК України, право членів сім*ї (в тому числі і колишніх членів сім*ї) власника на користування жилим приміщенням є похідним від права власника і з припиненням для власника права власності на жиле приміщення члени його сім*ї (колишні члени сім*ї при відсутності між ними договірних відносин, зокрема найму, оренди, сервітуту тощо) втрачають право користування цим приміщенням.

Відповідачка не визнана у встановленому законом порядку (ст. 64 ЖК України) членом сім*ї колишнього власника житла. Судом також встановлено, що інших будь-яких договірних правовідносин між відповідачкою і попереднім власником, які б давали підстави для обмеження прав позивача, як нового власника квартири, з передбачених законом підстав, не існувало і не існує.

Дослідивши вищезазначені докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, проживання відповідачки у належній власнику квартирі чинить перешкоди останньому у користуванні власністю, а тому відповідачка підлягає визнанню такою, що втратила право користування жилим приміщенням та виселенню з належної позивачу квартири.

Відповідно до ст. 7 Закону України від 11.12.2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Керуючись ст.ст. 319, 391 ЦК України, ст. 156 ЖК України, ст.ст. 212-214 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити.

Усунути ОСОБА_1 перешкоди у користуванні власністю - визнати ОСОБА_2, такою, що втратила право користування житловим приміщенням в квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_1.

Виселити ОСОБА_2 з квартири, розташованій за адресою: АДРЕСА_1.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Запорізької області через Комунарський районний суд м. Запоріжжя протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя А.І. Боровікова