Р І Ш Е Н Н Я
17 лютого 2017 року Бабушкінський районний суд м.Дніпропетровська
у складі: головуючого судді Шевцової Т.В.
при секретарі Южаковій В.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Ковалівка» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Приватного підприємства «Житниця», ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Україна» про визнання договору переведення боргу укладеним, визнання іпотечного договору припиненим, -
Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що між ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Україна» та Публічним акціонерним товариством «АКТАБАНК» був укладений Кредитний договір № 01-1645/Т від 27.12.2013 року. Тоді ж, між Приватним підприємством «Житниця» та Публічним акціонерним товариством «АКТАБАНК» був укладений Кредитний договір № 01-1644/Т від 27.12.2013 року.
З метою забезпечення виконання зобовязань по вказаним Кредитним договорам між ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Ковалівка» та Публічним акціонерним товариством «АКТАБАНК» укладено Іпотечний договір № 01-1644/Т/22 від 28.12.2013 року, також пізніше між ОСОБА_3 та Публічним акціонерним товариством «АКТАБАНК» укладені договори застави майнових прав (банківського вкладу) № 01-1644/Т/25 від 30.07.2014 року та № 01-1644/Т/26 від 30.07.2014 року, на підставі яких 31.07.2014 року Публічне акціонерне товариство «АКТАБАНК» здійснило списання грошових коштів з банківських вкладів ОСОБА_3 в рахунок погашення заборгованостей за основними зобовязаннями по кредитним договорам. В звязку з чим ОСОБА_3 набув права вимоги по борговим зобовязанням ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Україна» за Кредитним договором № 01-1645/Т від 27.12.2013 року та по борговим зобовязанням Приватного підприємства «Житниця» за Кредитним договором № 01-1644/Т від 27.12.2013 року
04 серпня 2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено угоду, за якою ОСОБА_2 в якості нового боржника прийняв на себе боргові зобовязання по борговим зобовязанням ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Україна» за Кредитним договором № 01-1645/Т від 27.12.2013 року та по борговим зобовязанням Приватного підприємства «Житниця» за Кредитним договором № 01-1644/Т від 27.12.2013 року перед кредитором ОСОБА_3 за його вимогами.
В обґрунтування своїх позовних вимог Позивач зазначає, що, виходячи з факту укладення угоди від 04.08.2014 року та, використовуючи правила регулювання правочину такого характеру втрачають силу зобовязання попередніх боржників за Кредитним договором № 01-1645/Т від 27.12.2013 року та Кредитним договором № 01-1644/Т від 27.12.2013 року. Відповідно, з моменту заміни боржника іпотечний договір № 01-1644/Т/22 від 28.12.2013 року, яким були забезпечені вимоги за кредитними договорами також вважається припиненим.
Посилаючись на вищевикладені обставини Позивач просив суд визнати угоду, укладену 04.08.2014 року дійсною з моменту укладення, а зобовязання ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Україна» за Кредитним договором № 01-1645/Т від 27.12.2013 року та зобовязання Приватного підприємства «Житниця» за Кредитним договором № 01-1644/Т від 27.12.2013 року припиненими в повному обсязі з моменту укладення угоди. Також, враховуючи, що при зміні боржників позивачем не надавалась згода на забезпечення боргових зобовязань нового боржника просив визнати припиненими зобовязання позивача, передбачені Іпотечним договором № 01-1644/Т/22 від 28.12.2013 року (зі змінами від 06.02.2014 року).
В судове засідання позивач надав заяву про розгляд справи без його участі, заявлені вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Просив їх задовольнити в повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_2 надав заяву про розгляд справи без його участі, обставини викладені в позовній заяві підтвердив. Просив винести рішення відповідно до норм чинного законодавства на розсуд суду.
Відповідачі ОСОБА_3, представник Приватного підприємства «Житниця», представник ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Україна», в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином відповідно до вимог ст. 74 - 76 ЦПК України, про причини своєї неявки суду не повідомили, не надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, а також не скористались правом надання заперечень проти позову.
Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
У зв'язку з чим суд, з урахуванням згоди позивача, вважає за можливе провести заочний розгляд справи та вирішити справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог виходячи з наступного.
Як передбачено ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Як передбачено ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Відповідно до положень ст. ст. 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. ч. 2, 3 ст. 58 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 59 ЦПК України).
Судом було встановлено та підтверджено матеріалами справи, що:
27.12.2013 року між ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Україна» та Публічним акціонерним товариством «АКТАБАНК» укладений Кредитний договір № 01-1645/Т Відповідно до умов Кредитного договору Публічне акціонерне товариство «АКТАБАНК» надало ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Україна» грошові кошти у формі відкличної кредитної лінії з лімітом кредитування 1 000 000, 00 доларів США (один мільйон доларів США).
27.12.2013 року між Приватним підприємством «Житниця» та Публічним акціонерним товариством «АКТАБАНК» укладений Кредитний договір № 01-1644/Т Відповідно до умов Кредитного договору Публічне акціонерне товариство «АКТАБАНК» надало Приватному підприємству «Житниця» грошові кошти у формі відкличної кредитної лінії з лімітом кредитування 850 000, 00 доларів США (вісімсот пятдесят тисяч доларів США).
28.12.2013 року з метою забезпечення виконання зобовязань за Кредитним договором № 01-1645/Т від 27.12.2013 року та Кредитним договором № 01-1644/Т від 27.12.2013 року між Іпотекодавцем ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Ковалівка» та Іпотекодержателем Публічним акціонерним товариством «Актабанк» укладений Іпотечний договір № 01-1644/Т/22, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського округу ОСОБА_4 за реєстровим номером 5399. Предмет іпотеки - нежитловий обєкт, розташований за адресою Миколаївська область, Миколаївський район, с. Ковалівка, вулиця Перемоги, будинок 326.
30.07.2014 року між Публічним акціонерним товариством «АКТАБАНК» та ОСОБА_3 укладено Договір застави майнових прав (банківського вкладу) № 01-1644/Т/25 від 30.07.2014 року в забезпечення виконання умов Кредитного договору № 01-1645/Т від 27.12.2013 року по борговим зобовязанням ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Україна».
30.07.2014 року між Публічним акціонерним товариством «АКТАБАНК» та ОСОБА_3 укладено Договір застави майнових прав (банківського вкладу) № 01-1644/Т/26 від 30.07.2014 року в забезпечення виконання умов Кредитного договору № 01-1644/Т від 27.12.2013 року по борговим зобовязанням Приватного підприємства «Житниця».
Судом було встановлено і підтверджено матеріалами справи, що станом на 31.07.2014 року заборгованість ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Україна» перед Публічним акціонерним товариством «АКТАБАНК» за Кредитним договором № 01-1645/Т від 27.12.2013 року склала: за кредитом - 980 000,00 доларів США (девятсот вісімдесят тисяч доларів США); за відсотками - 9 263,02 доларів США (девять тисяч двісті шістдесят три долари США). В загальному розмірі 989 263,02 доларів США (девятсот вісімдесят девять тисяч двісті шістдесят три долари США).
Судом було встановлено і підтверджено матеріалами справи, що станом на 31.07.2014 року заборгованість Приватного підприємства «Житниця» перед Публічним акціонерним товариством «АКТАБАНК» за Кредитним договором № 01-1644/Т від 27.12.2013 року склала: за кредитом - 785 000,00 доларів США (сімсот вісімдесят пять тисяч доларів США); за відсотками - 7 972,81 доларів США (сім тисяч девятсот сімдесят два долари США). В загальному розмірі 792 972,81 доларів США (сімсот девяносто дві тисячі девятсот сімдесят два долари США).
П. 3 ч. 1 ст. 512 ЦК України визначено, що серед підстав заміни кредитора є виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем), після чого, на підставі ч. 2 ст. 556 ЦК України до поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов'язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання.
31.07.2014 р. на підставі договору про відступлення права вимоги за іпотечним договором від 31.07.2014 р. посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського округу ОСОБА_4 від Публічного акціонерного товариства «Актабанк» до ОСОБА_3 перейшло право вимоги іпотекодержателя на підставі договору про відступлення права вимоги за іпотечним договором № 01-1644/Т/22 від 28.12.2013 року, посвідченим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського округу ОСОБА_4 за реєстровим № 5399. В договорі про відступлення права вимоги за іпотечним договором від 31.07.2014 р. нотаріусом зазначено реєстровий номер 2917.Судом також встановлено, що в Державному реєстрі Іпотек вказаний договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором від 31.07.2014 р. посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського округу ОСОБА_4 значиться за реєстровим номером 2916. В Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна заборона на відчуження зазначеного в договорі майна значиться за реєстровим номером 2917.
Статтею 1054 Цивільного кодексу України визначено перелік осіб, що можуть бути кредитодавцями в кредитних правовідносинах. Такими є банк або інша фінансова установа. Цей перелік є вичерпним, в звязку з чим Головне територіальне управління юстиції у м. Києві в своєму інформаційному листі (вих. № 3/28/1172 від 29.01.2016) виклало позицію, що нотаріус при вирішенні питань про посвідчення договорів про відступлення права вимоги не має жодних правових підстав для посвідчення такого договору на користь фізичної особи, так як ні фізична, ні юридична особа, якщо вона не є банком або іншою фінансовою установою, не можуть бути іпотекодержателями за договором іпотеки, який забезпечує виконання зобов'язання за кредитним договором.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 04 серпня 2014 року між ОСОБА_2В, та ОСОБА_3 укладено угоду за умовами якої боргові зобовязання за Кредитним договором № 01-1644/Т від 27.12.2013 року та Кредитним договором № 01-1645/Т від 27.12.2013 року на загальну суму 1 782 235,83 (один мільйон сімсот вісімдесят дві тисячі двісті тридцять пять доларів 83 центи)доларів США перейшли до ОСОБА_2 в порядку переведення боргу.
Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договору даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однією із сторін має бути досягнуто згоди.
Статтею 521 Цивільного кодексу України передбачена форма правочину щодо заміни боржника у зобов'язанні, яка визначається відповідно до положень статті 513 цього Кодексу - вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання.
Угода від 04 серпня 2014 року вчинена в письмовій формі, містить посилання на основні договори, на підставі яких виникли боргові зобов'язання, тобто, містить істотні умови предмету договору про переведення боргу, відповідно, повинна регулюватись за правилами договору про переведення боргу і є дійсною з моменту її укладення.
Згідно зі ст. 520 Цивільного кодексу України боржник у зобов'язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.
Частина перша статті 598 Цивільного кодексу України передбачає, що зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, а згідно з частиною першою статті 604 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється за домовленістю сторін.
Суд доходить висновку про те, що на підставі угоди від 04 серпня 2014 року, укладеної між ОСОБА_2В, та ОСОБА_3 за згодою кредитора відбулась заміна боржників ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Україна» по Кредитному договору № 01-1645/Т від 27.12.2013 року та Приватного підприємства «Житниця» по Кредитному договору № 01-1644/Т від 27.12.2013 року, на нового боржника - ОСОБА_2
Таким чином, суд доходить висновку, що на підставі угоди від 04.08.2014 року припинились зобовязання ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Україна» за Кредитним договором № 01-1645/Т від 27.12.2013 року перед ОСОБА_3 та припинились зобовязання Приватного підприємства «Житниця» за Кредитним договором № 01-1644/Т від 27.12.2013 року перед ОСОБА_3 Натомість боргові зобовязання по вказаним договорам в повному обсязі набуті новим боржником ОСОБА_2
Як вбачається з матеріалів справи, Позивач, будучи Іпотекодавцем за Іпотечним договором № 01-1644/Т/22 від 28.12.2013 року, не надавав згоду забезпечувати виконання зобов'язання новим боржником.
Згідно з ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником.
Закон України Про іпотеку, як спеціальний закон, визначає окремий вид застави іпотеку. За правилами ст. 1 вказаного Закону, іпотекою є вид забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Майновим поручителем є особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобовязання іншої особи-боржника.
Згідно ч. 1 ст. 583 ЦК України заставодавцем може бути боржник або третя особа (майновий поручитель).
Відмінність поручителя від майнового поручителя в цивільному обороті полягає лише у тому, що майновий поручитель поручається конкретно визначеним майном, у той час, як поручитель поручається усім належним йому майном. В решті, ці поняття тотожні за своєю правовою природою та змістом.
В той же час, відповідно до ч. 3 ст. 213 ЦК України, при тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги зясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін.
В даному конкретному випадку до Договору іпотеки № 01-1644/Т/22 від 28.12.2013 року, як до змішаного договору, необхідно застосовувати правила, якими регулюються відносини поруки (ст.ст. 553-559 ЦК України).
Тобто, Позивач є майновим поручителем, в розумінні ст. 583 ЦК України, ст. 1 Закону України Про іпотеку та ст. 553 ЦК України, а відносини між Позивачем та Відповідачем ОСОБА_3 за своєю суттю є змішаними і містять, як елементи застави (іпотеки), так і елементи поруки (поручительства).
У ст. 559 Цивільного кодексу України встановлені підстави припинення поруки, зокрема згідно з ч. 3 даної статті порука припиняється у разі переведення боргу на іншу особу, якщо поручитель не поручився за нового боржника.
Правові наслідки заміни боржника у зобовязанні, забезпеченому порукою або заставою, встановлені у ст. 523 Цивільного кодексу України. Згідно ч. 1 ст. 523 Цивільного кодексу України порука або застава, встановлена іншою особою, припиняється після заміни боржника, якщо поручитель або заставодавець не погодився забезпечувати виконання зобов'язання новим боржником.
Судом встановлено, що після того, як між кредитором ОСОБА_3 та новим боржником ОСОБА_2 була укладена угода про заміну боржника, Позивач згоду про забезпечення виконання зобовязання Нового боржника ОСОБА_2 за зобовязаннями, передбаченими Кредитним договором № 01-1644/Т та Кредитним договором № 01-1645/Т не надавав.
Позивач не є стороною угоди про переведення боргу від 04.08.2014 року та не укладав нового договору іпотеки з ОСОБА_3 в забезпечення вимог кредитора щодо виконання зобовязань з боку ОСОБА_2 , тобто Позивач, як майновий поручитель не поручився за нового боржника, що згідно з положеннями ст. ст. 523 та 559 Цивільного кодексу України є підставою для припинення поруки та застави, встановленої іншою особою.
Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (ст. 3 Закону України "Про іпотеку").
Статтею 17 Закону України "Про іпотеку" встановлено, що іпотека припиняється у разі, зокрема, припинення основного зобов'язання.
Відповідно до ч. 1 ст. 598 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
У разі невизнання кредитором права поручителя на припинення зобов'язання за договором поруки, передбаченого ч.1 ст.559 ЦК України, таке право підлягає судовому захисту за позовом поручителя шляхом визнання поруки припиненою на підставі п. 7 ч. 2ст. 16 ЦК України, виходячи з загальних засад цивільного законодавства і судочинства, права особи на захист в суді порушених або невизнаних прав, рівності процесуальних прав і обов'язків сторін (ст.ст. 3, 12- 15, 20 ЦК, ст.ст. 3- 5, 11, 15, 31 ЦПК України). Право поручителя підлягає судовому захисту за позовом поручителя шляхом визнання поруки такою, що припинена, а не шляхом припинення договору поруки відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 16 ЦК України, оскільки це суперечило б положенням ч. 1 ст. 559 цього Кодексу (постанова Верховного Суду України від 21 листопада 2012р. у справі № 6-134цс12).
Системний аналіз правових норм, що регулюють відносини застави та іпотеки, дає підстави для висновку про те, що у разі припинення кредитного договору - право застави, що забезпечувало його виконання, також є припиненим.
Таким чином, виходячи з однорідної юридичної природи застави та іпотеки, як засобів забезпечення виконання зобов'язань, а також того факту, що як застава, так і іпотека припиняються у разі припинення основного зобов'язання відповідно до ч. 1 ст. 575, п. 1 ч. 1 ст. 593, ЦК України, ч. 1 ст. 17 Закону України "Про іпотеку", іпотека як вид застави припиняється в разі припинення основного зобов'язання (кредитного договору). Зважаючи на це, припинення кредитних договорів в звязку з заміною боржника є підставою припинення іпотеки, оскільки зобов'язання за кредитним договором припиняється.
Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, аналізуючи умови основних договорів та зобовязальних договорів, вказаних вище, норми права, які підлягають застосуванню в даних правовідносинах, суд дійшов висновку про обгрунтованість та доведеність позовних вимог позивача, які також підтвердженні належними та допустимими доказами. Позовні вимоги заявлені із дотриманням відповідної процедури, заснованими на Законі, а тому підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст.3, 10, 11, 60, 169, 197, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд, -
Скасувати запис про обтяження в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна у виді заборони на обєкт нерухомого майна, розташованого за адресою: Миколаївська область, Миколаївський район, село Ковалівка, вул.Перемоги 326, внесений під № 4127638 від 28.12.2013 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського округу ОСОБА_4 у зв'язку із посвідченням Іпотечного договору № 01-1644/Т/22 від 28.12.2013 року серія та номер N5399; зі змінами від 04.08.2014 року, внесеними приватним нотаріусом Дніпропетровського міського округу ОСОБА_4 на підставі Договору про відступлення права вимоги за іпотечним договором №01-1644/Т/22, серія та номер №2917 від 31.07.2014 р.
Скасувати рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Дніпропетровського міського округу ОСОБА_4 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 9652752 від 28.12.2013 року; рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Дніпропетровського міського округу ОСОБА_4 про державну реєстрацію змін обтяження індексний номер рішення: 14897744 від 04.08.2014 року.
Скасувати запис про іпотеку на обєкт нерухомого майна, розташованого за адресою: Миколаївська область, Миколаївський район, село Ковалівка, вул.Перемоги 326 в Державному реєстрі Іпотек, внесений під 4127453 від 28.12.2013 року державним реєстратором приватним нотаріусом Дніпропетровського міського округу ОСОБА_4 на підставі Іпотечного договору № 01-1644/Т/22 від 28.12.2013 року серія та номер N5399, виданий приватним нотаріусом Дніпропетровського міського округу ОСОБА_4; зі змінами на підставі Договору про внесення змін та доповнень №1, серія та номер №542, виданий 06.02.2014 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського округу ОСОБА_4; зі змінами від 30.07.2014 року внесеними приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5; зі змінами від 31.07.2014 року внесеними приватним нотаріусом Дніпропетровського міського округу ОСОБА_4 на підставі Договору про відступлення права вимоги за іпотечним договором № 01-1644/Т/22 серія та номер № 2916.
Скасувати рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Дніпропетровського міського округу ОСОБА_4 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер рішення 9652328 від 28.12.2013 року; рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Дніпропетровського міського округу ОСОБА_4 про державну реєстрацію змін індексний номер рішення 10708807 від 06.02.2014 року; рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Дніпропетровського міського округу ОСОБА_5 про державну реєстрацію змін індексний номер рішення 14807939 від 30.07.2014 року; рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Дніпропетровського міського округу ОСОБА_4 про державну реєстрацію змін індексний номер рішення 14847236 від 31.07.2014 року.
Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги в Апеляційний суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його постановив, за письмовою заявою відповідачів, котра може бути подана протягом десяти днів із дня отримання копії заочного рішення.

Суддя Т.В.Шевцова