Справа № 147/554/14-ц
Провадження № 2/147/113/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.01.2017 року Тростянецький районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Волошина І.А.,

за участі секретаря Чудак Г.І.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача позивача ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Тростянець цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства комерційного банку «Надра» - ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором, та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ПАТ КБ «Надра», треті особи ОСОБА_5, ОСОБА_6, про визнання договору поруки припиненим,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Тростянецького районного суду Вінницької області перебуває цивільна справа за позовом ПАТ «Комерційний банк «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства комерційного банку «Надра» - ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи позовні вимоги тим, що згідно кредитного договору №17/08/2005/840-17/1 від 17.08.2005 року ОСОБА_5 для придбання квартири був наданий кредит в сумі 10700,00 доларів США, зі сплатою 12% річних, з терміном користування по 17.08.2020 року. 17.08.2005 року було укладено додатковий правочин №1, відповідно до якого встановлено комісію за надання та управління кредитом в розмірі 0,25% від суми залишку кредитної заборгованості по кредиту щомісячно.

17.08.2005 року між ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_6 був укладений договір поруки №1, між банком та ОСОБА_2 договір поруки №2, відповідно до якого останні, зобовязались солідарно з позичальником відповідати перед кредитором за виконання боржником ОСОБА_5 зобовязань за кредитним договором. Позичальник ОСОБА_5 своєчасно не виконувала взятих на себе зобовязань, у звязку з чим виникла заборгованість, яка станом на 14.07.2014 року становить 13326,82 доларів США. Крім того, нараховано пеню в розмірі 234048,36 грн. Дану суму заборгованості позивач просив солідарно стягнути з відповідачів на його користь, а також судові витрати по оплаті судового збору.

Відповідач ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» про визнання договору поруки припиненим. Зазначила, що згідно кредитного договору №17/08/2005/840-17/1 від 17.08.2005 року ОСОБА_5 для придбання квартири був наданий кредит в сумі 10700,00 доларів США, зі сплатою 12% річних. 17.08.2005 року між ПАТ КБ «Надра» та нею було укладено договір поруки №2, відповідно до якого вона зобовязалася солідарно з позичальником відповідати перед кредитором за виконання боржником ОСОБА_5 зобовязань за кредитним договором. ПАТ КБ «Надра» уклав з ОСОБА_5 додатковий правочин до кредитного договору №17/08/2005/840-17/1 від 17.08.2005 року за яким сторони домовилися доповнити розділ 4 договору п.4.3.16 у наступній редакції: «Сплатити комісію за надання та управлінням кредитом в розмірі 0,25% від суми залишку кредитної заборгованості по кредиту щомісяця протягом всього строку користування кредитними коштами одночасно з внесенням мінімально необхідного платежу, згідно з п.3.3.3. договору. Зазначену комісію позичальник повинен перерахувати на рахунок №8005». Тим самим збільшено зобов'язання без її згоди як поручителя, що є підставою для припинення забезпеченого нею зобовязання, тобто кредитного договору. Тому просила визнати поруку за договором поруки №2 припиненою.

Рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області 07.08.2015 року вимоги ПАТ КБ «Надра» задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» заборгованість по кредитному договору.

В задоволенні позову до ОСОБА_2 відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ПАТ КБ «Надра» про визнання договору поруки припиненим, - задоволено. Визнано договір поруки №2 від 17.08.2005 року, укладений ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_2, припиненим.

Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 29.10.2015 року рішення залишено без змін.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.03.2016 року рішення скасовано в частині відмови у позові ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_2 про стягнення спірної суми кредитної заборгованості та в частині зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання договору поруки припиненим. Справу в цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Рішення Тростянецького районного суду від 07.08.2015 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 20.10.2015 року в частині позовних вимог ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про стягнення спірної суми кредитної заборгованості залишено без змін.

Представник позивача - відповідача ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав позов по підставах, наведених в заяві та не визнав зустрічний позов, посилаючись на його безпідставність.

Відповідачка-позивачка ОСОБА_2 в судове засідання не зявилася, про дату та час слухання справи повідомлена своєчасно та належним чином.

Представник відповідача позивача ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_3 в судовому засіданні проти заявлених вимог ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості заперечив, зустрічний позов ОСОБА_2 підтримав в повному обсязі, просив визнати поруку укладену між Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «НАДРА» та ОСОБА_2 припиненою.

Третя особа ОСОБА_5 в судове засідання не зявилася, про дату та час слухання справи повідомлена своєчасно та належним чином, про що свідчать поштові повідомлення про вручення судових повісток. Причини неявки суду не повідомила, клопотання про відкладення розгляду не надала.

Третя особа ОСОБА_6 в судове засідання не зявився, про дату та час слухання справи повідомлений належним чином, шляхом направлення йому повісток за місцем реєстрації.

Заслухавши представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача - позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права та припинення дії, яка порушує право.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Правилами ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 2 ст. 60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що 17.08.2005 року між ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_5 був укладений кредитний договір №17/08/2005/840-17/1, згідно якого останній був наданий кредит в сумі 10700 доларів США, зі сплатою 12% річних, з терміном користування по 17.08.2020 року (а.с.10-11).

Відповідно до п. 3 кредитного договору, позичальниця зобовязалась погашати кредит та відсотки в порядку та строки, визначені кредитним договором.

17.08.2005 року між ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_5 був укладений додатковий правочин №1, відповідно до якого встановлено комісію за надання та управління кредитом в розмірі 0,25% від суми залишку кредитної заборгованості по кредиту щомісячно (а.с.12).

В забезпечення виконання ОСОБА_5 кредитного договору 17.08.2005 року, між ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №2, відповідно до якого остання зобовязалися солідарно з позичальником відповідати перед кредитором за виконання зобовязання за кредитним договором (а.с.13,14 т.1).

Відповідно до п. 1 договору поруки поручитель солідарно та в повному обсязі несе відповідальність перед кредитором за виконання боржником зобовязань за кредитним договором.

За таких обставин, суд вважає, що правовідносини, що виникли між ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_5, ОСОБА_2 є зобовязальними і регулюються нормами ЦК України.

Так, відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, в строк, що встановлений у договорі.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), що передбачено ст. 610 ЦК України.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Відповідно до ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за невиконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником.

Відповідно до ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Згідно ст. 541 ЦК України солідарний обовязок виникає у випадках, встановлених договором.

Відповідно до ст. 543 ЦК України у разі солідарного обовязку боржника кредитор має право вимагати виконання обовязку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Згідно п.3 договору кредиту позичальник повертає кредит та сплачує банку передбачені даним договором платежі у порядку, передбаченому договором шляхом сплати мінімального необхідного платежу, розмір якого складає 129 доларів США. Позичальник вносить чергові мінімальні платежі по кредиту визначені у п. 3.3.2 договору щомісячно до 5 числа поточного місяця.

Згідно п.1.1 договору поруки поручитель солідарно та в повному обсязі несе відповідальність перед кредитором за виконання боржником зобовязань за кредитним договором в тому числі: - повернути кредит; сплатити відсотки за користування кредитом; сплатити інші платежі, передбачені кредитним договором; сплатити можливі штрафні санкції (штраф, пеня).

Відповідно до п.п. 1.2, 1.3, 1.4 договору поруки поручитель відповідає перед кредитором в повному обсязі. Позичальник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, що означає нічим не обґрунтоване і абсолютне право кредитора вимагати виконання зобовязання вказаних у п. 1.1 даного договору повністю (чи в будь-якій його частині) як від позичальника та поручителя разом, так і окремо. Відповідальність поручителя виникає як у випадку невиконання позичальником будь-якої частини зобовязань, так і при невиконанні позичальником зобовязань в цілому. Поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобовязань в повному обємі всім належним йому на праві власності майном та грошовими коштами.

Відповідачка ОСОБА_5 в порушення вимог кредитного договору та вказаних норм ЦК України, не виконала взятого на себе зобов`язання.

Права позивача порушені невиконанням зобовязання відповідачем, а тому підлягають судовому захисту.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.03.2016 року рішення в частині позовних вимог до ОСОБА_5 залишено без змін, тому вищевказані обставини відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України доказуванню не підлягають.

Відповідно до ст.124 Конституції України, ч.1 ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

За положенням ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Порушення права пов'язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Звертаючись до суду із зустрічними позовними вимогами, ОСОБА_2 посилалась на те, що між банком та ОСОБА_5 укладено додатковий правочин №1, яким збільшено зобов'язання боржника та внаслідок якого збільшено її відповідальність, як поручителя, без її згоди, і просила припинити поруку, тобто припинити правовідношення на підставі ч. 1 ст. 559 ЦК України.

За змістом п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, а за п. 7 ч. 2 цієї статті - припинення правовідношення.

За положеннями ст. 559 ЦК України у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності припиняється порука.

Відповідно до змісту ст. ст. 559, 598 ЦК України припинення зобов'язання поруки означає такий стан сторін правовідношення, при якому в силу передбачених законом обставин суб'єктивне право і кореспондуючий йому обов'язок перестають існувати.

Термін «порука», застосований законодавцем у ч. 1 ст. 559 ЦК України, використовується в розумінні зобов'язального правовідношення поруки, з припиненням якого втрачає чинність договір поруки.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки тощо.

Таким чином, за положеннями ч. 1 ст. 559 ЦК України припинення поруки в разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, унаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності, презюмується. У цьому разі звернення до суду з позовом про визнання договору поруки припиненим не є необхідним, проте такі вимоги підлягають розгляду судом у разі наявності відповідного спору.

Виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист у суді порушених або невизнаних прав, рівності процесуальних прав і обов'язків сторін (ст. ст. 3, 12-15, 20 ЦК України, ст. ст. 3 - 5, 11, 15, 31 ЦПК України) можна зробити висновок про те, що в разі невизнання кредитором права поручителя на припинення зобов'язання за договором поруки, передбаченого ч. 1 ст. 559 ЦК України, таке право підлягає захисту судом за позовом поручителя шляхом визнання його права на підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Крім того, законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод , відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Суд також встановив, що 17.08.2005 року між ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №2, відповідно до якого вона зобовязалася солідарно з позичальником відповідати перед кредитором за виконання боржником ОСОБА_5 зобовязань за кредитним договором №17/08/2005/840-17/1 від 17.08.2005. ПАТ КБ «Надра» уклав з ОСОБА_5 додатковий правочин до даного кредитного договору №17/08/2005/840-17/1 від 17.08.2005 року за яким сторони домовилися доповнити розділ 4 договору п.4.3.16 у наступній редакції: «Сплатити комісію за надання та управлінням кредитом в розмірі 0,25% від суми залишку кредитної заборгованості по кредиту щомісяця протягом всього строку користування кредитними коштами одночасно з внесенням мінімально необхідного платежу, згідно з п.3.3.3. договору. Про укладення додаткового правочину ОСОБА_2 не було повідомлено.

Згідно ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобовязання, а також у разі зміни зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Таке збільшення відповідальності може відбутися внаслідок змін забезпеченого порукою зобовязання, які безпосередньо спрямовані на підвищення суми кредиту, процентної ставки за користування кредитом, пені тощо або на включення опосередковано обтяжливих умов відповідальності поручителя, зокрема, шляхом скорочення термінів повернення кредитів.

Судом встановлено, що додатковою угодою до кредитного договору внесено без згоди поручителя зміни, які призвели до збільшення обсягу відповідальності поручителя, що було встановлено під час судового розгляду і не спростовано кредитором.

Таким чином, є підстави вважати поруку припиненою, оскільки в додатковій угодах до кредитного договору, укладеного без згоди поручителя, закладені умови, що всупереч положенням частини першої статті 559 ЦК України збільшують обсяг відповідальності поручителя.

Згідно із частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобовязань боржника не свідчать про те, що договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Строк, передбачений нормою частини четвертої статті 559 ЦК України, є преклюзивним (припиняючим), тобто його закінчення є підставою для припинення поруки. У разі пропуску кредитором строку заявлення вимог до поручителя цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Суд зобовязаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений цією нормою, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін. Якщо поручитель поза межами строку помилково виконає уже фактично неіснуючий обовязок, він може за своїм вибором вимагати повернення виконаного як безпідставно набутого кредитором.

Сплив строку, передбаченого нормою частини четвертої статті 559 ЦК України, зумовлює припинення зобовязань поручителя, а отже, і відмову кредиторові в позові в разі звернення до суду.

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 20.09.2011 року по справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» зазначено, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення; боржник має певні матеріально-правові права, які безпосередньо пов'язані з позовною давністю; будь-який суд національної юрисдикції, вирішуючи питання про пропуск кредитором позовної давності, фактично вирішує питання не тільки про право кредитора на звернення до суду за захистом свого порушеного права, але й про право боржника бути звільненим від переслідування або притягнення до суду.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й зумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію забезпеченого порукою зобовязання застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «предявлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання як умови чинності поруки слід розуміти як предявлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя.

Це твердження не позбавляє кредитора можливості предявити до поручителя іншу письмову вимогу про погашення заборгованості боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання.

Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі й застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Отже, вимогу до поручителя про виконання ним зобовязання за договором поруки слід предявити в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або з дня, встановленого кредитором для дострокового повернення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобовязання (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту одноразовим платежем).

Вищевказане також узгоджується з правовим висновком зробленим Верховним Судом України за результатами розгляду справи № 6-2662цс15, предметом якої був спір про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до ч.2 ст. 214 ЦКП України при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 цього Кодексу.

Додатковим правочином №1 збільшено зобовязання без згоди поручителя ОСОБА_2, строк предявлення вимоги до поручителя закінчився, тому зустрічний позов ОСОБА_2 до ПАТ КБ «Надра» про припинення поруки слід задовольнити, а в позові ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по кредитному договору відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 526, 530, 536, 541, 543, 549, 550, 553,554, 559, 610, 611, 612, 625, 1054, 1055, 10561 ЦК України, ст.ст. 10, 11 ,60, 88, 209, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні первісного позову Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства комерційного банку «Надра» - ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» про визнання поруки припиненою - задовольнити.

Визнати поруку укладену між Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «НАДРА» та ОСОБА_2 відповідно до догову поруки №2 від 17.08.2005 року припиненою.

На рішення може бути подана апеляція протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Вінницької області через Тростянецький районний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя