Справа № 382/1622/16-ц Головуючий у І інстанції Денисенко Н. О.
Провадження № 22-ц/780/868/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 58 19.01.2017
УХВАЛА

Іменем України

19 січня 2017 року м.Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Гуль В.В., Верланова С.М.,

при секретарі Воробей В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Згурівського районного суду Київської області від 22 листопада 2016 року у справі за позовом Першого заступника керівника Бориспільської місцевої прокуратури Київської області до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів, -

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2016 року перший заступник керівника Бориспільської місцевої прокуратури Київської області звернувся до суду в інтересах держави в особі Яготинської райдержадміністрації із вказаним вище позовом, який мотивував тим, що із липня 2015 року відповідач ОСОБА_2 працював на посаді голови Яготинської районної державної адміністрації Київської області і мав статус державного службовця. Перебуваючи на посаді, відповідач видав розпорядження №78-к від 22 липня 2015 року, яким призначив собі щомісячну надбавку у розмірі 20 % посадового окладу і на підставі якого йому виплачено кошти: за липень 2015 року в розмірі 189,76 грн., за серпень 2015 року 709,86 грн., за вересень 2015 року 646,60 грн. Крім того, 12 жовтня 2015 року відповідач видав аналогічне розпорядження №110-к про призначення йому надбавки у розмірі 25 % посадового окладу, на підставі якого йому виплачено кошти: за жовтень 2015 року - 738,97 грн., за листопад 2015 року 646,60 грн. та за грудень 2015 року 1163,90 грн.

Посилався, щовказані розпорядження відповідача є незаконними, бо суперечать постанові КМ України № 268 від 9 березня 2006 року «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів», згідно якої рішення про преміювання керівників цих органів чи встановлення їм надбавок приймається органом вищого рівня.

Крім того, постановою Яготинського районного суду Київської області від 4 березня 2016 року, яка набрала законної сили, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, повязаного з корупцією, за ч.2 ст.1727 КУпАП України, зокрема у тому, що він, працюючи на посаді голови Яготинської районної державної адміністрації, видав розпорядження №78-к від 22 липня 2015 року та №110-к від 12 жовтня 2015 року про встановлення собі щомісячних надбавок в розмірі 20% та 25% від посадового окладу. Таким чином допустив реальний конфлікт інтересів, на підставі чого йому неправомірно було нараховано та виплачено кошти.

Вважає, що відповідач отримав кошти в сумі 4095,69 грн. без достатньої правової підстави, а тому відповідно до статей 1212, 1215 ЦК України має повернути їх. У звязку із наведеним просив стягнути із відповідача ОСОБА_2 на користь Яготинської районної державної адміністрації грошові кошти в розмірі 4095,69 грн. та судові витрати.

Рішенням Згурівського районного суду Київської області від 22 листопада 2016 року позов задоволено. Стягнуто із відповідача ОСОБА_2 на користь Яготинської районної державної адміністрації безпідставно набуті кошти в розмірі в розмірі 4095,69 грн. та судовий збір в розмірі 1378 грн.

Не погоджуючись із рішенням, відповідач ОСОБА_2 подав пеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права. Скаргу мотивує тим, що видані ним розпорядження були підготовані керівником сектору кадрової роботи та завізовані керівником юридичного сектору. Крім того, на отримання вказаних надбавок він мав повне право, бо стаж його держслужби на момент призначення складав 14 років 9 місяців і 7 днів, що давало право на надбавку 20 %, а із 12 жовтня 2015 року 15 років, що давало право на надбавку 25 %. Крім того, дана надбавка входить до складу заробітної плати і не потребує додаткових розпоряджень чи погоджень.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 подану апеляційну скаргу підтримав, просив задоволити та скасувати рішення Згурівського районного суду Київської області як незаконне.

Решта учасників справи належним чином повідомлені про час розгляду справи, що стверджується рекомендованими повідомленнями про вручення судових повісток, до суду не зявилися, причин неявки не повідомили, що відповідно до ст.305 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Бориспільська місцева прокуратура Київської області направила до суду письмові заперечення на апеляційну скаргу.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що відповідач ОСОБА_2 незаконно, без достатніх правових підстав отримав грошові кошти у вигляді надбавки, а відтак дані кошти підлягають стягненню на користь Яготинської районної державної адміністрації.

Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Відповідно до положень ч.1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно п.1 ч.1 ст.1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Судом першої інстанції встановлено і підтверджується матеріалами справи, що розпорядженням Президента України № 633/2015-рп від 18 липня 2015 року відповідача ОСОБА_2 призначено на посаду голови Яготинської районної державної адміністрації Київської області, у звязку з чим чим останній набув статусу державного службовця.

Перебуваючи на посаді, відповідач видав розпорядження №78-к від 22 липня 2015 року, яким встановив собі щомісячну надбавку за вислугу років у розмірі 20 % посадового окладу. 12 жовтня 2015 року відповідач видав аналогічне розпорядження №110-к про встановлення йому щомісячної надбавки за вислугу років у розмірі 25 % посадового окладу. На підставі вказаних розпоряджень відповідачу виплачено грошові кошти: у липні 2015 року в розмірі 189,76 грн., у серпні 2015 року - 709,86 грн., у вересні 2015 року - 646,60 грн., у жовтні 2015 року - 738,97 грн., у листопаді 2015 року - 646,60 грн. та у грудні 2015 року 1163,90 грн., а всього відповідачу виплачено грошові кошти в розмірі 4095,69 грн.

Також судом встановлено, що відповідач отримав вказані кошти внаслідок порушення ним норм чинного законодавства, зокрема постанови КМ України № 268 від 9 березня 2006 року «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів», згідно п.6 якої рішення про преміювання керівників цих органів чи встановлення їм надбавок приймається органом вищого рівня, а не безпосередньо самим керівником.

При цьому, суд першої інстанції обгрунтовано врахував, що постановою Яготинського районного суду Київської області від 4 березня 2016 року, залишеною без змін постановою Апеляційного суду Київської області від 5 квітня 2016 року, відповідач ОСОБА_2 визнаний винним у вчиненні повязаного із корупцією адміністративного правопорушення за ч.2 ст.1727 КупАП і на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу. ОСОБА_2 визнаний винним у тому, що він, працюючи на посаді голови Яготинської районної державної адміністрації, видав розпорядження № 78-к від 22 липня 2015 року та № 110-к від 12 жовтня 2015 року, якими самостійно встановив собі щомісячну надбавку за вислугу років в розмірі 20 % і 25 % посадового окладу. ОСОБА_2 видав розпорядження про встановлення собі надбавки в умовах реального конфлікту інтересів, діючи умисно, з корисливих мотивів і достовірно знаючи про те, що розмір надбавки голові райдержадміністрації встановлюється Київською облавною державною адміністрацією. При вирішенні питання щодо встановлення надбавки за вислугу років ОСОБА_2 повинен був керуватися приписами п.6 постанови КМ України № 268 від 9 березня 2006 року «Про упорядкування структури та умов праці апарату виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів», відповідно до яких рішення про встановлення надбавок керівникам органів виконавчої влади приймається органом вищого рівня. Внаслідок порушення ОСОБА_2 зазначених норм чинного законодавства ним було набуто грошові кошти в загальному розмірі 4095,69 грн.

За таких обставин суд прийшов до обгрунтованого висновку про безпідставне набуття відповідачем грошових коштів у вигляді щомісячної надбавки за вислугу років за період із вересня по грудень 2015 року і стягнув їх із останнього на користь Яготинської районної державної адміністрації Київської області.

Доводи апеляційної скарги про те, що видані апелянтом розпорядження були підготовані керівником сектору кадрової роботи та завізовані керівником юридичного сектору, не мають правового значення для вирішення даного спору.

Посилання апелянта на те, що він має право на отримання щомісячної надбавки за вислугу років з огляду на стаж його держслужби відповідно до ст.33 Закону України «Про державну службу», не спростосують висновків суду про отриманння цих коштів без достатніх підстав, поскільки йдеться не про наявність чи відсутність у відповідача права на отримання надбавки за вислугу років, а про порушення останнім порядку реалізації такого права.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що вказана надбавка за вислугу років входить до складу заробітної плати і не потребує додаткових розпоряджень чи погоджень не грунтуються на вимогах закону.

Частинами 2 та 5 ст.33 Закону України «Про державну службу» встановлено, що заробіток держслужбовця включає в тому числі надбавку за вислугу років та визначено розміри таких надбавок залежно віж стажу роботи у відсотках до посадового окладу.

Частина 7 ст.33 вказаного закону передбачає, що умови оплати праці державних службовців, розміри їх посадових окладів, надбавок, доплат і матеріальної допомоги визначаються КМ України. Тобто, дана норма є відсилочною до нормативних актів КМ України.

Вказані питання врегульовані постановою КМ України № 268 від 9 березня 2006 року «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів», п.3 якої передбачає виплату державним службовцям надбавки за вислугу років у відсотках до посадового окладу.

Пунктом 6 вказаної постанови спеціально обумовлено, що рішення про встановлення їм надбавок, передбачених цією постановою, приймається органом вищого рівня, а не безпосередньо самим керівником.

Отже, за змістом даної норми для отримання надбавки керівником необхідно рішення органу вищого рівня по відношенню до ОСОБА_2, який рішення про встановлення такої надбавки не приймав, а не розпорядження самого відповідача, як він помилково вважає.

Доводи апеляційної скарги про те, що п.6 вказаної постанови регламентує встановлення факультативних надбавок, а не надбавки за вислугу років, суперечать змісту п.6 постанови, який не має виключень і чітко вказує на те, що всі надбавки, передбачені цією постановою (в тому числі п.3 постанови), встановлюються керівникам органів виконавчої влади за рішенням органу вищого рівня.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а тому визнає дане рішення законним та обґрунтованим.

Підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія судів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Згурівського районного суду Київської області від 22 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: