Очаківський міськрайонний суд Миколаївської області
Справа № 483/816/16-ц
Провадження 2/483/16/2017
РІШЕННЯ

Іменем України

03 квітня 2017 року м. Очаків

Очаківський міськрайонний суд Миколаївської області у складі:

головуючого - судді Казанлі Л.І.

при секретарі Гречці С.Є.,

за участю позивачки ОСОБА_1, її представника ОСОБА_2,

відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, їх представників ОСОБА_5 та ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про виселення без надання іншого жилого приміщення, -

В С Т А Н О В И В :

26 травня 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_4. Свої вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що вона є власницею домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1. З 2012 року її брат відповідач ОСОБА_3, а в подальшому і його дружина ОСОБА_4 почали періодично проживати в її будинку. В останній час поведінка відповідачів стала нестерпною: вони не відчиняють двері, провокують сварки та не допускають її до власного будинку. Посилаючись на те, що відповідачі повністю ігнорують її вимоги з'їхати з будинку, що фактично позбавляє її можливості користування власним майном, просила виселити відповідачів із домоволодіння за вказаною вище адресою без надання їм іншого житлового приміщення.

Позивачка та її представник в судовому засіданні повністю підтримали заявлені вимоги.

Відповідачі та їх представники в судовому засіданні позов не визнали. В обґрунтування своїх заперечень послались на те, що відповідачі ОСОБА_4 правомірно проживають у будинку, побудованим ОСОБА_3 за власні кошти на території домоволодіння за вказаною вище адресою, і ухвалення рішення в цій справі до вирішення цивільної справи за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про витребування майна з чужого незаконного володіння є передчасним і порушуватиме права відповідачів, адже у вказаній справі ними оспорюється факт законності володіння позивачкою цим домоволодінням. Крім того, зазначили, що вимоги ОСОБА_1 є неконкретизованими, оскільки за адресою: АДРЕСА_1 розташовано декілька будівель, і позивачкою не уточнено, з якої самої їх слід виселити.

Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, суд дійшов такого.

Позивачка ОСОБА_1 є власницею домоволодіння, що складається з двох будинків, розташованого по АДРЕСА_1 Очаківського району Миколаївської області, а також земельних ділянок площею 0,2500 га та 0,3031 га за цією ж адресою за цільовим призначенням - обслуговування житлового будинку і господарських будівель та ведення особистого селянського господарства, що підтверджується свідоцтвом про право власності на домоволодіння від 07 травня 2002 року, а також відповідними витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №№ 11787228, 11786685 від 28.10.2015р. (а. с. 5-8).

За вказаною вище адресою періодично проживають брат позивачки відповідач ОСОБА_3 та його дружина - відповідачка ОСОБА_4, що не оспорюється сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні

З огляду на зазначені норми чинного законодавства, суд вважає, що всі особи мають утримуватися від безпідставного заволодіння майном власника та завдання йому шкоди. Не допускається також протиправне позбавлення права власності або обмеження в його здійсненні.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 387, 391 ЦК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до цієї норми власник майна має право вимагати захисту свого права від особи, яка перешкоджає користуванню ним, в тому числі і шляхом виселення.

Таким чином, на думку суду, дії відповідачів ОСОБА_4 у вигляді зайняття, проживання в домоволодінні, власницею якого є позивачка ОСОБА_1, обмежують її право користування цим приміщенням.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином, в даному випадку показання допитаних в судовому засіданні за клопотанням відповідачів свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про те, що відповідачем ОСОБА_3 здійснювалося будівництво будинку на території домоволодіння позивачки не допускаються як засіб доказування факту правомірності володіння та користування цим майном, на що посилалися відповідачі. Письмових доказів про наявність права власності відповідачів на спірний будинок суду не представлено та посилань на такий документ не було.

Стосовно доводів відповідачів та їх представників про неможливість вирішення цієї справи до розгляду позову про витребування майна з чужого незаконного володіння, суд зазначає наступне.

Пов'язаність справ полягає у тому, що рішенням іншого суду, який розглядає справу, встановлено обставини, що впливають на збирання та оцінку доказів у даній справі, зокрема факти, що мають преюдиціальне значення для даної справи. Неможливість розгляду справи до вирішення справи іншим судом полягає в тому, що обставини, які розглядаються іншим судом, не можуть бути встановлені судом самостійно у цій справі через обмеженість своєї юрисдикції щодо конкретної справи.

Як вбачається зі змісту позовної заяви відповідача ОСОБА_3 останній оспорює законність володіння позивачкою ОСОБА_1 домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 та земельними ділянками, на яких воно розташоване.

Суд дійшов переконання, що доказування ОСОБА_3 його права на спірне майно, не позбавляє можливості суд розглянути позов законного на даний час власника майна та у разі доведеності позову захистити її права. Крім того, суд вважає, що оскільки справа вже тривалий час знаходиться на розгляді та сторонами практично надано усі докази, то зупинення провадження у справі буде суперечити і принципу ефективності судового процесу, направленому на недопущення затягування розгляду справи.

Також суд констатує, що відповідачі не є власниками або співвласниками домоволодіння позивачки, зареєстровані за іншою адресою, а отже, виселивши останніх, позивачка жодним чином не порушить їх прав та інтересів.

Проаналізувавши викладене вище, суд приходить до висновку, що оскільки відповідачі перешкоджають позивачці вільно володіти та користуватися своєю власністю, їх слід виселити з домоволодіння позивачки без надання іншого житлового приміщення. При цьому, на думку суду, немає правового значення, з якої саме будівлі належить виселити відповідачів, оскільки позивачка є власницею цілого домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 і має повне право безперешкодно володіти та розпоряджатися на власний розсуд усіма будівлями та спорудами, що на ньому розташовані. За таких обставин позов ОСОБА_1 є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Також у відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідачів на користь позивачки документально підтверджені судові витрати, а саме судовий збір в розмірі 551 грн 20 коп. (а. с. 1) та витрати на правову допомогу у розмірі 1 600 грн (а. с .140).

Разом із тим, не підлягає задоволенню вимога представника позивачки про стягнення з відповідачів витрат, пов'язаних з явкою до суду, оскільки фіскальні чеки на придбання пального, надані суду, жодним чином не ідентифіковані, що позбавляє можливості встановити особу, яка це пальне придбала.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 60, 209, 212-215 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

Цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про виселення без надання іншого жилого приміщення- задовольнити частково.

Виселити ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, без надання іншого житлового приміщення.

Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 по 1 075 (одній тисячі сімдесят п'ять) гривень 60 копійок в рахунок відшкодування судового збору та витрат на правову допомогу.

У задоволенні вимоги про стягнення з відповідачів витрат, пов'язаних з явкою до суду, - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через Очаківський міськрайонний суд Миколаївської області шляхом подання протягом десяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги, а особами, які брали участь у справі, але не були присутніми під час проголошення рішення, - у той же строк з дня отримання ними його копії.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий: