АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/26/17 Доповідач: Коваленко І.П.
Категорія: договірні
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2017 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого Коваленко І.П

суддів Довгаль А.П., Костенко Т.М.,

при секретарі Дмитренко А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м.Харкова від 26 березня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики,-

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 02 лютого 2013 року між ним та ОСОБА_1 укладено договір позики за умовою якого останній отримав 34 149 грн. терміном до 31 березня 2013 року. Разом з тим, 02 лютого 2013 року укладено було також і договір поруки, за яким поручителем за належне виконання договору позики виступила ОСОБА_3. Зобов'язання за договором ОСОБА_1 не виконав.

У зв'язку з цим, просив суд стягнути з ОСОБА_1 на його користь 46 085 грн., стягнути солідарно з відповідачів на його користь заборгованість у розмірі 200 грн., вирішити питання судових витрат.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Харкова від 26 березня 2015 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість у сумі 41 598,87 грн. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_3 на користь позивача заборгованість у розмірі 200 грн., стягнуто з відповідачів на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 121,80 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції про стягнення з нього заборгованості на користь ОСОБА_2 41 598 грн., 100 грн., 60,90 грн.; просив суд ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на незаконність, необґрунтованість рішення, ухваленого з порушенням вимог матеріального та процесуального права, на невідповідність висновків суду фактичним обставинам по справі.

Колегія суддів, вислухавши суддю доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з доведеності укладення між сторонами договору позики та неналежного виконання відповідачами зобов'язань по укладеним договорам.

Проте з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може.

Згідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За частиною 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Матеріали справи свідчать, що на підтвердження підстав заявленого позову та факту укладення договору позики та передачі заявленої у позові суми, позивач наддав договір позики від 02 лютого 2013 року, в якому текст виконаний шляхом друкування на принтері, а підпис, та прізвище та ініціали відповідача ОСОБА_1 виконані рукописним текстом кульковою ручкою. За умовою договору позики ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_2 34 149 грн. терміном до 31 березня 2013 року для покупки авто (а.с. 6-7).

02 лютого 2013 року укладено було також і договір поруки, за яким поручителем за належне виконання договору позики виступила ОСОБА_3 (а.с.8).

ОСОБА_2 вважає, що на його користь з ОСОБА_1 підлягає стягненню 46 085 грн. суми боргу за договором позики від 02 лютого 2013 року, а солідарно з відповідачів 200 грн.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 02.07.2014 у справі № 6-79цс14, застосування якої є обов'язковим в силу ст. 214-2 ЦПК України, у разі пред'явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов'язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 ЦПК України для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

За клопотанням ОСОБА_1 ухвалою судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 03 листопада 2016 року відповідно до ч. 1 ст. 143 ЦПК України було призначено судову почеркознавчу експертизу.

Згідно висновку судово-почеркознавчої експертизи №11435/335 від 16 січня 2017 року, підпис від імені ОСОБА_1 в «договорі позики» від 02 лютого 2013 року в графі «підписи сторін» в рядку «Позичальник» виконано рукописним способом без попередньої технічної підготовки та використання технічних засобів не ОСОБА_1 (а.с.1-4 т.2).

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 пояснив, що грошей від позивача він ніколи не отримував, підпис в договорі позики не його, а в розписці про отримання грошей (а.с.59) взагалі неправильно зазначено номер паспорту та ідентифікаційного коду.

В судовому засіданні апеляційного суду був оглянутий паспорт відповідача ОСОБА_1 та встановлено, що дійсно дві цифри паспорту не відповідають паспорту зазначеному у розписці.

Також ОСОБА_1 пояснив, що не знає поручителя ОСОБА_3, такі вимоги позивача до нього мотивував тим, що можливо це пов'язано з тим, що він колись працював у позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу, які у даній справі не встановлені.

Належних і допустимих доказів на підтвердження укладення договору позики і отримання відповідачем заявленої у позові грошової суми матеріали справи не місять.

В судовому засіданні апеляційної інстанції колегією суддів було роз'яснено представнику позивача право на проведення будь-якої експертизи, враховуючи висновки судово-почеркознавчої експертизи №11435/335 від 16 січня 2017 року, яка проводилась на підставі ухвали апеляційного суду.

Однак, представник позивача пояснив, що він відмовляється від проведення будь-якої експертизи.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 задоволенню не підлягають.

За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

На підставі наведеного та керуючись п.2 ч.1 ст.307, 313, ч.2 ст.314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м.Харкова від 26 березня 2015 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді