Провадження № 2/750/416/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2017 року м.Чернігів

Деснянський районний суд міста Чернігова у складі:

головуючої судді Карапута Л.В.,

секретаря Карацюба М.М.,

за участі представника ОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на частку в майні набутого у шлюбі та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання 1/2 частини домоволодіння особистою приватною власністю,

в с т а н о в и в:

27.12.2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача та просив визнати 1/5 частини квартири АДРЕСА_1 та 1/2 частину домоволодіння, що розташоване за адресою: м. Чернігів, Олександрівка, вул. ОСОБА_5 (колишня Комарова), будинок №8 спільним сумісним майном ОСОБА_1 та ОСОБА_3; визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/10 частину чотирьохкімнатної квартири АДРЕСА_2; визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частину домоволодіння, що розташоване за адресою: м. Чернігів, Олександрівка, вул. ОСОБА_5 (колишня Комарова), будинок №8, до складу якого входить: коридор 2-1 площею 6,4 кв.м., санвузол 2-4 площею 6,0 кв.м., кухня 2-5 площею 13,7 кв.м., кімната 2-2 площею 20,9 кв.м., кімната 2-3 площею 15,6 кв.м., веранда II площею 53,7 кв.м., кімната 1-10 площею 15,9 кв.м., сіни а-1 площею 5,9 кв.м., ґанок №2, а всього загальною площею 138,1 кв.м, в господарських будівлях: гараж В-1 площею 134 куб.м, погріб площею 49 куб.м, 500 кв.м. земельної ділянки: під житловою будовою - 97.2 кв.м, під нежитловою забудовою - 49.5 кв.м, під двором та городом - 346,1 кв.м, під двором загального користування 7,2 кв.м., що розташована у межах згідно з планом та по лінії розподілу відповідно до додатку №6 до висновку експерта №С-30 від 26.02.2010 року на підставі рішення №2-1185/10 Деснянського районного суду від 31 травня 2010 року.

07.02.2017 року представник відповідача подала суду зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1, в якій просила визнати 1/2 частину домоволодіння №8 по вул. ОСОБА_5 в м. Чернігові особистою приватною власністю ОСОБА_6

В обґрунтування позову зазначила, що отримала свідоцтво про право власності на 1/2 частину будинку №8 по вул. Єфремова в м. Чернігові на підставі акта держаного виконавця про передачу їй вказаного майна як стягувачу в рахунок погашення боргу по виконавчому провадженню, яке було відкрите на підставі виконавчого листа виданого за рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова по стягненню особистих коштів позивача з ОСОБА_7

Представник позивача позовні вимоги підтримав, в задоволенні зустрічного позову просив відмовити.

Відповідач та його представник проти позову заперечували та просили задовольнити зустрічний позов в повному обсязі.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

29 листопада 1995 року сторони уклали шлюб, який зареєстровано у відділі реєстрації актів цивільного стану Чернігівського міського управління юстиції, актовий запис №2542.

05 грудня 1995 року в період шлюбу сторони придбали однокімнатну квартиру АДРЕСА_3, право власності на вказану квартиру було зареєстровано на ОСОБА_3.

01 березня 1996 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_8 був укладений та посвідчений договір міни житлових приміщень у відповідності до якого ОСОБА_3 передала належну їй на праві особистої приватної власності АДРЕСА_4 в обмін на 4/5 частини чотирьохкімнатної квартири АДРЕСА_5 та однокімнатну квартиру АДРЕСА_3 в обмін на 1/5 частину чотирьохкімнатної квартири АДРЕСА_5 (а.с. 14, 15).

19 травня 1997 року сторони розірвали шлюб, що підтверджується актовим записом №642 зробленим у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Чернігівського міського управління юстиції (а.с.10-11).

03 квітня 2009 року сторони по справі зареєстрували шлюб, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб ( а.с. 10).

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 15.11.2016 року розірвано шлюб між ОСОБА_3 і ОСОБА_1, зареєстрований 17.07.2007 року (а.с. 12, 13). Вказаним рішенням суду було встановлено, що сторони від шлюбу спільних неповнолітніх дітей не мають.

Згідно ст. 22 Кодексу України про шлюб та сімю, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядженням цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Квартира АДРЕСА_6, яка була придбана 05.12.1995 рокув період шлюбу сторонами та в подальшому перейшла по договору міни на 1/5 частини квартири АДРЕСА_1 і зареєстровано право власності 01.03.1996 року на ОСОБА_3 є спільною сумісною власністю подружжя, тому слід визнати 1/5 частини квартири АДРЕСА_1 спільним сумісним майном ОСОБА_1 та ОСОБА_3.

Також підлягає задоволенню вимога, щодо визнання за ОСОБА_1 право власності на 1/10 частину чотирьохкімнатної квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до ч.1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно п. 3 ч.1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Так судом встановлено, що 11.07.2007 року ОСОБА_9, який є батьком ОСОБА_3 вніс внесок на депозитний рахунок Кредитної Спілки "Партнер-Чернігівщина" 300000 грн. 00 коп., що підтверджується копією Договору №44 про внесення внеску (вкладу) на депозитний рахунок та копією квитанції від 11.07.2007 року (а.с. 46, 47).

16.07.2007 року ОСОБА_9 доповнив суму депозитного рахунку в розмірі 350000 грн. 00 коп., а всього на загальну суму 650000 грн. 00 коп., що підтверджується Угодою №1 про зміну та доповнення до Договору депозитного внеску від 16.07.2007 року та копією квитанції (а.с. 48, 49).

Відповідно до умов договору, вкладник передає, а Спілка приймає внесок (вклад) на депозитний рахунок на умовах Договору грошові кошти строком на 39 місяців зі сплатою відсотків в розмірі 27% річних.

Згідно умов договору ОСОБА_9 доручив користуватися своїм вкладом та отримувати відсотки по ньому донці ОСОБА_3 (а.с. 46, 47).

Відповідно до ч.7 ст.57 СК України, якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю.

11.10.2010 року згідно видаткових касових ордерів ОСОБА_3 по кореспондуючому рахунку отримала повне повернення депозиту згідно договору депозитного внеску №44 від 11 липня 2007 року 650000 грн. 00 коп. та по кореспондуючому рахунку 684/1 повне повернення відсотків згідно договору депозитного внеску №44 від 11 липня 2007 року в сумі 569921 грн. 92 коп. (а.с 50).

11.10.2010 року ОСОБА_3 надала кошти в позику ОСОБА_7 в розмірі 1200000 грн. 00 коп., що підтверджується розпискою від 11.10.2010 року, проте останній кошти не повернув.

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 05.10.2011 року стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_3 кошти в розмірі 1200000 грн. 00 коп.

На підставі постанови про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу №580/7/12 державного виконавця від 19.07.2012 року передано стягувачу у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа №2-1807/11 виданого 25.10.2011 року Новозаводським районним судом м. Чернігова ОСОБА_3 нереалізоване з прилюдних торгів майно, що належить боржнику ОСОБА_7, а саме 1/2 частина домоволодіння, що розташоване за адресою: м. Чернігів, с.Олександрівка, вул. Єфремова С. (колишня Комарова), будинок №8, до складу якого входить: коридор 2-1 площею 6,4 кв.м., санвузол 2-4 площею 6,0 кв.м., кухня 2-5 площею 13,7 кв.м., кімната 2-2 площею 20,9 кв.м., кімната 2-3 площею 15,6 кв.м., веранда II площею 53,7 кв.м., кімната 1-10 площею 15,9 кв.м., сіни а-1 площею 5,9 кв.м., ґанок №2, а всього загальною площею 138,1 кв.м, в господарських будівлях: гараж В-1 площею 134 куб.м, погріб площею 49 куб.м, 500 кв.м. земельної ділянки: під житловою будовою - 97.2 кв.м, під нежитловою забудовою - 49.5 кв.м, під двором та городом - 346,1 кв.м., під двором загального користування 7,2 кв.м., що розташована у межах згідно з планом та по лінії розподілу відповідно до додатку №6 до висновку експерта №С-30 від 26.02.2010 року на підставі рішення №2-1185/10 Деснянського районного суду від 31 травня 2010 року, зареєстрованого в Комунальному підприємстві «Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації» Чернігівської обласної ради в книзі №194 номер запису 18549 та має реєстраційний номер 4081227 в реєстрі прав власності на нерухоме майно та згідно акту на право власності земельної ділянки №ЧН № 171539 за ціною, що дорівнює початковій вартості майна, за якою воно передавалось на реалізацію, тобто 1013741,00 грн. (а.с. 44, 45).

25.07.2012 року на підставі постанови державного виконавця приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_10 видав ОСОБА_3 свідоцтво про право власності, яким за ОСОБА_3 13.08.2012 року було зареєстровано право власності на 1/2 частину будинку №8 по вул. Єфремова в м. Чернігові в Комунальному підприємстві "Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації" Чернігівської обласної ради (а.с. 42).

Відповідно до ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Разом з тим, в постанові Верховного Суду України по справі №6-2641цс15 зазначено, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам. У звязку з викладеним у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися обєктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до обєктів права спільної сумісної власності подружжя.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові 12 жовтня 2016 року у справі № 6-846цс16.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_3 дала свідчення суду, що кошти на рахунку кредитної спілки залишив їй батько ОСОБА_9, якими остання могла розпоряджатися. В день отримання коштів в кредитній спілці частину коштів в розмірі 1200000 грн. позичила своєму братові, про що було складено розписку, так як у нього виникли фінансові проблеми, а частина залишилася для власного розпорядження. Про те, що позичила кошти своєму брату, ОСОБА_1 не повідомляла. На питання про те чи знав ОСОБА_1, що кошти є на рахунку кредитної спілки, не памятає, проте знає, що йому стало відомо про ці кошти коли їй відійшла 1/2 частина будинку №8 по вул. Єфремова С. в м. Чернігові. Квартира на вул. Горького була куплена за 6 тисяч доларів, які отримала від батька ще до укладення шлюбу. Так сталося, що спочатку свідок внесла аванс 1 тисячу доларів, проте після цього продавець пропав і не змогла його знайти та укласти договір купівлі-продажу. За цей час вийшла заміж і коли все ж таки він знайшовся, то був укладений договір, проте вже перебувала в шлюбі. Батько давав свідку 6 тисяч доларів для того, щоб придбала однокімнатну квартиру і поміняла її та свою трьохкімнатну на чотирьохкімнатну. Квартиру знайшла свідок, тоді такі квартири коштували по 8-9 тисяч доларів, проте їй вдалося знайти за 6 тисяч, так як хазяїн випивав, тому був готовий продати за таку ціну.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 пояснив суду, що він був вкладником у кредитній спілці, зробив два внески. Все майно, яке бере участь у позові це все його майно або куплене за його гроші. Свідок зазначив, що завжди допомагав і зараз допомагає своїй дочці, так як являвся бізнесменом з 1991 року та мав три фірми. Після того, як дочка закінчила технікум передав їй 6 тисяч доларів для розширення житла, щоб вона купила собі однокімнатну квартиру та поміняла свою трьохкімнатну і однокімнатну на чотирьохкімнатну. В цей час, коли донька купувала квартиру, вона уклала шлюб. Також свідок купив дім, половина якого належала йому, інша половина сину. Син взяв кредит під залог будинку. У свідка були вільні кошти, які останній вклав у кредитну спілку, так як там були хороші відсотки і в договорі надав право розпоряджатися вказаними коштами своїй дочці, тобто ці кошти віддав доньці, так як постійно перебував у Польщі і щоб дочка була забезпечена. Оскільки дім був закладений, і коли постало питання викупити його, сказав дочці, щоб позичивши брату кошти склала підтверджуючі документи. Потім дочці перейшло право власності на 1/2 частину домоволодіння і саме за кошти, які належали їй. Коли складав договір в кредитній спілці, у ньому зазначена фраза, що дозволяє донці користуватися цими коштами і фінансовий директор сказав, що цього достатньо, щоб донька могла безперешкодно користуватися цими коштами, тому інших договорів не було потрібно.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 пояснив суду, що ОСОБА_1 було відомо, що його дружина надає рідному брату особисті кошти. Також суду не було надано беззаперечних доказів щодо придбання майна, а саме 1/2 частини домоволодіння за спільні сумісні кошти подружжям, оскільки 1/2 частина будинку №8 по вул. Єфремова С. в м. Чернігові перейшла ОСОБА_3, як стягувачу в процесі здійснення виконавчого провадження.

Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення зустрічного позову та визнання за ОСОБА_3 право особистої приватної власності на 1/2 частини домоволодіння №8 по вул. ОСОБА_5 в м. Чернігові.

Згідно ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Таким чином, за первісним позовом ОСОБА_1 слід стягнути з ОСОБА_3 684 грн. 00 коп. судового збору та за зустрічним позовом ОСОБА_3 слід стягнути з ОСОБА_1 6476 грн. 00 коп. судового збору.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212, 292, 294 ЦПК України,

в и р і ш и в:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на частку в майні набутого у шлюбі, задовольнити частково.

Визнати 1/5 частину квартири АДРЕСА_1 спільним сумісним майном ОСОБА_1 та ОСОБА_3.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/10 частину чотирьохкімнатної квартири АДРЕСА_1.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 684 грн. 00 коп. судового збору.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання 1/2 частини домоволодіння особистою приватною власністю, задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3 право особистої приватної власності на 1/2 частини домоволодіння №8 по вул. ОСОБА_5 в м. Чернігові.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 6476 грн. 00 коп. судового збору.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Чернігівської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Суддя Л.В.Карапута