Справа № 136/1862/16-ц Провадження № 22-ц/772/451/2017Головуючий в суді першої інстанції Кривенко Д. Т.
Категорія 50Доповідач Стадник І. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

Іменем України

07 лютого 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого, судді Стадника І.М.,

Суддів: Міхасішина І.В., Войтка Ю.Б.,

з участю секретаря судових засідань Безрученко Н.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 03 січня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на неповнолітню дитину, -

встановила:

Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 03 січня 2017 року первісний та зустрічний позови задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму встановленого законодавством України для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви, тобто 11.11.2016 року і до досягнення дитиною повноліття. В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму встановленого законодавством України для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви, тобто 05.12.2016 року і до досягнення дитиною повноліття. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання про стягнення із сторін судового збору в дохід держави. Рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць суд допустив до негайного виконання.

Не погодившись із зазначеним рішенням, позивач ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення, порушення норм матеріального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення її позовних вимог в повному обсязі, а в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовити.

Апелянт ОСОБА_3 і її представник - адвокат Марковський О.В. в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримали на умовах, викладених в ній, просили скасувати рішення суду першої інстанції.

Відповідач ОСОБА_4 повідомлений в установленому порядку про дату, час і місце судового засідання, до суду не з'явилися, що відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

В письмових запереченнях просить справу розглянути у його відсутність, проти вимог апеляційної скарги заперечує, просить залишити в силі рішення суду першої інстанції як законне і обґрунтоване.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача і її представника, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як встановлено судом першої інстанції, сторони по справі перебувають в зареєстрованому шлюбі з 23 вересня 2001 року та є батьками двох дітей: ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей.

Судом також встановлено та не заперечується сторонами, що син ОСОБА_6 проживає разом з батьком за адресою: АДРЕСА_1, а дочка ОСОБА_5 із матір'ю по АДРЕСА_2. Діти перебувають на утриманні батьків з якими проживають.

Відповідно до статей 180, 181 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до вимог статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до положень статті 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

Оцінивши зібрані й досліджені в судовому засіданні докази та врахувавши обставини справи, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про те, що кожна із сторін зобов'язана та може надавати на утримання дитини, яка проживає з іншою стороною, аліменти в розмірі 1/4 частки всіх видів свого заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення повноліття.

Як позивач ОСОБА_3 та к і відповідач ОСОБА_4 є особами молодого віку, здорові, працездатні, обоє працевлаштовані та мають постійний заробіток. Відтак визначення судом розміру аліментів в частці від заробітку відповідає вимогам закону.

Посилання апелянта на те, що їх неповнолітній син ОСОБА_6 лише тимчасово проживає із батьком, а тому відсутні підстави для стягнення на користь останнього аліментів не можуть бути підставою для скасування судового рішення виходячи з наступного.

Син сторін ОСОБА_6, народився ІНФОРМАЦІЯ_2, а тому відповідно до частини 2 статті 6 СК України на момент розгляду справи судом першої інстанції вважався малолітнім, а на час розгляду справи апеляційним судом, є неповнолітнім.

Відповідно до частин 2, 3 статті 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Згідно з статтею 161 СК України, якщо мати та батько проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Відповідно до статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Позивач ОСОБА_3 до суду із вимогами про визначення місця проживання малолітнього сина не зверталася, а суд першої інстанції вирішуючи первісний і зустрічний позови про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, виходив із окремого батьків, а також з фактичного проживання однієї дитини з кожним із батьків.

На час апеляційного провадження неповнолітній син сторін вже досяг чотирнадцяти років, а відтак вправі самостійно вирішувати де йому проживати.

Відповідно до частини 3 статті 10, статті 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не є істотними і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи.

Згідно із статтею 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст. 304, 307, 308, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 03 січня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: /підпис/ Стадник І.М.
Судді: Згідно з оригіналом: Суддя апеляційного суду /підпис/ Міхасішин І.В. /підпис/ Войтко Ю.Б. Стадник І.М.