АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 лютого 2017 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Шкоріної О.І., Антоненко Н.О.

при секретарі: Юрченко А.С.

розглянула цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 05 грудня 2016 року у справі за заявою ОСОБА_2 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконання у справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, Приватного підприємства «Мегаполіс» до ОСОБА_2 про захист честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної і юридичної особи та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_7 звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню по цивільній справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ПП «Мегаполіс» в особі директора ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про захист честі та гідності фізичної особи, ділової репутації фізичної та юридичної особи, відшкодування моральної шкоди. Вимоги заяви мотивує тим, що 10 жовтня 2012 року Деснянським районним судом м. Києва було ухвалено рішення про стягнення з ОСОБА_2, зокрема на користь ПП «Мегаполіс - 5000 грн. та судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2500 грн. .

В заяві посилався на те, що станом на 29 вересня 2016 року стягувач не подав виконавчий лист, тобто пропустив строки для його подання., а тому є підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Просив визнати виконавчий Лист № 2-564/12, виданий 18 березня 2016 року Деснянським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПП «Мегаполіс» заборгованість таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 05 грудня 2016 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню відмовлено.

Справа № 2-564/2012
№ апеляційного провадження:22-ц-796/312/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Грегуль О.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Стрижеус А.М.
Не погоджуючись з постановленою ухвалою, ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та постановити нову ухвалу, якою визнати виконавчий лист № 2-564/12, виданий 18 березня 2013 року Деснянським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПП «Мегаполіс» заборгованість у розмірі 7500 грн., таким, що не підлягає виконанню, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зокрема вказує на те, що суд першої інстанції повинен був встановити, чи був пропущений стягувачем строк пред'явлення для примусового виконання виконавчого, з якими законодавець пов'язує процесуальні-правові підстави для відмови у відкритті виконавчого провадження, та постановити ухвалу відповідно до встановлених обставин, тим самим допустив не повне з'ясування обставин справи, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи.

В судове засідання сторони не з'явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином (т.4 а.с.23,24), причини своєї неявки суду не повідомили, у зв'язку з чим колегія вважала за можливе розглянути справу у їх відсутність відповідно до вимог ч.2 ст.305 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої у справі ухвали, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає виходячи з наступного.

Звертаючись з заявою до суду про визнання виконавчого листа № 2-564/12, виданий 18 березня 2013 року Деснянським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПП «Мегаполіс» заборгованість у розмірі 7500 гривень таким, що не підлягає виконанню ОСОБА_2 посилався на те, що станом на 29 вересня 2016 року стягувач не подав виконавчий лист, тобто пропустив строки для його подання., а тому є підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Якубачається з матеріалів справи і встановлено судом, рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2012 року позовні вимоги ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ПП «Мегаполіс» до ОСОБА_2 про захист честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної і юридичної особи та відшкодування моральної шкоди - задоволено частково.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 29 січня 2013 року рішення Деснянського районного м. Києва від 10 жовтня 2012 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 червня 2013 року ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 29 січня 2013 року в частині розподілу судових витрат скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до Апеляційного суду м. Києва У решті оскаржувані судові рішення залишено без змін.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 05 вересня 2013 року рішення Деснянського районного гуду м. Києва від 10 жовтня 2012 року скасовано в частині розподілу судових витрат.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_2 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, суд першої інстанції виходив з того, що станом на час надходження до суду заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню та на час вирішення судом цієї заяви, до суду не надходив ні виконавчий лист з відміткою про його виконання, ні постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження.

До самої заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, також, не додано жодних конкретних правових доказів, які б свідчили про виконання боржником виконавчого документа та давали суду правові підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до ст. 369 ЦПК України, 1. Виконавчий лист має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України «Про виконавче провадження». 2. Суд, який видав виконавчий лист, може за заявою стягувана або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, та стягнути на користь боржника безпідставно одержане стягувачем за виконавчим листом. 3. Суд розглядає заяву в десятиденний строк у судовому засіданні з повідомленням стягувана та боржника і постановляє ухвалу. Неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви. До розгляду заяви суд має право своєю ухвалою зупинити стягнення за виконавчим листом, а також витребувати виконавчий лист. 4. Суд ухвалою вносить виправлення до виконавчого листа, а у разі якщо його було видано помилково або якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин, суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню повністю або частково. Якщо стягнення за Таким виконавчим листом уже відбулося повністю або частково, суд одночасно на вимогу боржника стягує на його користь безпідставно одержане стягувачем за виконавчим листом.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року № 606-ХІV, у випадках, передбачених пунктами 1-6, 8, 11-13 частини першої цієї статті, виконавчий документ надсилається до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав. Про закінчення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову з обов'язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строку порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ст. 14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судового рішення, відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26.06.2013 року по справі № 1-7/2013, є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 липня 2004 року по справі «Шмалько проти України» вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

Частиною 4 ст. 369 ЦПК України встановлено, що суд ухвалою вносить виправлення до виконавчого листа, а у разі, якщо його було видано помилково або якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин, суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню повністю або частково.

Виходячи із положень ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», правовим наслідком пропуску встановленого строку пред'явлення виконавчих документів до виконання є відмова державного виконавця у відкритті виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 371 ЦПК України, стягувачам, які пропустили строк для пред'явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Отже, за змістом вищевикладених норм, визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, не залежить від дотримання стягувачем строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання, а підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, перелічені в ч.2,4 ст.369 ЦПК України. До переліку вказаних обставин не віднесено пропуск строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання.

За таких обставин, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що посилання ОСОБА_2 на пропуск строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання, не є правовою підставою для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, а є підставою для вирішення питання про наявність правових підстав для відкриття виконавчого провадження або для вирішення питання про наявність правових підстав для поновлення пропущеного строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Доводи апелянта про те, що за результатами розгляду заяви ОСОБА_2 суд повинен був встановити, чи був пропущений строк пред'явлення для примусового виконання виконавчого листа не мають правового значення для вирішення даної заяви, враховуючи викладене.

Інших доводів, які б давали підстави вважати, що судом першої інстанції допущено порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення заяви, апеляційна скарга не містить.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду постановлена з додержанням норм процесуального права, є законною і обґрунтованою, підстав для її скасування не вбачається, тому апеляційну скаргу необхідно відхилити.

Керуючись, ст.ст. 218, 303, 304, 307, 312-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 05 грудня 2016 року - залишити без змін

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Суддя-доповідач:

Судді: