АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження №22ц/774/976/К/17 суддя Щеняєва Т.Б.
Категорія - 27 ( ІІІ ) Суддя-доповідач - Зубакова В.П.
РІШЕННЯ

Іменем України

04 квітня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Зубакової В.П.,

суддів: Барильської А.П., Бондар Я.М.

за участю секретаря: Гладиш К.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 10 січня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» про порушення прав споживача, визнання недійсним кредитного договору № СL 108343 від 30.06.2009 року (з включенням фрагменту, про нікчемність третейської обмовки), незгоду з визнанням та з ситуацією виникнення заборгованості та відшкодування моральної шкоди.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися про час та місце розгляду справи належним чином повідомлені.

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк»(надалі - ПАТ «Універсал Банк») про визнання кредитного договору недійсним, посилаючись на те, що 21 липня 2008 року він уклав кредитний договір з ВАТ «Універсал Банк», відповідно до якого отримав кредит в розмірі 20000 грн. на споживчі цілі, строк кредитування якого становив 30 місяців. Коли у нього виникли труднощі з подальшим погашенням кредиту, через неможливість продовжувати погашати кредит, на украй не вигідних умовах, він уклав з відповідачем новий кредитний договір, яким проведено реструкторізацію кредитної заборгованості за кредитним договором №СL 6637 від 21 липня 2008 року, шляхом рефінансування на чотири роки з щомісячною сплатою по 600 гривень. Відповідно до умов оспорюваного договору, відповідач надав позивачеві у тимчасове користування на умовах строковості, платності, забезпеченості, з цільовим характером, грошові кошти в розмірі 18499, 04, зі сплатою 28% - 36% відсотків річних за користування кредитом та сплатою 30 % від невиконаного або несвоєчасного виконаного грошового зобов'язання, з кінцевим терміном повернення 05.06.2017 року.

Посилаючись на те, що він підписав Договір № СL 108343 від 30 червня 2009 року перебуваючи під тягарем життєвих обставин, та суть нового договору йому не була роз'яснена, жодних грошових коштів за даним кредитним договором він не отримував, відповідач приховав і спотворив інформацію на свою користь, чим порушив ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», позивач ОСОБА_2 просив суд: визнати недійсним та таким, що вчинений внаслідок введення в оману Кредитний договір № СL 108343 від 30 червня 2009 року, судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 10 січня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 551,20 грн.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог, а також повернути справу до суду першої інстанції на розгляд в іншому складі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що обставини, які суд вважає встановленими, є недоведеними, висновки суду не відповідають обставинам справи, суд грубо порушив та неправильно застосував норми матеріального та процесуального права. Так, суд прийняв до уваги пояснення представника відповідача, який не мав належним чином посвідчених повноважень на представництво інтересів ПАТ «Універсал Банк», а копія довіреності, яка не завірена нотаріально, не повинна була прийматися судом, як не мали бути прийняті до уваги заперечення на позов, надані від іменіПАТ «Універсал Банк» представником ОСОБА_3

Суд першої інстанції залишив поза увагою численні клопотання позивача про витребування доказів, чим позбавив його на належний судовий захист. При цьому, судом не було винесено жодної процесуальної ухвали з приводу заявлених клопотань про витребування доказів.

Суд не провів попереднє судове засідання у порядку ч. 2 ст. 131 ЦПК України та дії суду вказують на лояльність до ПАТ «Універсал Банк», який мав можливість протягом всього розгляду справи на власний розсуд надавати докази по справі.

Позивач вважає невірним посилання суду на те, що він не заявляв клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи, адже він неодноразово заявляв клопотання про витребування оригіналів документів для подальшого дослідження у судовому засіданні, а за копіями експертиза не проводиться. При цьому, суд оригінали документів не витребував, чим позбавив позивача можливості вирішити питання щодо необхідності просити суд про призначення почеркознавчої експертизи. Також, звертає увагу колегії суддів на те, що ним неодноразово заявлялося у суді першої інстанції про те, що правоохоронними органами Саксаганського РВ відкрито кримінальне провадження з призначенням проведення почеркознавчої експертизи.

Позивач вважає, що інформаційний бюлетень ПАТ «Універсал Банк» «Кредит на рефінансування заборгованості по Кредитним продуктам» від 30.06.2009 року є сфальсифікованим, оскільки ПАТ «Універсал банк» розпочав свою діяльність лише з 08.07.2009 року, у зв'язку з чим позивач просив суд витребувати від відповідача оригінали всіх документів, наданих останнім, однак такі клопотання не були задоволені.

Також, зазначає, що з боку судді Щеняєвої І.Б. на нього постійно чинився тиск, оскільки судовий процес вівся українською мовою і він не міг всебічного, повно і об'єктивно сприймати зміст питань, пояснень та претензій суду.

Позивач зазначає, що судом порушено норми процесуального прав та неналежно проведено розгляд справи по суті, не надано йому можливості уточнити або змінити підстави або предмет позову. Перед судовими дебатами суд не надав позивачу можливості підготуватися до виступу, хоча він мав намір виступити з яскравою промовою з метою переконати суд, яке рішення він повинен постановити. Підготовка до дебатів потребувала часу, а суд лише спитав чи підтримує сторона позивача позов чи ні.

Позивач зазначає, що суд порушив численні норми процесуального права, неналежно організував судовий розгляду та не виконав приписи Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою зазначено, що «Суддя має докладати всіх зусиль, щоб на думку розсудливої, законослухняної та поінформованої людини його поведінка була бездоганною».

Суд прийшов до хибного висновку щодо пропуску позивачем позовної давності, адже наслідки пропуску позовної давності застосовуються лише за заявою сторони у спорі, а, як вже зазначено вище, представник відповідача ПАТ «Універсал Банк» не мав належних повноважень.

Крім того, зазначає, що судом було неправомірно стягнуто з нього судовий збір та не враховано норми ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Особи, які беруть участь у розгляді справи, будучи завчасно належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи (т. 3 а.с. 87, 90-92), в судове засідання не з'явилися, про причини своєї неявки суд не повідомили та заяв про неможливість прибути у судове засідання не надали, що (у відповідності до ч.2 ст. 305 ЦПК України) не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 21 липня 2008 року між ВАТ «Універсал Банк» (на теперішній час - ПАТ «Універсал Банк») та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № СL 66373 на умовах, визначених в Додатку1 та Додатку 2 до цього Договору.

Згідно Додатку 1 та Додатку 2 до Кредитного договору № СL 66373 від 21 липня 2008 року основна сума кредиту становить 20000, 00 грн., процента ставка - 38,6 % річних, підвищена процентна ставка (в разі прострочення платежу) - 115,8 % річних, сума щомісячного платежу становить 1054, 95 грн., дата останнього платежу 20.01.2011 року (т.1 а.с. 40-41).

15 червня 2009 року ОСОБА_2 звернувся до ВАТ «Універсал Банк» (на теперішній час - ПАТ «Універсал Банк») із заявою про отримання кредиту готівкою в сумі 18499, 04 грн. та зазначив, що найбільш зручний день місяця для погашення кредиту є 5 число кожного місяця ( т.1 а.с. 189-190).

30 червня 2009 року ОСОБА_2 повідомив ВАТ «Універсал Банк» (на теперішній час - ПАТ «Універсал Банк») про те, що він ознайомлений із умовами обслуговування, запропонованими ВАТ «Універсал Банк» (на теперішній час - ПАТ «Універсал Банк») (т.1 а.с. 196).

30 червня 2009 року між ВАТ «Універсал Банк» (на теперішній час - ПАТ «Універсал Банк») та ОСОБА_2 було укладено Кредитний договір №СL 108343, відповідно до умов якого ОСОБА_2 отримав кредитні кошти у сумі та на умовах, визначених в цьому Договорі та в Додатку 1 та Додатку 2 до кредитного договору № СL 108343. ( т.1 а.с. 10-13).

Згідно п 3.1. цього Договору кредит надається шляхом банківського переказу коштів на поточний рахунок позичальника, зазначений в Додатку 1 до Договору.

Згідно Додатку 1 та Додатку 2 до Кредитного договору № GL 108343 від 30 червня 2009 року, основна сума кредиту становить 18499,04 грн., процентна ставка за користуванням кредитом у період з 30 червня 2009 року по 04 липня 2010 року становить 28% річних, починаючи з 05 липня 2010 року - 36 % річних. Штрафні санкції передбачені за невиконання або несвоєчасне виконання грошового зобов'язання, але не більше 50 грн. за кожний випадок такого невиконання або несвоєчасного грошового зобов'язання, становлять - 30%. Сума щомісячного платежу у період з 30 червня 2009 року по 04 липня 2010 року (включно) складає 480, 40 грн., з 05 липня 2009 року - 577, 17 грн. Дата щомісячного платежу - 5 число кожного місяця. Дата сплати останнього платежу - 05.06.2017 року. Сума останнього платежу становить 578,31 грн. (т.1 а.с. 205, 206-208).

Вищезазначені кредитні договори та додатки до них підписані сторонами та завірені печаткою банку.

Звертаючись до суду позивач ОСОБА_2 посилався на те, що Кредитний договір № GL 108343 від 30 червня 2009 року укладений ним під тягарем життєвих обставин та суть цього договору йому не була роз'яснена, жодних грошових коштів він не отримував, а відповідач ПАТ «Універсал Банк» приховав і спотворив інформацію на свою користь, чим порушив ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», що є підставою для визнання договору недійсним.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із їх недоведеності та необгрунтованості.

Такий висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

Згідно з вимогами ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту визнання правочину недійсним, позивач у силу ст. 10 ЦПК України зобов'язаний довести правову та фактичну підставу недійсності правочину.

Частиною 3 ст. 10, ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування полягає не лише в подані до суду доказів, а й у доведеності їх переконливості та допустимості. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочин - це дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі у контрагентів та визначенні умов договору тощо (ст. 627 ЦК України).

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

За змістом цієї норми закону ніхто не може бути примушений до укладення договору, що не відповідає його волі.

Згідно зі ст. 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність" відносини банку з клієнтами регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

В той же час, згідно ст. 1056 ЦК України позичальник має право відмовитися від одержання кредиту частково або в повному обсязі, повідомивши про це кредитодавця до встановленого договором строку його надання, якщо інше не встановлено договором або законом.

Належною формою кредитного договору на підставі ч. 1 ст. 1055 ЦК України є письмова форма. Наслідком недодержання письмової форми такого договору є його нікчемність (ч. 1 ст. 218, ч. 2 ст. 1055 ЦК України).

Як вірно встановлено судом першої інстанції та не спростовано у суді апеляційної інстанції, 30 червня 2009 року між ВАТ «Універсал Банк» (на теперішній час - ПАТ «Універсал Банк») та ОСОБА_2 було укладено Кредитний договір №СL 108343, відповідно до умов якого ОСОБА_2 отримав кредитні кошти у сумі та на умовах, визначених в цьому Договорі та в Додатках №1 та №2 (т.1. а.с. 197-208).

Договір укладено в письмовій формі, підписано сторонами та скріплено печаткою банку, тобто він є чинним.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд позбавив його можливості вирішити питання про необхідність призначення почеркознавчої експертизи колегією суддів відхиляються, оскільки, по-перше, ОСОБА_2 не заявляв позовні вимоги про визнання недійсним Кредитного договору №СL 108343 від 30 червня 2009 року з підстав його не підписання позичальником, навпаки, позовні вимоги позивача обґрунтовано тим, що він уклав Кредитний договір № GL 108343 від 30 червня 2009 року перебуваючи під тягарем життєвих обставин, а відповідач ПАТ «Універсал Банк» приховав і спотворив інформацію за договором на свою користь, чим порушив ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів»;по-друге, посилаючись в апеляційній скарзі на ці обставини, позивач не ставить перед судом апеляційної інстанції питання про проведення судової почеркознавчої експертизи.

До доводів апеляційної скарги про те, що питання про необхідність призначення судової почеркознавчої експертизи може бути вирішено лише після отримання оригіналів Кредитного договору №СL 108343 від 30 червня 2009 року колегія суддів відноситься критично, оскільки, особа, яка зазначена у кредитному договорі як позичальник, достеменно знає підписувала вона такий договір або ж не підписувала, а тому відсутня необхідність огляду оригіналу договору для визначення позичальником ОСОБА_2 своєї позиції стосовно необхідності вирішення питання про встановлення особи, яка підписала договір.

Істотними умовами кредитного договору відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 та ст. 1054 ЦК України є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі і погашення, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін.

Відповідно до п. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

За змістом ст.ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Аналогічний правовий висновок міститься й у постанові Верховного Суду України № 6-1341цс15 від 02 грудня 2015 року, ухваленою за результатом розгляду заяви про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України, яка має враховуватися судами загальної юрисдикції при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин (ч. 2 ст. 214, ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України).

Згідно з текстом укладеного сторонами кредитного договору такі умови договором передбачені. В договорі передбачені усі істотні умови договору: мета, сума і строк кредиту; умови і порядок його видачі та погашення; звідсоткові ставки; порядок плати за кредит; порядок зміни та припинення дії договору; відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов цього Договору.

При цьому, як вже зазначалося вище, кредитний договір був укладений в належній письмовій формі та підписаний особисто сторонами, а пункт 1.4. цього Договору викладено у наступній редакції: «Підписанням цього Договору Позичальник підтверджує факт отримання до дати підписання цього Договору від Кредитора у письмовій формі інформацію про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту, як це вимагає законодавство про захист прав споживачів».

До того ж у Додатку №1 до Кредитного договору № GL 108343 від 30 червня 2009 року сторонами погоджено індивідуальні умови надання та погашення кредиту, з яких вбачається, що процентна ставка за користуванням кредитом у період з 30 червня 2009 року по 04 липня 2010 року становить 28% річних, починаючи з 05 липня 2010 року - 36 % річних. Штрафні санкції передбачені за невиконання або несвоєчасне виконання грошового зобов'язання, але не більше 50 грн. за кожний випадок такого невиконання або несвоєчасного грошового зобов'язання, становлять - 30%. Сума щомісячного платежу у період з 30 червня 2009 року по 04 липня 2010 року (включно) складає 480, 40 грн., з 05 липня 2009 року - 577, 17 грн. Дата щомісячного платежу - 5 число кожного місяця. Дата сплати останнього платежу - 05.06.2017 року. Сума останнього платежу становить 578,31 грн. (т.1 а.с. 205, 206-208). Тобто, до укладення договору сторони погодились між собою про збільшення процентної ставки з липня 2010 року та наслідки у разі порушення строків виконання зобов'язань, а тому колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що позивач у повному обсязі отримав інформацію про умови кредитування, які передують укладенню договору.

Отже, матеріалами справи підтверджено, що на момент укладення договору позичальнику була надана повна та вичерпна інформація, необхідна та достатня для прийняття ним зваженого та свідомого рішення щодо отримання кредиту та укладений сторонами кредитний договір відповідає положенням статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів".

Згідно зі ст. 10 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно до вимог статей 11, 27, 60 ЦПК, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, зобов'язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу. Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виник спір.

Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

На думку колегії суддів, позивачем ОСОБА_2 не надано належних та допустимих доказів на підтвердження недійсності спірного договору.

Доводи апеляційної скарги не підтверджені належними та допустимими доказами та фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів особами, які беруть участь у розгляді справи, діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами, а інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Доводи апеляційної скарги про те, що інформаційний бюлетень ПАТ «Універсал Банк» «Кредит на рефінансування заборгованості по Кредитним продуктам» від 30.06.2009 року є сфальсифікованим, колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки за інформацією ПАТ «Універсал Банк» такий бюлетень взагалі відсутній (т. 1 а.с. 134).

Згідно ж матеріалів справи, 30 червня 2009 року в Додатку 1 до Кредитного договору № GL 108343 від 30 червня 2009 року було викладено індивідуальні умови надання та погашення Кредиту, які було підписано ОСОБА_2 та уповноваженою особою ВАТ «Універсал Банк» (на теперішній час - ПАТ «Універсал Банк»), а тому його доводи в апеляційній скарзі про те, що відповідач розпочав свою діяльність як Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» лише з 08.07.2009 року не мають правового значення для вирішення даної справи.

Доводи апеляційної скарги про те, що представник ПАТ «Універсал Банк» не мав належним чином посвідчених повноважень суперечать матеріалам справи в яких наявна належним чином завірена копія довіреності представника ПАТ «Універсал Банк» (т. 1 а.с. 68).

Доводи апеляційної скарги про те, що суд порушив норми процесуального права та не провів попереднє судове засідання колегією суддів відхиляються, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, попереднє судове засідання по даній справі судом було проведено у порядку, встановленому ЦПК України (т. 1 а.с. 18, 26-27, 30-31).

Посилання в апеляційній скарзі на те, що такі дії суду (не проведення попереднього судового засідання) свідчать про лояльність до ПАТ «Універсал Банк», який через такі дії суду мав можливість протягом всього розгляду справи на власний розсуд надавати докази по справі, є надуманими та спростовуються вищевикладеним.

Доводи апеляційної скарги про те, що з боку судді Щеняєвої І.Б. на ОСОБА_2 постійно чинився тиск, оскільки судовий процес вівся українською мовою і він не міг всебічного, повно і об'єктивно сприймати зміст питань, пояснень та претензій суду, колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки мовою цивільного судочинства на законодавчому рівні визначено українську мову (ст. 7 ЦПК України та ст. 14 Закону України «Про засади державної мовної політики»), а, у випадку, якщо особа не володіє державною мовою, вона має право на перекладача, який допускається ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у розгляді справи (ч. 2 ст. 55 ЦПК України), однак позивач такого клопотання у суді першої інстанції не заявляв.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що численні клопотання позивача ОСОБА_2 та його апеляційна скарга викладені українською мовою, з дотримання загальних правил українського правопису, що свідчить про володіння останнім українською мовою у розмірі достатньому для сприйняття інформації.

Посилання позивача ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на неналежне проведення судом першої інстанції судового засідання не знайшли свого підтвердження у суді апеляційної інстанції, а доводи ОСОБА_2 про те, що суд позбавив його можливості належним чином підготуватися до судових дебатів колегією суддів відхиляються, оскільки, згідно клопотання ОСОБА_2 від 08.01.2017 року (т. 2 а.с. 169-170), останній просив проводити судове засідання 10 січня 2017 року (в якому було ухвалене оскаржуване рішення суду) за його відсутності.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не було винесено жодної процесуальної ухвали з приводу заявлених позивачем клопотань про витребування доказів є надуманими та спростовуються матеріалами справи (т. 1 а.с. 55, 76-77, 184-185).

Доводи апеляційної скарги про те, що висновок суду про пропуск позивачем ОСОБА_2 позовної давності є хибним колегією суддів не беруться до уваги, оскільки, як вбачається з оскаржуваного рішення суду, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 судом відмовлено у зв'язку з їх недоведеністю та необґрунтованістю, а не у зв'язку з пропуском позивачем позовної давності.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги ОСОБА_2 щодо невірного розподілу судових витрат.

Так, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюється Законом (ч. 2 ст. 79 ЦПК України).

У п. 7 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» судам роз'яснено, що ст. 5 Закону України «Про судовий збір» не містить вичерпного переліку пільг щодо сплати судового збору, тому при визначенні таких пільг слід керуватися іншим законодавством України, наприклад, ст. 14 Закону України від 1 грудня 1994 року «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового слідства, прокуратури і суду», ст. 22 Закону України від 22 жовтня 1993 року «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», ст. 22 Закону України від 12 травня 1991 року «Про захист прав споживачів».

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, пов'язаними з порушенням їх прав.

Отже, ОСОБА_2 звільнений від сплати судового збору відповідно до ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», а тому судовий збір у розмірі 551,20 грн. (який судом першої інстанції визначено вірно у відповідності до пп. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір») має компенсуватися за рахунок держави відповідно до ст. 88 ЦПК України.

В іншій частині рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.4 ч.1 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 10 січня 2017 року вирішення питання про розподіл судових витрат скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Судові витрати на сплату судового збору у розмірі 551,20 грн. віднести на рахунок держави.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: