Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

9 лютого 2017 року Волноваський районний суд Донецької області у складі головуючого - судді Мохова Є.І.

при секретарі Брідня О.Л,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду м. Волноваха цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про надання дозволу на виїзд за межі України особи, яка не досягла 16 річного віку без згоди батька,

ВСТАНОВИВ:

30.01.2016 року позивачка звернулась до суду із названим позовом, посилаючись на те, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 з 30.07.2005р. Маємо неповнолітнього сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає разом з нею.. На підставі рішення Ленінського районного суду м.Донецьк від 19.01.2012 р. у справі №2/532/473/2012 шлюб між нами розірвано.

Вона матеріально утримує та належним чином піклується про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та матеріальний розвиток. Її родичі проживають в Російській Федерації вона має намір зустрітися з ними, також є можливість виїхати на відпочинок до Криму або до курортів Туреччини, Єгипту. На непідконтрольній території України проживає її мати, ОСОБА_5 яку, але поїхати до неї з сином не має можливості, але відповідач не надає нотаріально посвідченої згоди на виїзд дитини, посилаючись на те, що він постійно зайнятий та у нього не має часу. Тому просила надати їй дозвіл на виїзд дитини за кордон разом з нею без згоди та супроводу батька.

Позивачка у судове засідання не з'явилась, у своїй заяві просила розглянути справу за її відсутності, на позові наполягає, проти винесення заочного рішення не заперечує.

Відповідач у судове засідання не з'явився, належним чином був повідомлений по час та місце слухання справи, причини неявки суду не повідомив. Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 224, 226 ЦПК України

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до положень статті 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до змісту статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом встановлено, що сторони по справі є батьками неповнолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії НОМЕР_2 виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції у м. Донецьку 14.11.2008 року, актовий запис № 967 (а.с.6).

З довідки № від 17.01.2017 року, виданої управлінням соціального захисту населення Волноваської РДА, позивач є внутрішньо переміщеною особою (а.с. 5).

У відповідності до пункту 1 Постанови Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» від 17 березня 2015 року за №254-УІІІ, Верховна Рада України постановила: визнати тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України.

Згідно пункту 5.1.1 в'їзд на неконтрольовану територію дітей, які не досягли 16-рiчного віку, здійснюється з дотриманням вимог передбачених для таких осіб Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабiнету Мiнiстрiв України вiд 27 сiчня 1995 року № 57.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року №57, перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Відповідно до частини 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, підписаною Україною 21.02.1990 року, ратифікована Україною 27.02.1991 року, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно до статті 313 Цивільного кодексу України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон.

Пунктом 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду.

З огляду на викладене, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо в'їзду неповнолітньої дитини на тимчасово окуповану територію, а лише встановлено певний порядок її в'їзду за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.

Суд приймає до уваги положення Сімейного Кодексу України, відповідно до якого батьки несуть повну відповідальність за життя та здоров'я своєї дитини. До того ж, саме позивачка, як матір дитини, має переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини і на самозахист своєї дитини.

Беручи до уваги те, що відповідач безпідставно не надає згоди на виїзд його сина разом із матір'ю за межі України до Російської Федерації, Автономної республіки Крим, Туреччини, Єгипту та в район проведення антитерористичної операції на неконтрольовану територію України через лінію зіткнення у межах Донецької області та враховуючи інтереси дитини, суд вважає, що надання дозволу на виготовлення дитині проїзного документу для виїзду за кордон та надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини за кордон без згоди та супроводу батька необхідно задовольнити, в іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись статтями 7, 150, 155 Сімейного Кодексу України, статтею 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в України громадян України», статті 9 Конвенції про права дитини, ст.ст.8,10,60,88,208,212,213,214, 215, 224-226 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3, про надання дозволу на виїзд за межі України особи, яка не досягла 16 річного віку без згоди батька - задовольнити частково.

Дозволити ОСОБА_1 вивезти за межі України, до Російської Федерації, Автономної республіки Крим, Туреччини, Єгипту та на в'їзд/виїзд до району проведення антитерористичної операції на неконтрольовану територію України через лінію зіткнення у межах Донецької області неповнолітнього сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 без згоди та супроводу батька - ОСОБА_3, та дозволити їй оформити документи для тимчасового виїзду неповнолітнього сина, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 за межі України та до досягнення дитиною віку 16-ти років.

В іншій частині позовних вимог відмовити за необґрунтованістю.

Заочне рішення може бути переглянуте Волноваським районним судом Донецької області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення подається до Апеляційного суду Донецької області через Волноваський районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Оригінал рішення зберігається в цивільній справі № 221/359/17, провадження № 2/221/320/2017 в архіві Волноваського районного суду Донецької області.

Суддя Волноваського

районного суду Є.І.Мохов

09.02.2017