Справа №490/5485/13-ц 09.02.2017 09.02.2017 09.02.2017
Провадження №22-ц/784/254/17
справа № 490/5485/13-ц
провадження № 22ц-784/254/2017 Головуючий у першій інстанції: Мамаєва О.В.
категорія 34 Доповідач в апеляційній інстанції: Лівінський І.В.
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

09 лютого 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Лівінського І.В.,

суддів: Колосовського С.Ю., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання Богуславською О.М.,

за участю: представника позивача ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4,

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційними скаргами

ОСОБА_5,

ОСОБА_4

на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 22 листопада 2016 року

за позовом

ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про відшкодування збитків,

в с т а н о в и л а:

В травні 2013 року ОСОБА_5 звернувся з позовом до ОСОБА_4 про стягнення моральної та матеріальної шкоди.

Позивач зазначав, що 11 січня 2013 року з вини ОСОБА_4 який керував автомобілем «Ford Transit», реєстраційний номер НОМЕР_1, сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП), внаслідок чого було пошкоджено його автомобіль «DAEWOO Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_2, а також автореєстратор вартістю 1000 грн. Оскільки автомобіль був непридатний для пересування він витратив 1280 грн. на його евакуацію.

Постановою Центрального районного суду м. Миколаєва від 20 березня 2013 року ОСОБА_4 визнано винним у скоєнні ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності.

Згідно висновку оцінювача дійсна вартість автомобіля до ДТП складає 53822 грн. 06 коп.

Посилаючись на викладене, позивач, неодноразово уточнюючи свої вимоги, остаточно просив суд стягнути з ОСОБА_4 матеріальні збитки в розмірі 57202 грн., 5000 грн. моральної шкоди, інфляційні втрати за прострочення виконання зобов'язання в розмірі 50509 грн.37 коп., а також 3% річних в розмірі 5822 грн. 34 коп.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 22 листопада 2016 року позов задоволено частково. Постановлено стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 53822 грн. 06 коп. збитку, 1280 грн. за евакуацію транспортного засобу, 5000 грн. моральної шкоди та 1722 грн. 02 коп. судового збору.

Сторони не погодились з рішенням та оскаржили його.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 посилаючись на неповне дослідження судом доказів по справі, порушення судом норм матеріального та процесуального права просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

ОСОБА_5 просив змінити рішення та додатково стягнути з ОСОБА_4 інфляційні втрати в розмірі 50509 грн.37 коп., а також 3% річних в розмірі 5822 грн. 34 коп., посилаючись на порушення судом норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у справі, дослідивши докази по справі в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_5 не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга ОСОБА_4 підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 11 січня 2013 року з вини ОСОБА_4 який керував автомобілем «Ford Transit», реєстраційний номер НОМЕР_1, сталася ДТП, внаслідок чого було пошкоджено автомобіль «DAEWOO Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_5

Постановою Центрального районного суду м. Миколаєва від 20 березня 2013 року ОСОБА_4 визнано винним у скоєнні ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності.

Згідно квитанції ОСОБА_5 сплатив за евакуацію автомобіля 1280 грн. (а.с. 37).

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для цивільної відповідальності ОСОБА_4 за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки майну ОСОБА_5, а також за моральні страждання останнього внаслідок пошкодження його майна.

Висновки суду в частині підстав відповідальності за шкоду відповідають вимогам статей 1166, 1167, 1187 ЦК України.

Також колегія погоджується з визначеним судом першої інстанції розміром моральної шкоди, приймаючи до уваги характер та обсяг страждань позивача внаслідок знищення його майна, тривалість немайнових втрат, тяжкість вимушених змін у його житті, та виходячи з засад розумності та справедливості.

Доводи апеляційної скарги щодо недоведеності моральної шкоди не можуть прийматись до уваги з наведених вище підстав.

Разом з тим, визначаючи розмір відшкодування майнової шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки ремонт автомобіля позивача є економічно необґрунтованим, ОСОБА_5 має право отримати вартість автомобіля до ДТП.

Між тим, суд не звернув належної уваги на те, що на час розгляду справи, позивач розпорядився пошкодженим автомобілем на свій розсуд, продавши його по запчастинам.

Крім того, згідно з роз'ясненнями, викладеними в пункті 15 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», порядок відшкодування шкоди, пов'язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону України № 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV), який згідно зі статтею 8 ЦК (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду.

Відповідно до ст. 30 Закону № 1961-IV, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно звіту оцінювача дійсна вартість автомобіля позивача складає 53822 грн. 06 коп., вартість відновлювального ремонту - 71526 грн. 66 коп., а його вартість після ДТП - 11625 грн. 56 коп. (а.с. 6).

За таких обставин, колегія суддів вважає, що, оскільки витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу позивача перевищують вартість транспортного засобу до ДТП, та за відсутності пошкодженого автомобіля, який не може бути переданий відповідачу, позивач має право на відшкодування різниці між вартістю транспортного засобу до та після ДТП.

Отже, на користь позивача підлягає стягненню матеріальна шкода в розмірі 43476 грн. 50 коп., яка складається з різниці між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, в розмірі 42196 грн. 50 коп. (53822,06 - 11625,56), а також витрат на евакуацію транспортного засобу в розмірі 1280 грн.

Оскільки суд першої інстанції не звернув належної уваги на зазначені обставини справи та вимоги матеріального права, рішення в частині стягнення матеріальної шкоди підлягає зміні на підставі п.п. 3, 4 ст. 309 ЦПК України.

Також підлягає зміні відповідно до положень ч. 5 ст. 88 ЦПК України рішення в частині розподілу судових витрат.

Враховуючи розмір судового збору, сплаченого позивачем в суді першої - 1185 грн. 34 коп. та відповідачем при подачі апеляційної скарги - 1855 грн. 19 коп., а також пропорційність задоволених позовних вимог (38%) та задоволених вимог апеляційної скарги ОСОБА_4 (21%), з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 60 грн. 82 коп.

Крім того, з відповідача підлягає стягненню в дохід держави 179 грн. 40 коп. судового збору, недоплаченого позивачем при подачі позову в частині вимог про стягнення моральної шкоди.

Твердження апеляційної скарги ОСОБА_4 про те, що обов'язковою умовою для відшкодування збитків, є повернення заподіювачу шкоди пошкодженого автомобіля, не можуть братись до уваги, оскільки в даному випадку вказана обставина врахована, шляхом вирахування вартості пошкодженого автомобіля з його дійсної вартості.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 про те, що позивач мав пред'явити вимоги про стягнення шкоди до страхової компанії, в якої застраховано його відповідальність, досліджувались судом першої інстанції. Судом дана правова оцінка таким доводам, висновки викладені в мотивувальній частині рішення з посиланням на правові позиції Верховного Суду України з цього питання, і з такими висновками колегія суддів погоджується.

Також не можуть прийматись до уваги доводи апеляційної скарги ОСОБА_5 про те, що стягнута з відповідача матеріальна шкода має розраховуватись з урахуванням індексу інфляції, та з відповідача підлягає стягненню 3% річних за прострочення грошового зобов'язання.

Відповідно до роз'яснень пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, положення статті 625 ЦК не застосовуються до відносин з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, оскільки відшкодування шкоди є відповідальністю, а не грошовим зобов'язанням, яке виникає з договірних зобов'язань. Винятком є відповідальність страховика (п. 4 постанови № 4 від 1 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки»).

При цьому, колегія суддів вважає, що правова позиція Верховного Суду України, викладена у постанові від 1 жовтня 2014 року (справа № 6-113цс14), до спірних правовідносин не може застосовуватись, оскільки в ній зроблено висновок про застосування положень ст. 625 ЦК України за інших обставин, ніж в даній справі, зокрема, про застосування положень ст. 625 ЦК України по невиконаним зобов'язанням про відшкодування шкоди, яка вже була визначена вироком суду.

Керуючись статями 303, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити, а апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 22 листопада 2016 року в частині стягнення матеріальної шкоди та розподілу судових витрат змінити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 43476 грн. 50 коп. на відшкодування матеріальної шкоди, а також 60 грн. 82 коп. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави 179 грн. 40 коп. судового збору.

Рішення в частині стягнення моральної шкоди залишити без зміни.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий І.В. Лівінський

Судді С.Ю. Колосовський

Т.В. Серебрякова