Провадження №2-з-133/17
У Х В А Л А

/про забезпечення позову/

05 квітня 2017 року суддя Солом'янського районного суду м. Києва Лазаренко В.В., розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання договорів недійсними,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсними договору довічного утримання та договору про зміну набувача в договорі довічного утримання.

03.04.2017 до канцелярії суду надійшла заява представника позивача про забезпечення позову, в якій остання просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на трикімнатну квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, власником якої в даний час є відповідач ОСОБА_3, і крім того, до набрання чинності рішенням у справі заборонити будь-яким особам у будь- який спосіб вчиняти будь-які дії щодо трикімнатної квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, власником якої в даний час є відповідач ОСОБА_3

Обґрунтовуючи необхідність забезпечення позову у такий спосіб представник позивача зазначає, що невжиття вказаних заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду в даній справі через відчуження вказаного майна відповідачами.

Згідно ч. 1 статті 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у проваджені якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

В зв'язку з цим сторони та інші особи, які беруть участь у справі, судом не викликалися та не повідомлялися про розгляд заяви про забезпечення позову.

Суд, дослідивши матеріали справи приходить до наступного.

Згідно зі ст. 151 ЦПК України, п. 1 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 №9, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч. 4 ст. 151 ЦПК, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 152 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов'язку вчинити певні дії; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Як вбачається з матеріалів справи ухвалою Солом'янського районного суду м. Києві від 11.11.2016 відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання договорів недійсними.

Предметом позову у даній справі є визнання недійсними договору довічного утримання від 29.05.2015, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстрованого в реєстрі за номером 294, та договору про зміну набувача в договорі довічного утримання від 04.06.2015, укладеного між ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_3, , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстрованого в реєстрі за номером 330.

Таким чином, позивачем пред'явлено вимоги про визнання недійсними правовстановлюючих документів, які є підставою реєстрації права власності на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 за відповідачами.

Враховуючи те, що зазначена квартира є предметом спору у даній справі, рішення про можливе задоволення позову про визнання договорів недійсними може мати наслідком застосування реституції та повернення спірної квартири у власність позивача, суддя знаходить обґрунтованими доводи про наявність достатніх підстав вважати, що невжиття заходів щодо забезпечення позову може зробити неможливим чи ускладнити виконання рішення суду.

Отже, вимога про накладення арешту на вказану квартиру є відповідним та співмірним способом забезпечення у даній справі

Щодо вимоги до набрання чинності рішенням у справі заборонити будь-яким особам у будь- який спосіб вчиняти будь-які дії щодо трикімнатної квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, власником якої в даний час є відповідач ОСОБА_3, то суддя приходить до висновку, що в цій частині заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає, оскільки жодним чином не обґрунтована заявником у контексті необхідності застосування таких заходів поряд з арештом майна, а також у контексті їх співмірності та відповідності до заявлених позовних вимог.

З огляду на наведені вище обставини, суддя приходить до висновку про наявність передбачених законом підстав для часткового задоволення заяви про забезпечення позову.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 151-153 ЦПК України, суддя

УХВАЛИВ:

Заяву задовольнити частково.

Накласти арешт на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, належну на праві власності ОСОБА_3.

В іншій частині вимог - відмовити.

Ухвала про забезпечення позову підлягає негайному виконанню в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Стягувач - ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, адреса: АДРЕСА_1.

Боржник - ОСОБА_3, ідентифікаційний код НОМЕР_2, адреса: АДРЕСА_2.

Ухвала може бути пред'явлена до виконання протягом трьох років з дня її постановлення.

Ухвала в частині вжиття заходів забезпечення може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції протягом 5 днів з дня її оголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

В іншій частині ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя :