Справа № 133/1174/15-ц Провадження № 22-ц/772/470/2017Головуючий в суді першої інстанції Воронюк В. А.
Категорія 48Доповідач Зайцев А. Ю.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області у складі:

головуючого: Зайцева А.Ю.,

суддів: Голоти Л.О., Рибчинського В.П.,

при секретарі: Куленко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 28.12.2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розподіл спільного майна подружжя та за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розподіл спільного сумісного майна подружжя, -

в с т а н о в и л а :

У травні 2015 року ОСОБА_2 звернулася у суд з позовом до ОСОБА_3 про розподіл спільного сумісного майна подружжя.

Зазначала, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем з 03.10.1997 року. Від шлюбу у них народилося двоє дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 09.10.2013 року шлюб між ними розірвано. В період шлюбу з відповідачем ними було придбано майно на загальну суму 13350 грн, а саме : кухонну стінку вартістю 2000 грн., холодильник «Samsung» вартістю 2500 грн., морозильну камеру «Атлант» вартістю 3300 грн., диван-софу вартістю 200 грн., бензопилу вартістю 2800 грн., бензопилу вартістю 200 грн., духову шафу 400 грн., коври 2 шт. вартістю 200 грн., мікрохвильову піч вартістю 600 грн., кухонний уголок вартістю 200 грн., стіл-тумбу вартістю 50 грн., диван-софу вартістю 200 грн., телевізор «Samsung» вартістю 200 грн., 2 супутникові антени вартістю 200 грн., бензокосилку вартістю 300 грн.

Посилаючись на положення ч.3 ст.368 ЦК України, ст.ст.60, 61, 69, 70, 71 СК України, а також те, що відповідач в добровільному порядку розділити майно не бажає, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 25.09.2015 року, ОСОБА_2 просила: 1) виділити їй майно на загальну суму 6100 грн., а саме: кухонну стінку вартістю 2000 грн., морозильну камеру «Атлант» вартістю 3300 грн., диван-софу вартістю 200 грн., мікрохвильову піч вартістю 600 грн.; 2) виділити ОСОБА_3 майно на загальну суму 7250 грн., а саме: холодильник «Samsung» вартістю 2500 грн., диван-софу вартістю 200 грн., бензопилу вартістю 2800 грн., бензопилу вартістю 200 грн., духову шафу 400 грн., коври 2 шт. вартістю 200 грн., кухонний уголок вартістю 200 грн., стіл-тумбу вартістю 50 грн., телевізор «Samsung» вартістю 200 грн., 2 супутникові антени вартістю 200 грн., бензокосилку вартістю 300 грн.; 3) стягнути з ОСОБА_3 на її користь різницю між вартістю спільного нажитого майна в сумі 1150 грн.

16 червня 2016 року ОСОБА_3 звернувся у суд з позовом до ОСОБА_2 про розподіл спільного сумісного майна подружжя, який обґрунтував тим, що окрім зазначено в позові ОСОБА_2 майна, ними також було набуто в період шлюбу відеоплеєр вартістю 500 грн., тюнер вартістю 350 грн., ноутбук вартістю 4000 грн., телевізор плазмовий «Самсунг» вартістю 10000 грн., килим вартістю 1500 грн., велосипед вартістю 1500 грн., ковдри 4 шт. загальною вартістю 200 грн., подушки 4 шт. загальною вартістю 200 грн., двоє свиней загальною вагою 160 кг. вартістю 4160 грн.

Виходячи з викладеного, положень ст.ст.317, 319, 321, 355, 356, 358, 369, 383 ЦК України, ст.ст.60, 61, 69, 70, 71 СК України, ОСОБА_3 просив розділити між ним та ОСОБА_2 майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, виділивши: 1) ОСОБА_2 майно на загальну суму 28510 грн., а саме: кухонну стінку вартістю 2000 грн., морозильну камеру «Атлант» вартістю 3300 грн., диван-софу вартістю 200 грн., мікрохвильову піч вартістю 600 грн., відеоплеєр вартістю 500 грн., тюнер вартістю 350 грн., ноутбук вартістю 4000 грн., телевізор плазмовий «Самсунг» вартістю 10000 грн., килим вартістю 1500 грн., велосипед вартістю 1500 грн., ковдри 4 шт. загальною вартістю 200 грн., подушки 4 шт. загальною вартістю 200 грн., двоє свиней загальною вагою 160 кг. вартістю 4160 грн. 2) ОСОБА_3 майно на загальну суму 7250 грн., а саме: холодильник «Samsung» вартістю 2500 грн., диван-софу вартістю 200 грн., бензопилу вартістю 2800 грн., бензопилу вартістю 200 грн., духову шафу 400 грн., килими 2 шт. вартістю 200 грн., кухонний куток вартістю 200 грн., стіл-тумбу вартістю 50 грн., телевізор «Samsung» вартістю 200 грн., 2 супутникові антени вартістю 200 грн., бензокосарку вартістю 300 грн.

3) стягнути з ОСОБА_2 на його користь різницю спільно нажитого майна в сумі 21260 грн.

Ухвалою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 20.10.2016 року об'єднано провадження за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розподіл спільного майна подружжя та провадження за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя.

Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 28.12.2016 року позови задоволено частково.

Проведено розподіл майна подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3, придбаного ними за період шлюбу.

Виділено ОСОБА_2 наступне майно: кухонну стінку вартістю 2000 грн., морозильну камеру «Атлант» вартістю 3300 грн., диван-софу вартістю 200 грн., мікрохвильову піч вартістю 600 грн., телевізор плазмовий «Самсунг» вартістю 10000 грн., тюнер вартістю 350 грн., всього на загальну суму 16450 грн.

Виділено ОСОБА_3 холодильник «Samsung» вартістю 2500 грн., бензопилу вартістю 2800 грн., бензопилку вартістю 200 грн., духову шафу 400 грн., коври 2 шт. вартістю 200 грн., кухонний куточок вартістю 200 грн., стіл-тумбу вартістю 50 грн., диван-софу вартістю 200 грн., телевізор «Samsung» вартістю 200 грн., 2 супутникові антени вартістю 200 грн., бензокосилку вартістю 300 грн., всього на загальну суму 7250 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 різницю вартості ? частки у спільному майні подружжя, що становить 4600 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 в рахунок державного бюджету судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп.

В частині позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення в різниці вартості спільного майна відмовлено.

В частині позовних вимог ОСОБА_3 щодо розподілу іншого майна, ніж зазначене в рішення суду відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду змінити та задовольнити її позовні вимоги повністю.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що вона задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вимогам закону.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовів, суд першої інстанції виходив з того, що ? частка в спільному майні подружжя становить 11850 грн., тому спільне майно подружжя необхідно розділити між сторонами, виділивши: ОСОБА_2 кухонну стінку вартістю 2000 грн., морозильну камеру «Атлант» вартістю 3300 грн., диван-софу вартістю 200 грн., мікрохвильову піч вартістю 600 грн., телевізор плазмовий «Самсунг» вартістю 10000 грн., тюнер вартістю 350 грн., всього на загальну суму 16450 грн.; ОСОБА_3 холодильник «Samsung» вартістю 2500 грн., бензопилу вартістю 2800 грн., бензопилку вартістю 200 грн., духову шафу 400 грн., коври 2 шт. вартістю 200 грн., кухонний куточок вартістю 200 грн., стіл-тумбу вартістю 50 грн., диван-софу вартістю 200 грн., телевізор «Samsung» вартістю 200 грн., 2 супутникові антени вартістю 200 грн., бензокосилку вартістю 300 грн., всього на загальну суму 7250 грн. Суд також, як це вбачається із рішення суду, стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 різницю вартості ? частки у спільному майні подружжя, що становить 4600 грн.

Відмовляючи в задоволенні позовів в іншій частині, суд також виходив з того, що в судовому засіданні не знайшло підтвердження наявність в подружжя іншого майна, на яке вказує ОСОБА_3, а саме відеоплеєр вартістю 500 грн., ноутбук вартістю 4000 грн., килим вартістю 1500 грн., велосипед вартістю 1500 грн., килими 4 шт. загальною вартістю 200 грн., подушки загальною вартістю 200 грн., двоє свиней вартістю 4160 грн.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду відповідно до положень ч.1 ст.303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують правильні висновки суду першої інстанції та не свідчать про порушення норм матеріального чи процесуального права при ухваленні рішення суду.

Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 СК України ).

Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Право подружжя на поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплене у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначене домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України). При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (частини 4, 5 статті 71 СК України).

Пленум Верховного Суду України у роз'ясненнях, викладених у пункті 23 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» звертає увагу судів, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело та час його придбання.

Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до частин 2, 3 статті 325 Цивільного кодексу України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати, незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Пленум Верховного Суду України цією постановою роз'яснив, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 Сімейного кодексу України та статті 372 Цивільного кодексу України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Установлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 03.10.1997 року. Від шлюбу у них народилося двоє дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 09.10.2013 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвано.

Матеріалами справи підтверджено та сторонами не заперечується, що за час перебування у шлюбі ними набуто майно, яке між ними не поділено.

Судова колегія вважає, що вирішуючи спір суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно встановив обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовував джерело та час його придбання, та дійшов обґрунтованого висновку про його поділ.

Посилання ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_3 не надав доказів, що телевізор «Самсунг» вартістю 10 000 грн. є об'єктом спільної сумісної власності подружжя та був придбаний за їхні спільні кошти, судова колегія вважає безпідставними, адже факт придбання спірного телевізора в період шлюбу ОСОБА_2 не заперечує. При цьому у справі встановлено, що даним телевізором сторони користувалися спільно, пізніше ОСОБА_2 даний телевізор винесла з квартири ОСОБА_3 та телевізор перебуває в її користуванні (а.с. 159, 163), а тому відповідно до положень ст. 60 СК України, цей телевізор є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу між ними. При цьому, ОСОБА_2 не надала доказів на підтвердження того, що телевізор «Самсунг» вартістю 10 000 грн. був придбаний за її особисті кошти, у зв'язку з чим доводи апеляційної скарги є необґрунтованими.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи встановлене, судова колегія прийшла до висновків, що судом першої інстанції при ухваленні рішення дотримані вимоги закону, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а відтак апеляційна скарга є необґрунтованою та підлягає відхиленню.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 28.12.2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: /підпис/ А. Ю. Зайцев

Судді: /підпис/ Л. О. Голота

/підпис/ В. П. Рибчинський

Згідно з оригіналом: