Cправа № 127/2-1915/10
Провадження № 2-зз/127/29/17
У Х В А Л А

Іменем України

05 квітня 2017 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Гриневича В.С.,

при секретарі: Трон М.О.

за участю:

представника заявників (відповідачів): ОСОБА_1

представника стягувача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про скасування заходів забезпечення позову у справі №2-1915/10 за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, Товариства з обмеженою відповідальністю «Лініс В» про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

06.09.2016р. ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися до Вінницького міського суду Вінницької області з заявою, в якій просили скасувати заходи забезпечення позову накладені ухвалою Замостянського районного суду м. Вінниці від 5 травня 2010 року по цивільній справі №2-1915/10 за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, Товариства з обмеженою відповідальністю «Лініс В» про стягнення заборгованості за кредитним договором, якими було тимчасово обмежено право ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на виїзд за межі України до виконання ними своїх зобовязань за кредитним договором та договором поруки перед ПАТ «Укрсиббанк».

Вказана заява мотивована тим, що ухвалою Замостянського районного суду м. Вінниці від 05.05.2010 року у справі №2-1915/10, тимчасово обмежено право ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на виїзд за межі України до виконання ними своїх зобовязань за кредитним договором та договором поруки перед ПАТ «УкрСиббанк». Рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 04.10.2010 року позов ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_3, ТОВ «Лініс-В» про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_3, ТОВ «Лініс-В» заборгованість за кредитним договором в сумі 229215,14 грн., а також стягнуто в рівних частках з ОСОБА_4, ОСОБА_3, ТОВ «Лініс-В» судовий збір в сумі 1700,00 грн., витрати на ІТЗ в сумі 120,00 грн. Про існування ухвали Замостянського районного суду м. Вінниці від 05.05.2010 року заявникам стало відомо 16.08.2016 року під час перетинання державного кордону України на пункті пропуску «Бориспіль», оскільки Державною прикордонною службою України було відмовлено ОСОБА_3 у праві перетину державного кордону України та видано відповідне рішення про відмову у перетині державного кордону України громадянину України, який досяг 16-річного віку від 16.08.2016 року. Підставою для відмови у перетині державного кордону України стала наявність в базі даних ДПС України відомостей про вказані обмеженні відповідно до ухвали Замостянського районного суду м. Вінниці. На думку заявників, зазначена ухвала суду підлягає скасуванню, оскільки відпала необхідність у такому виді забезпечення позову, крім того, накладення вказаного виду забезпечення позову не відповідає нормам чинного законодавства у випадку накладення його саме судом та безперечно грубо порушує конституційні права заявників та свободу пересування.

Дана справа розглядалася судами неодноразово.

Останньою ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 26 грудня 2016 року в задоволенні заяви ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про скасування заходів забезпечення позову відмовлено. (т. 2, а.с. 144-145)

Однак, ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 03 березня 2017 року ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 26.12.2016 року про відмову у скасуванні заходів забезпечення позову скасовано, а справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ТОВ «Лінніс В» про стягнення заборгованості за кредитним договором направлено до того ж суду на новий розгляд заяви ОСОБА_3, ОСОБА_4 про скасування заходів забезпечення позову.

Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції судом апеляційної інстанції зазначено, що «ураховуючи, що в ЦПК України відсутня правова норма, яка б надавала суду повноваження в порядку, передбаченому ст. ст. 151-153 ЦПК України, застосувати такий захід забезпечення позову як тимчасове обмеження у виїзді за межі України у зв'язку з порушенням у суді цивільної справи, слід дійти висновку про те, що зазначений спосіб забезпечення позову був застосований з порушенням норм ЦПК України з виходом за межі своїх процесуальних повноважень».

В судовому засіданні представник заявників вимоги заяви підтримав, просив її задовольнити та скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Замостянського районного суду м. Вінниці від 5 травня 2010 року по цивільній справі №2-1915/10.

Представник ПАТ «Дельта Банк» в судовому засіданні заперечувала, щодо задоволення заяви, мотивуючи заперечення тим, що ухвала Замостянського районного суду м. Вінниці від 5 травня 2010 року, якою для відповідачів встановлено обмеження у виїзді за межі України, заявниками не оскаржувалася та набула законної сили. При цьому, на даний час рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 04.10.2010 року, якими із заявників стягнуто заборгованість, не виконано, а відтак відсутні підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, розглянувши дану заяву та додані до неї документи, а також дослідивши матеріали цивільної справи №127/2-1915/10, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про скасування заходів забезпечення позову, з огляду на таке.

В провадженні Замостянського районного суду м. Вінниці перебувала цивільна справа №2-1915/10 за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, Товариства з обмеженою відповідальністю «Лініс В» про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвалою Замостянського районного суду м. Вінниці від 05 травня 2010 року частково задоволено заяву позивача про забезпечення позову та тимчасово обмежено право ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на виїзд за межі України до виконання ними своїх зобовязань за кредитним договором та договором поруки перед ПАТ «Укрсиббанк». (т. 1, а.с. 51)

За наслідками розгляду справи, рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 04 жовтня 2010 року, яке набуло законної сили, позов ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_3, ТОВ «Лініс-В» про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_3, ТОВ «Лініс-В» заборгованість за кредитним договором в сумі 229215,14 грн., а також стягнуто в рівних частках з ОСОБА_4, ОСОБА_3, ТОВ «Лініс-В» судовий збір в сумі 1700,00 грн. та витрати на ІТЗ в сумі 120,00 грн. (т. 1, а.с. 156-162)

На виконання вищевказаного рішення суду 26.01.2011 року Замостянським районим судом м. Вінниці було видано виконавчі листи, які неодноразово перебували на примусовому виконанні у відділах ДВС.

Ухвалами Вінницького міського суду Вінницької області від 04 лютого 2013 року та від 27 березня 2013 року замінено сторону виконавчого провадження з виконання вищевказаного рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 04 жовтня 2010 року, з ПАТ «УкрСиббанк» на правонаступника ПАТ «Дельта Банк». (т. 1, а.с. 211, 240)

Відповідно до інформації про виконавче провадження станом на 05.09.2016р., державним виконавцем Староміського відділу державної виконавчої служби м. Вінниці Головного територіального управління юстиції ОСОБА_5 26.06.2013р. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, відносно боржника ОСОБА_3, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки при примусовому виконанні виконавчого листа №2-1915/10 виданого 26.01.2011 року Замостянським районним судом м. Вінниці державним виконавцем не виявлено майна боржника за рахунок якого можливо задовольнити вимоги стягувача. (т. 2, а.с. 73-75)

Поряд з цим, як вбачається з інформації про виконавче провадження станом на 05.09.2016р.., державним виконавцем Замостянського відділу державної виконавчої служби м. Вінниці Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_6 24.06.2014р. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, з виконання виконавчого листа №2-1915/10 виданого 26.01.2011 року Замостянським районним судом м. Вінниці, відносно боржника ОСОБА_4 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження», оскільки в ході проведення виконавчих дій з боржника частково стягнуто 54166,15 грн., з них 48696,50 грн. на користь стягувача. Іншого майна належного боржнику не виявлено. (т. 2, а.с. 76-81)

З матеріалів справи також вбачається, що ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 06 жовтня 2016 року відмовлено в задоволенні заяви публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про поновлення пропущеного строку для предявлення виконавчого документу до виконання та видачу дублікату виконавчого листа у цивільній справі №2-1915/2010 за позовом публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_3, товариства з обмеженою відповідальності «Лініс В» про стягнення заборгованості за кредитним договором. (т. 2, а.с. 66-67)

Як пояснила представник ПАТ «Дельта Банк» в судовому засіданні, в подальшому банком віднайдено один з виконавчих листів, боржником за яким є ОСОБА_4 та предявлено вказаний виконавчий лист для примусового виконання до Замостянського відділу ДВС м. Вінниця ГТУЮ у Вінницькій області, що підтверджується копією заяви ПАТ «Дельта Банк» від 28.03.2017р. №01/5/28-03/17 про відкриття виконавчого провадження, з відміткою відділу ДВС про її отримання. (т. 2, а.с. 204)

В судовому засіданні також встановлено, що рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 04 жовтня 2010 року у даній справі боржниками виконано лише частково на суму 48696,50 грн. та станом на момент розгляду заяви в суді заборгованість по кредитному договору № складає 66208,37 доларів США.

Визначаючись, щодо обґрунтованості вимог заяви про скасування заходів забезпечення позову суд виходить з того, що частиною п'ятою статті 124 Конституції України, чинною на момент винесення ухвали про забезпечення позову, було передбачено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до положень статті 129-1 Конституції України, які набули чинності 30.09.2016р., суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обовязковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Згідно з частиною першою статті 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до частин другої, третьої та четвертої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обовязковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх обєднаннями на всій території України. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд у межах повноважень, наданих йому законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

При цьому, частиною сьомою статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що судові рішення не можуть бути переглянуті іншими органами чи особами поза межами судочинства, за винятком рішень про амністію та помилування.

Відповідно до статей 151, 152 ЦПК України, в редакції чинній станом на час винесення судом ухвали про забезпечення позову, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. Позов забезпечується: накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов'язку вчинити певні дії; забороною іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про звільнення майна з-під арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам.

У разі необхідності судом можуть бути застосовані інші види забезпечення позову. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову. (ч. 2 ст. 152 ЦПК)

Звертаючись до суду з заявою про скасування заходів забезпечення позову заявники посилаються на те, що ухвала Замостянського районного суду м. Вінниці від 05.05.2010 року у справі №2-1915/10 підлягає скасуванню, оскільки забезпечення позову шляхом обмеження виїзду особи за кордон не відповідає нормам чинного законодавства та грубо порушує конституційні право особи на свободу пересування.

Таким чином, фактично заявники ставлять під сумнім законність ухвали Замостянського районного суду м. Вінниці від 05.05.2010 року у справі №2-1915/10, яка сторонами у справі в апеляційному порядку не оскаржувалася, апеляційним судом не скасована, та відповідно набула законної сили, а відтак з урахуванням вищенаведених норм Конституції України, Цивільного процесуального кодексу України, Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є обовязковою для виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх обєднаннями на всій території України.

Як уже зазначено вище, судові рішення не можуть бути переглянуті іншими органами чи особами поза межами судочинства. (ч. 7 ст. 13 Закону №1402-VIII)

Відповідно до статті 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» учасники судового процесу та інші особи мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з пунктом першим частини першої статті 27 Закону №1402-VIII апеляційний суд здійснює правосуддя у порядку, встановленому процесуальним законом.

Відповідно до статей 13, 292 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не беруть участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права та обов'язки, мають право на апеляційне та касаційне оскарження судових рішень у випадках та порядку, встановлених цим Кодексом.

З аналізу вищенаведених норм слідує висновок, що надання оцінки законності рішення чи ухвали суду першої інстанції відноситься виключно до компетенції апеляційного суду, який під час розгляду справи в апеляційному порядку перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції та приймає з цього приводу відповідне судове рішення. Натомість суд першої інстанції не наділений такими повноваженнями та не може перебирати на себе функції апеляційного чи касаційного суду.

Проте, заявники відповідачі у даній справі не скористалися свої правом на оскарження в апеляційному порядку ухвали Замостянського районного суду м. Вінниці від 05.05.2010 року у справі №2-1915/10, у звязку з чим остання набула законної сили, а відтак посилання заявника на незаконність ухвали судом до уваги не приймається.

Разом з тим, суд вважає безпідставним посилання заявників на те, що про існування ухвали Замостянського районного суду м. Вінниці від 05.05.2010 року їм стало відомо 16.08.2016 року під час перетинання державного кордону, оскільки такі посилання спростовуються матеріалами справи, а саме особистими підписами заявників на супровідному листі про отримання копії ухвали суду 25 травня 2010 року. (т. 1, а.с. 52)

В той же час, суд вважає за необхідне наголосити на тому, що оскарження в апеляційному порядку судового рішення, в тому числі й ухвали суду про забезпечення позову, та скасування заходів забезпечення позову, не є тотожними поняттями, а є різними інститутами, які регулюються різними нормами ЦПК та підстави, порядок і наслідки застосування яких є окремими, не повязаними між собою, судовими процедурами.

Згідно з частиною третьою статті 154 ЦПК України заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає справу.

Відповідно до частини четвертої статті 154 ЦПК України якщо у задоволенні позову було відмовлено, провадження у справі закрито або заяву залишено без розгляду, вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішенням законної сили. Проте суд може одночасно з ухваленням судового рішення або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову.

При цьому, Пленум Верховного Суду України у пункті 10 постанови від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розяснив судам, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

Як встановлено судом, рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 04 жовтня 2010 року у даній справі, яким позов ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_3, ТОВ «Лініс-В» про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено та стягнуто солідарно з боржників заборгованість за кредитним договором в сумі 229215,14 грн., незважаючи на доволі значний проміжок часу, який минув з моменту винесення судового рішення (більше 6 років), на даний час не виконано та станом на момент розгляду заяви в суді заборгованість по кредитному договору № складає 66208,37 доларів США, що підтверджується довідкою ПАТ «Дельта Банк» від 27.03.2017р. (т. 2, а.с. 204)

Однак, саме виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

При цьому, посилання представника заявника на відсутність виконавчого провадження з виконання рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 04 жовтня 2010 року суд вважає безпідставним, оскільки наявність чи відсутність виконавчого провадження не впливає на обовязок боржника виконати рішення суду. Крім того, право ПАТ «Дельта Банк» на предявлення для примусового виконання виконавчого листа, де боржником є ОСОБА_4, стягувачем не втрачена, оскільки державним виконавцем Замостянського відділу державної виконавчої служби м. Вінниці Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_6 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу 24.06.2014р., а строк для повторного предявлення вказаного виконавчого документа для примусового виконання спливає через три роки, тобто 24.06.2017р.

Що стосується порушення права заявників на свободу пересування, то суд погоджується з твердженням представника заявників про те, що наявність встановленого судовим рішенням такого обмеження впливає на реалізацію права заявниками на свободу пересування, однак це не спростовує наявності ухвали суду, яка не скасована, набула законної сили, та є обовязковою до виконання.

Крім того, суд звертає увагу на те, що пунктом другим частини першої статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», в редакції чинній станом на час винесення судом ухвали про забезпечення позову - 05.05.2010р., було передбачено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта у випадках, якщо діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов'язання - до виконання зобов'язань, або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, а згідно з частиною другою вказаної статті громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, передбачених пунктами 1-9 частини першої цієї статті.

Таким чином, враховуючи відсутність повноважень у місцевого суду надавати оцінку законності судових рішень, які набрали законної сили, а також беручи до уваги невиконання боржниками рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 04 жовтня 2010 року у даній справі, потреба в забезпеченні позову не відпала, а відтак суд не вбачає правових підстав для скасування заходів забезпечення позову, які вжиті ухвалою Замостянського районного суду м. Вінниці від 05 травня 2010 року.

На підставі викладеного вище та керуючись ст.ст. 13, 14, 151, 152, 154, 210, 292 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

У задоволенні заяви ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про скасування заходів забезпечення позову у справі №2-1915/10 за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, Товариства з обмеженою відповідальністю «Лініс В» про стягнення заборгованості за кредитним договором, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Вінницької області через Вінницький міський суд Вінницької області, шляхом подачі апеляційної скарги, протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з отримання копії ухвали.

Суддя: