АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/887/17 Справа № 173/1742/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Шевченко О. Ю. Доповідач - Ткаченко І.Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2017 року м. Дніпро

02 лютого 2017 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Каратаєвої Л.О., Пищиди М.М.

при секретарі - Григор»євій В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу

за позовом ОСОБА_2 до Фермерського господарства «Олімп Агро» про розірвання договору оренди земельної ділянки

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 27 жовтня 2016 року, -

В С Т А Н О В И В:

28 вересня 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до фермерського господарства «Олімп Агро» про розірвання договору оренди земельної ділянки. В обґрунтування позову посилається на те, що він є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 5,750 га на території Першотравенської сільської ради Дніпропетровської області. В вересні 2014 року між ним та відповідачем було досягнуто домовленість щодо всіх істотних умов передачі в оренду зазначеної земельної ділянки. При цьому вони домовилися, що земельна ділянка передається в оренду терміном на три роки, також домовились щодо розміру та строків виплати орендної плати. Приблизно через тиждень в вечірній час відповідач приїхав до нього до дому, де на подвір'ї запропонував підписати договір оренди земельної ділянки, сказавши, що у договорі зазначено всі умови, про які вони домовилися. Позивач повірив відповідачу та підписав договір не читаючи його. Відповідач забрав два екземпляри договору та сказав, що поверне його після державної реєстрації. Після підписання договору відповідач почав обробляти земельну ділянку. З того часу позивач неодноразово просив відповідача надати йому екземпляр договору, проте отримав його лише 21 вересня 2016 року. Ознайомившись зі змістом договору, позивач зрозумів, що відповідач ввів його в оману щодо обставин, які мають істотне значення. Так в договорі зазначено, що він укладений на 10 років, в той час, як домовлялися вони про укладення договору на 3 роки. Дата підписання в договорі та в акті прийму передачі земельної ділянки відсутні. Окрім того в порушення умов договору відповідач не сплатив орендну плату за 2015-2016 роки. Вказані обставини, на думку позивача, є істотним порушенням умов договору та на підставі вищевикладеного просив суд розірвати договір оренди земельної ділянки, укладений між ним та фермерським господарством «Олімп-Агро» (а.с.2-3).

Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 27 жовтня 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до фермерського господарства «Олімп Агро» про розірвання договору оренди земельної ділянки - відмовлено (а.с.67-70).

В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (а.с.73-75).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 08 листопада 2011 року є власником земельної ділянки на території с. Перше Травня Верхньодніпровського району Дніпропетровської області площею 5,750 га, яка надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (кадастровий номер НОМЕР_1) (а.с.49).

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 11 жовтня 2016 року право власності зареєстроване 18 листопада 2015 року (а.с.25-26).

16 листопада 2015 року між ОСОБА_2 та фермерським господарством «Олімп Агро» укладено договір оренди землі, згідно з яким ОСОБА_2 (орендодавець) передав фермерському господарству «Олімп Агро» (орендар) земельну ділянку на території с. Перше Травня Верхньодніпровського району Дніпропетровської області площею 5,750 га, яка надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (кадастровий номер НОМЕР_1) на 10 років.

Правочин було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 18 листопада 2015 року, що підтверджується інформаційною довідкою від 11 жовтня 2016 року (а.с.25-26).

Згідно з п. 9 договору оренди землі орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі в розмірі 4457 грн. 58 коп. за рік. Пунктом 11 договору передбачено, що кошти сплачуються готівкою орендодавцю в строк до 30 грудня щорічно.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог суд 1 інстанції виходи з того, що підстави для розірвання спірного договору оренди відсутні, оскільки розірвання договору з підстав введення орендаря в оману діючим законодавством не передбачено, а з підстав систематичної несплата орендної плати - необґрунтовано.

Вказані висновки суду відповідають вимогам закону і підтверджуються матеріалами справи.

Так, згідно зі ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Відповідно до ч.1 ст. 17 Закону України «Про оренду землі» укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку.

Частиною 3 ст. 31 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.

Частиною 2 ст. 651 ЦК України також визначено, що договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

За змістом ст. 21 Закону України «Про оренду землі» розмір та умови орендної плати, що зазначені в договорі оренди, не можуть суперечити чинному на час укладення договору оренди.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

Згідно п. «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.

Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 12 грудня 2012 року № 6-146цс12.

Так, зі справи вбачається, що згідно п. 34 договору оренди визначено, що дія договору припиняється шляхом його розірвання за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у наслідок невиконання другою стороною обов'язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом.

Отже як чинним законодавством так і умовами договору передбачено, що підставою для розірвання договору оренди землі за рішенням суду на вимогу однієї із сторін договору є порушення, невиконання або ж неналежне виконання іншою стороною умов договору.

Ставлячи питання про розірвання договору оренди землі, ОСОБА_2, в тому числі, в обґрунтування позову посилався на те, що відповідач ввів його оману під час укладання договору оренди, а саме щодо строку договору.

Згідно зі ст. 230 ЦК України у разі встановлення судом на підставі належних та допустимих доказів тієї обставини, що одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, це може бути підставою для визнання договору недійсним та не є підставою для розірвання цього договору.

Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Як вбачається з матеріалів справи, договір оренди є правомірним, оскільки його недійсність законом прямо не встановлена та судом він недійсним не визнаний, а тому відповідно до ст. 204 ЦК України, є правомірним і повинен виконуватися, виходячи зі змісту норм матеріального права та з урахуванням умов і змісту самого договору.

Позивач в обґрунтування позову також посилався на те, що відповідач не сплачував орендну плату протягом двох років, а саме за 2015 та 2016 роки, що є підставою для розірвання договору оренди землі.

Так, згідно з п. 9 договору оренди землі орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі та розмірі 4457 грн. 58 коп. за рік. Пунктом 11 договору передбачено, що кошти сплачуються готівкою орендодавцю в строк до 30 грудня щорічно.

Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України договір, який підлягає державній реєстрації є укладеним з моменту державної реєстрації. Статтею 17 Закону України «Про оренду землі» визначено, що об'єкт за договором оренди землі вважається переданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди, якщо інше не встановлено законом.

Пунктом 39 самого договору оренди землі також передбачено, що договір набирає чинності після підписання сторонами та державної реєстрації.

Правова позиція, щодо чинності договору оренди землі та початку строку дії спірного договору саме після його державної реєстрації, а не з моменту його укладення, висловлена Верховним Судом України в постанові від 18 січня 2017 року у справі № 6-2777цс16, що узгоджується з умовами спірного договору та нормами матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Зі справи вбачається, що договір оренди було підписано сторонами 16 листопада 2015 року, що підтверджується датою його укладання, яка зазначена в договорі на екземплярі, який суд витребував від державного реєстратора, та був зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 18 листопада 2015 року, що вбачається з інформаційної довідки та узгоджується з довідкою Першотравенської сільської ради від 12.10.16 року за № 708 (а.с.37-40, 25-26, 51).

Підписавши спірний договір, сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов договору оренди, в тому числі й порядку та строків сплати орендної плати.

Враховуючи те, що відповідно до умов договору орендна плата сплачується за рік до 30 грудня щорічно, то станом на осінь (вересень-жовтень) 2016 року (час розгляду справи) систематична несплата орендної плати відповідачем не допускалася, а відтак, відсутні підстави для розірвання спірного договору з зазначеної причини.

Позивачем не надано суду належних доказів на підтвердження свої позовних вимог, а згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета.

ОСОБА_2 не скористався наданими йому правами, не обґрунтував свої позовні вимоги та не надав суду належних та допустимих доказів на їх підтвердження, а згідно із ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, а відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Отже, посилання апелянта в апеляційній скарзі на те, що сторони досягли усіх істотних умов стосовно оренди спірної земельної ділянки саме восени 2014 року, а тому спірний договір діє з 2014 року і орендна плата відповідачем за користування земельною ділянкою, йому не сплачена за 2015, 2016 роки, що є підставою для розірвання договору оренди землі, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки зазначене спростовується матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги щодо безпідставної відмови у позові в частині визнання спірного правочину недійсним є необґрунтованими, оскільки позивачем вимоги про визнання договору оренди недійсним не заявлялися, а в позовній заяві з посиланням на введення його в оману, він ставив питання саме про розірвання спірного договору.

Інші доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду 1 інстанції, яким у досить повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, а відповідно до ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування чи зміни рішення - не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 213, 214 ЦПК України, і його слід залишити без змін.

Однак, колегія суддів звертає увагу, що судом 1 інстанції в тексті рішення було допущено описку в даті реєстрації спірного договору й зазначено її «18 листопада 2016 року» замість «18 листопада 2015 року», що не позбавляє суд 1 інстанції виправити її з власної ініціативи.

Керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 27 жовтня 2016 року - залишити без змін

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Судді: