Справа №592/3565/17 Головуючий у суді у 1 інстанції - Чернобай О. І.
Номер провадження 22-ц/788/918/17 Суддя-доповідач - Бойко В. Б.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2017 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області в складі: головуючого- Бойка В. Б.,

суддів - Кононенко О. Ю. , Ткачук С. С.

з участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Сумської області апеляційні скарги представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 та відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Суми на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 24 квітня 2017 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Суми про відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров'я,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 24 квітня 2017 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Суми ( далі - Фонд ) на користь ОСОБА_3 11000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров'я.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду змінити, збільшивши розмір моральної шкоди.

При цьому зазначає, що судом не достатньо оцінені та не враховані характер і обсяг моральних та фізичних страждань, стан здоров'я та морально-емоційний стан позивача, а також не враховано те, що він дуже тривалий працював в шкідливих умовах праці. Розмір спричиненої моральної шкоди позивач оцінює в 60000 грн., оскільки вважає, що така сума відповідає тяжкості та тривалості його моральних страждань.

В апеляційній скарзі Фонд, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у позові. Вказує, що довідка МСЕК про відсоток стійкої втрати працездатності та акт розслідування хронічного професійного захворювання не є підтвердженням факту заподіяння моральної шкоди. Крім того, діючим на час виникнення спірних правовідносин законодавством, передбачалось подання відповідного висновку медичних органів, як однієї з суттєвих умов відшкодування моральної шкоди, але позивач таких доказів не надав.

Також зазначає, що виплачена одноразова допомога та щомісячне відшкодування втраченого заробітку за своєю суттю компенсує моральний аспект страхового випадку. Окрім того, з 01 січня 2015 року, відповідно до закону №77-VIII від 28 грудня 2014 року, взагалі відшкодування моральної шкоди потерпілим від профзахворювань не є страховою виплатою та здійснюється відповідно до норм ЦК України та КЗпП України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників апелянтів, які підтримали доводи своїх апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з доведеності факту заподіяння моральної шкоди та наявності підстав для її стягнення з Фонду, оскільки на момент встановлення вперше ступеня стійкої втрати працездатності та ІІІ групи інвалідності у позивача, саме на відповідача було покладено обов'язок відшкодування моральної шкоди. При визначенні розміру відшкодування, суд виходив із засад розумності, виваженості та справедливості.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Як встановлено судом першої інстанції та як вбачається із матеріалів справи, з 01 лютого 1983 року по 02 листопада 2016 року ОСОБА_3 перебував у трудових відносинах з ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» ( а.с. 6-7 ).

Відповідно до акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання № 38 від 07 квітня 2003 року позивачу були встановлені професійні захворювання: Силікоз І ст., 1/1, s/s. Хронічний обструктивний бронхіт ІІ ст. в фазі ремісії. Емфізема легень ІІ ст. Легенева недостатність ІІ ст. Захворювання професійне. Нейросенсорна туговухість з помірним ступенем зниження слуху професійного характеру (основний діагноз). Гіпертонічна хвороба І ст. Вегетативно-сенсорна поліневропатія верхніх кінцівок. РОХП з алгічним синдромом (супутній діагноз) ( а.с. 8 ).

Судом встановлено, що згідно висновку МСЕК від 03 червня 2003 року ОСОБА_3 встановлено 55% стійкої втрати працездатності у зв'язку з професійним захворюванням.

З довідки виданої Спеціалізованою МСЕК м. Суми від 17 червня 2014 року про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності вбачається, що ОСОБА_3 встановлено ІІІ групу інвалідності, ступень втрати працездатності склала 60% ( а.с. 9 ).

Як вбачається з матеріалів справи, спірні правовідносини щодо відшкодування моральної шкоди працівнику виникли з моменту встановлення вперше стійкої втрати професійної працездатності, тобто з 03 червня 2003 року, тому до них, відповідно до ч. 2 ст. 5 ЦК України, необхідно застосовувати закон, що діяв на момент виникнення правовідносин.

Відповідно до абз. 4 ст. 1 Закону України « Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності » ( далі - Закон; в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин ) відшкодування матеріальної та моральної шкоди застрахованим і членам їх сімей було завданням страхування від нещасного випадку.

Згідно з підпунктом « е » п. 1 ст. 21 Закону, в разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України був зобов'язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні, грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому.

У відповідності до ч. 3 ст. 28 Закону, за наявності факту заподіяння моральної шкоди потерпілому Фондом провадиться страхова виплата за моральну шкоду.

Згідно з ч. 3 ст. 34 Закону, моральна (немайнова) шкода, заподіяна умовами виробництва, яка не спричинила втрати потерпілим професійної працездатності, відшкодовувалась Фондом за заявою потерпілого з викладом характеру заподіяної моральної (немайнової) шкоди та за поданням відповідного висновку медичних органів. Відшкодування повинно було здійснюватися у вигляді одноразової страхової виплати незалежно від інших видів страхових виплат.

Отже, за змістом статей 21, 28, 30, 34, 35 цього Закону право на отримання потерпілим страхових виплат у разі настання стійкої втрати працездатності, у тому числі виплати за моральну шкоду, виникає в особи з дня встановлення їй такої стійкої втрати працездатності вперше висновком МСЕК.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачем надано докази завдання йому моральної шкоди в результаті ушкодження здоров'я та правильно стягнув з відповідача моральну шкоду в розмірі 11000 грн. з урахуванням всіх обставин та вимог закону, а також з дотриманням засад розумності та справедливості.

Посилання ОСОБА_3 в апеляційній скарзі на неврахування судом тривалості роботи в шкідливих для здоров'я умовах є безпідставними, оскільки зазначені обставини не є визначальними для визначення розміру завданої моральної шкоди.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншими ушкодженнями здоров'я.

За змістом закону, проявом моральної шкоди стосовно фізичної особи є душевні страждання, яких вона зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою заподіювача шкоди щодо потерпілого. Оскільки підставою виникнення обов'язку по відшкодуванню моральної шкоди є правопорушення, а у справі достовірно встановлено, що роботодавець вчинив правопорушення відносно позивача, тому є і моральні страждання з приводу порушення його прав.

Доводи апеляційної скарги Фонду про відсутність висновку медичних органів, що підтверджує наявність моральної шкоди не заслуговують на увагу та не є підставою для відмови позивачу у позові.

За таких обставин, посилання відповідача в апеляційній скарзі на недоведеність позивачем завдання йому моральної шкоди унаслідок ушкодження здоров'я під час виконання ним трудових обов'язків, є безпідставним.

Посилання у апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_3 виплачена одноразова допомога та щомісячно відшкодовується сума втраченого заробітку, а тому вказані виплати компенсують моральний аспект страхового випадку, не ґрунтується на законі, оскільки відповідно до ч. 4 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Інші доводи апеляційних скарг висновків суду не спростовують.

З огляду на вищевикладене, колегією суддів не виявлено неправильного застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які б могли бути підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції, тому апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312-315 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 та відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Суми відхилити.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 24 квітня 2017 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий -

Судді -