УХВАЛА

іменем україни

15 березня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

ХоптиС.Ф., Штелик С.П.

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Донецької області від 26 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 11 жовтня 2007 року між банком та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір, згідно з умовами якого ОСОБА_4 отримав кредит у розмірі 35 441 грн 35 коп. на термін до 11 жовтня 2012 року. Відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, що встановлені кредитним договором.

Відповідач належним чином не виконував зобов'язання за кредитним договором, у зв'язку з чим утворилась заборгованість, яка станом на 18 травня 2015 року становить 165 933 грн 04 коп. і складається із: 30 233 грн 44 коп. - заборгованість за кредитом: 15 575 грн 38 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом; 1 613 грн 43 коп. - заборгованість з комісії за користування кредитом; 130 371 грн 12 коп. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; а також штрафи відповідно до договору: 250 грн - штраф (фіксована частина); 7 889 грн 67 коп. - штраф (процентна складова).

З урахуванням зазначеного ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з відповідача на користь банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 165 933 грн 04 коп. та витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 659 грн 33 коп.

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 14 січня 2016 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Донецької області від 26 квітня 2016 року рішення міськрайонного суду скасовано та ухвалено нове рішення.

Позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 11 жовтня 2007 року в сумі 139 607 грн 96 коп., яка утворилась станом на 18 травня 2015 року, що складається із: заборгованості за кредитом - 30 233 грн 44 коп.; заборгованості за процентами за користування кредитом - 15 575 грн 38 коп.; заборгованості з комісії за користування кредитом -1 613 грн. 43 коп.; пені за несвоєчасність виконання зобов'язання за договором, що виникла по 13 квітня 2014 року, - 92 185 грн. 71 коп.

У задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з ОСОБА_3 штрафів в сумі 250 грн (фіксована частина) та 7 889 грн 67 коп. відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що у 2013 році банк реалізував своє право щодо стягнення в судовому порядку з відповідача суми заборгованості за кредитним договором шляхом вилучення у відповідача належного йому на праві власності заставленого майна - автомобіля ВАЗ.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи частково позовні вимоги, суд апеляційної інстанції виходив з того, що фактично звернення стягнення на предмет застави не було проведено, оскільки відсутні докази того, що транспортний засіб ВАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_1, був реалізований банком чи державним виконавцем, також відсутній акт про передачу транспортного засобу банку.

Проте погодитись із таким висновком апеляційного суду не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону рішення апеляційної інстанції не відповідає.

Судом установлено, що 11 жовтня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, згідно з умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 35 441 грн 35 коп., зі сплатою відсотків, на термін до 11 жовтня 2012 року. Розмір річної відсоткової ставки дорівнює дванадцяти місячним відсотковим ставкам.

Згідно з розрахунком заборгованості за договором від 11 жовтня 2007 року у ОСОБА_3 утворилась заборгованість, яка станом на 18 травня 2015 року становить 165 933 грн 04 коп. і складається із: 30 233 грн 44 коп. - заборгованість за кредитом; 15 575 грн 38 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом; 1 613 грн 43 коп. - заборгованість з комісії за користування кредитом; 110 371 грн 12 коп. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; а також штрафи відповідно до договору: 250 грн - штраф (фіксована частина); 7 889 грн 67 коп. - штраф (процентна складова).

Також установлено, що ПАТ КБ «ПриватБанк» у травні 2009 року зверталось до суду з позовом до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 11 жовтня 2007 року та просило накласти арешт на заставлене майно, що належить ОСОБА_3, а саме: автомобіль ВАЗ, модель 210700-20, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 червня 2009 року заяву про забезпечення позову задоволено. Накладено арешт на все майно, що належить відповідачу в межах заявлених позовних вимог у розмірі 31 617 грн 73 коп., у тому числі і на автомобіль ВАЗ, модель 210700-20, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Відповідно до виконавчого листа, виданого Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська 6 липня 2011 року, вирішено передати в заклад ПАТ КБ «ПриватБанк» шляхом вилучення у ОСОБА_3 належне йому на праві власності заставлене майно - легковий автомобіль марки ВАЗ, модель 210700-20, 2007 року випуску.

У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 11 жовтня 2007 року станом на 13 травня 2009 року у розмірі 31 617 грн 73 коп. звернуто стягнення на предмет застави, а саме - легковий автомобіль марки ВАЗ,

модель 210700-20, 2007 року випуску, що належить на праві власності

ОСОБА_3, шляхом надання ПАТ КБ «ПриватБанк» права укладати від імені ОСОБА_3 договір купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем, знявши автомобіль з обліку в органах ДАІ України, а також надання ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.

Скасовано заходи забезпечення позову.

Постановою головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Артемівського міськрайонного управління юстиції Донецької області (далі - ВДВС Артемівського МРУЮ Донецької області) від 18 жовтня 2013 року відкрито виконавче провадження з виконання за виконавчим листом, виданим Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська 6 липня 2011 року на виконання рішення суду.

Згідно з постановою про звільнення майна боржника з-під арешту від 18 жовтня 2013 року, головним державним виконавцем ВДВС Артемівського МРУЮДонецької області було звільнено з-під арешту майно - легковий автомобіль ВАЗ, модель 210700-20, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 11 жовтня 2007 року, що належить боржнику ОСОБА_3, на підставі виконавчого листа від 6 липня 2011 року.

Згідно з постановою про закінчення виконавчого провадження від 28 жовтня 2013 року головним державним виконавцем ВДВС Артемівського МРУЮ Донецької області було закінчено примусове виконання виконавчого листа від 6 липня 2011 року у зв'язку з виконанням рішення суду.

Згідно з витягом з Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 18 березня 2014 року вбачається, що було вилучено обтяження на легковий автомобіль ВАЗ, модель 210700-20, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, на підставі постанови головного державного виконавця ВДВС Артемівського МРУЮ Донецької області про звільнення майна боржника з-під арешту.

Відповідно до витягу з кримінального провадження № 0003669 4 грудня 2015 року о 14 год. 30 хв. до Артемівського ВП із заявою звернувся ОСОБА_5 про те, що у червні 2009 року представник ЗАТ КБ «ПриватБанк» шляхом шахрайства незаконно заволодів належним йому автомобілем марки

ВА3 2107, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За положеннями ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Стягуючи з ОСОБА_3 на користь банку комісію за користування кредитом, суд апеляційної інстанції не звернув уваги на те, що, встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, відповідач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу.

Так, положення п. п. 22, 23 ст. 1, ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Відповідно до п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року № 6-1746цс16, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Таким чином, апеляційний суд зазначених вище норм матеріального та процесуального права, а також вимог ст. 212-214, 303, 316 ЦПК України не врахував, не встановив фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, прав і обов'язків сторін, які випливають з кредитного договору, не перевірив правильність визначеного розміру заборгованості за кредитним договором, обґрунтованості нарахування комісії, у зв'язку з чим дійшов передчасного висновку про часткове задоволення позову.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, апеляційним судом не встановлені, рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Донецької області від 26 квітня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

С.Ф.Хопта

С.П.Штелик