Справа №: 398/294/17
провадження №: 2/398/1226/17
РІШЕННЯ

Іменем України

"07" квітня 2017 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі судді Орловського В.В. з участю секретаря Сніжко І.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Олександрія справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальність «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

вставновив:

Позивач звернувся з вищевказаною позовною заявою, у якій просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 20 583,53 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 13 серпня 2013 року між ПАТ ОТП Банк та відповідачем, ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту № (далі - кредитний договір) у сумі 20 000,00 грн. Однак ОСОБА_1 порушив свої зобовязання за договором, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 20583,53 грн., яка складається з 15 385,20 грн. залишку заборгованості за кредитом, 1,05 грн. відсотків за користування кредитом, 5 197,28 грн. комісії.

Представник позивача в судове засідання не зявився, у наданій суду письмовій заяві позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив справу слухати за його відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечував.

Відповідач ОСОБА_1 зявився у судове засідання та повідомив, що визнає, що брав кредит та виплачував його до квітня 2014 року, погоджується повернути залишок заборгованості по тілу кредиту, проте заперечує проти позовних вимог про стягнення заборгованості по комісії. ОСОБА_1 пояснив, що його сімя зараз знаходиться у тяжкому матеріальному становищі, на його утриманні знаходиться шестеро дітей, дружина ухиляється від сплати аліментів. Також додатково пояснив, що гроші, які він брав у кредит в ПАТ ОТП Банк потрібні були для лікування його колишньої дружини.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, пояснення відповідача, дійшов висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Суд вставновив, що 13 серпня 2013 року між ПАТ ОТП Банк та відповідачем, ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту № (далі - кредитний договір) у сумі 20 000,00 грн. Це підтверджується підписаним ОСОБА_1 договором про надання споживчого кредиту № та графіком платежів.

Згідно п.1.2.1 договору для придбання товару Банк надає Позичальнику споживчий кредит у відповідності до умов договору, а позичальник зобовязується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, інші платежі, визначені даним договором та Додатком №1 Графік платежів, що є невідємною частиною, а також виконувати інші умови договору.

Відповідно до п.1.4.4. кредитного договору за обслуговування кредиту Позичальник щомісяця, одночасно з погашенням суми кредиту і процентами, сплачує комісію, розмір якої зазначений в Графіку платежів, що є невідємною частиною даного Договору.

Відповідач ОСОБА_1 свої зобовязання за кредитним договором не виконує з 14 квітня 2014 року, внаслідок чого станом на 24 листопада 2016 року утворилася заборгованість у розмірі 20 583,53 грн., яка складається з 15 385,20 грн. залишку заборгованості за кредитом, 1,05 грн. відсотків за користування кредитом, 5 197,28 грн. комісії. Ці обставини підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості. Відповідач визнав правильність цього розрахунку, окрім визначеної суми заборгованості зі сплати комісії.

Відповідно до Витягу з Додатку 1 до Договору Факторингу від 22 грудня 2014 року ПАТ ОТП Банк відступив ТОВ ОТП Факторинг Україна право вимоги за договором № укладеним з відповідачем, а саме щодо залишку заборгованості за кредитом у розмірі 15385,20 грн. і комісії у розмірі 5198,33 грн.

До правовідносин, які є предметом розгляду застосовуються такі норми права.

Згідно ст.10 п.3 та ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного судочинства. Крім того, ст.530 ЦК України встановлено, що якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконання саме у цей строк. При цьому згідно ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Також, відповідно до вимог ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Окрім зазначених норм права у справі підлягає застосуванню правовий висновок, викладений у постанові Верховного суду України від 16 листопада 2016 року у справі №6-1746цс16, згідно якого положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозвязку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Виходячи з такого тлумачення норм права Верховний суд України у справі №6-1746цс16 зробив такий висновок: У справі Суди, дійшовши висновку про те, що обслуговування кредиту є супутньою послугою, за надання якої можливе встановлення комісії, не звернули уваги, що, встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, відповідач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу. При цьому відповідач нараховував, а позивач сплатив комісію за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок позивача, що є незаконним.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги про стягнення заборгованості по тілу кредиту і відсоткам у сумі 15386,25 грн підлягають задоволенню.

Разом з тим необґрунтованими є вимоги про стягнення з відповідача заборгованості зі сплати комісії у розмірі 5197,28 грн. Згідно п.1.4.4 ця комісія сплачується за обслуговування кредиту щомісяця, тобто за ті дії, які банк здійснює на власну користь. Таке положення договору суперечить законодавству, а саме зазначеним вище нормам ЗУ Про захист прав споживачів і Правилам надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту. Тому позов не підлягає задоволенню у частині стягнення заборгованості по комісії.

Також відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись статтями 224, 208, 212-215, 218 ЦПК України ЦПК України,

вирішив:

Позов Товариства з обмеженою відповідальність «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь Товариства з обмеженою відповідальність ОТП Факторинг Україна заборгованість за кредитним договором у сумі 15386,25 грн. та витрати на оплату судового збору у частині задоволених вимог у сумі 1030, 00 грн.

У решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Кіровоградської області шляхом подання апеляційної скарги через Олександрійський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення, а для осіб, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Орловський В.В.