Справа № 347/52/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2017 року м. Косів

Косівський районний суд, Івано-Франківської області в складі:

головуючої-судді: ОСОБА_1,

секретаря: Терлюжак Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Косів цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: орган опіки та піклування Косівської РДА про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа: орган опіки та піклування Косівської РДА про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька, мотивуючи свої вимоги тим, що перебуваючи з відповідачем у зареєстрованому шлюбі у них 20.03.2015р. народилася дитина ОСОБА_4. Рішенням Косівського районного суду від 20.03.2013р. шлюб між сторонами розірвано та неповнолітню дитину вирішено залишити на проживання біля матері. З часу розірвання шлюбу відповідач участі у вихованні та догляді за дитиною не бере, розвитком дитини не цікавиться та жодної матеріальної допомоги на її утримання не надає. Дитина часто хворіє, а тому для профілактики та лікування її за рекомендаціями лікарів, необхідне періодичне лікування на морі. Проте, відповідач безпідставно недає їй згоди на виїзд дитини за межі України та не наводить жодних вагомих аргументів, які б пояснювали й обгрунтовували його відмову. Вважає, що відповідач чинить їй перешкоди у здійсненні заходів спрямованих на покращення здоров»я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Крім цього, виїзд дитини за кордон сприятиме розширенню світогляду дитини та добре позначиться на її розвитку. А такі дії відповідача порушують право дитини на повний та гармонійний розвиток її особистості та вказує на зловживання відповідачем своїми батьківськими правами. Просить справу розглянути у її відсутності та позов задоволити, надавши їй дозвіл на виїзд ОСОБА_4, 2013р.н. за кордон без дозволу батька дитини та дозволити позивачці без згоди батька дитини оформлювати документи для тимчасового виїзду або супроводу дитини за межі України до країн ближнього та дальнього зарубіжжя до досягнення нею повноліття.

Відповідач про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про що свідчить розписка про одержання судової повістки, причину неявки суду не повідомив. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України.

Представник органу опіки та піклування Косівської РДА ОСОБА_5 подав до суду заяву в якій просить справу розглянути у його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які установлюються законом.

Згідно до ч.2 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Як встановлено в судовому ОСОБА_2 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 з 14.10.2009р., що стверджується копією свідоцтва про шлюб серії І-НМ №126614.

Згідно із офіційно перекладеного з італійської мови на українську витягу з реєстру актів про народження міської ради м.Піццо, провінції ОСОБА_6 від 04.04.2013р. вбачається, що за час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі у них 20.03.2013р. у м.Вібо Валентія народилася дитина - ОСОБА_4.

Відповідно до рішення Косівського районного суду від 25.02.2015р. стверджується, що шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 розірвано, неповнолітню дитину ОСОБА_4 20.03.2013р. залишено на проживанні та вихованні матері ОСОБА_2

Як встановлено судом, після розірвання шлюбу відповідач фактично дочкою не цікавиться, не займається її вихованням, не спілкується з нею та не надає матеріальну допомогу.

Згідно довідки, яка перекладена з італійської мови на українську мову медичного управління по провінції м.Вібо Валентія від 13.12.2016р. вбачається, що дитина страждає харчовою алергією широкого спектру сенсибілізації з ризиком афілактичного шоку. Дитина дотримується дієти з виключенням продуктів алергенів. ОСОБА_7 має перебувати під постійним амбулаторним оглядом протягом року.

Як встановлено в судовому засіданні, мати дитини має можливість оздоровлювати дитину за межами України та перебувати під амбулаторним оглядом, проте батько дитини не дає згоду на виїзд дитини за межі України.

Згідно із ч.2 ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадянами України" за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Аналогічне положення міститься у п.2 ч.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою КМ України №57 від 27.01.1995 року, про те, що виїзд громадян України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затвердженими постановою КМ України №231 від 31.03.1995 року, визначено, зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон.

Статтею 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду.

Згідно довідки виданої виконкомом Старокутської сільської ради від 13.01.2017р. №151 вбачається, що ОСОБА_4, 20.03.2013р. знаходиться на утриманні матері ОСОБА_2

Долучені до матеріалів справи медичні документи Косівської ЦРЛ, зокрема виписка з медичної карти №3081 стаціонарного хворого ОСОБА_4,2013р.н. свідчать про те, що дитина дійсно хворіє з діагнозом: атопічний дерматит в стадії загострення. Дані обставини свідчать про те, що дитина повинна проходити оздоровлення та перебувати під постійним наглядом лікарів, а як стверджується матеріалами справи, мати вважає, що найкращий нагляд за дитиною може бути здійснено за кордоном, а тому просить надати дозвіл на виїзд за межі України малолітній дитині без згоди та супроводу його батька.

Крім цього, враховуючи те, що наведені вище норми права не містять такого положення, що на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд з України дитині, яка не досягла 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків, дозволяється разовий виїзд дитини, і для кожної наступної короткострокової поїздки необхідно отримання нового рішення, у разі, якщо батько (мати) відмовиться від надання дозволу на виїзд своєї дитини за межі України, що сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків у всіх правах і обов'язків відносно своїх дітей, зокрема, ст. 155 СК України визначає, що здійснення батьками своїх прав по виконанню обов'язків мають ґрунтуватися на повній повазі до прав дитини та її людської гідності, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, що законодавством визначено права та обов'язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини, що вони повинні бути непорушними в незалежності від стосунків батьків між собою.

Частиною 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Верховною ОСОБА_5 України 28.08.1991 року, що набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, визначено, що держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Так, в судовому засіданні встановлено, що сторони на даний час не спілкуються та відповідач безпідставно не надає згоду на виїзд дитини за кордон, що стверджується відсутністю будь-яких документів які б свідчили про причини ненадання такої згоди. При цьому суд бере до уваги й те, що дитина народилася на території іноземної держави, де за нею здійснюється медичний нагляд, та приймає до уваги те, що у судовому засіданні не надано жодного доказу, що виїзд за кордон дитини пов'язаний із виїздом на постійне місце проживання разом із матір'ю або довгострокове перебування за межами України з інших причин, а тому суд вважає, що внаслідок ухвалення рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 право батька на піклування, спілкування чи виховання дитини жодним чином не порушується і не обмежується.

Згідно вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Таким чином, враховуючи те, що позовні вимоги ОСОБА_2 відповідають інтересам дитини, які доведені в судовому засіданні, а тому підлягають до задоволення.

На підставі наведеного ст.33 Конституції України , ч.2 ст. 313 ЦК України, ч.2 ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадянами України", п.2 ч.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою КМ України №57 від 27.01.1995 року, ч. 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року та керуючись ст.ст. 214215, 224-226 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

Позов задоволити.

Надати ОСОБА_2 дозвіл на виїзд ОСОБА_4, 20 березня 2013р.н. за кордон без дозволу (згоди) батька дитини ОСОБА_3 до повноліття дитини.

Дозволити ОСОБА_2 без згоди батька ОСОБА_3 оформлювати документи для тимчасового виїзду або супроводу неповнолітньої ОСОБА_4, 20 березня 2013р.н. за межі України до країн ближнього та дальнього зарубіжжя до досягнення нею повноліття.

Рішення суду вступає в законну силу після закінчення строку для подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Івано-Франківського Апеляційного суду через Косівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення, а для осіб, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано до Косівського районного суду протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: М.І. Крилюк