АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/316/17 Справа № 183/5719/14 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Варенко О.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого Варенко О.П.,

суддів Лаченкової О.В., Посунся Н.Є.

при секретарі - Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі цивільну справу

за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_3

на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 серпня 2016 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2, в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_4, до ОСОБА_3, ОСОБА_5, Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання договору позики та договору іпотеки недійсними, відшкодування матеріальної та моральної шкоди, треті особи Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_6, ОСОБА_3 опіки та піклування виконавчого комітету Новомосковської міської ради Дніпропетровської області, та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про встановлення факту належності правовстановлюючих документів, стягнення грошових коштів за договором позики, третя особа - Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_6,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2014 року ОСОБА_2 звернулась з позовом до ОСОБА_7, ОСОБА_5, Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання договору позики та договору іпотеки недійсними, відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

04 листопада 2014 року ОСОБА_7 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором позики.

Ухвалою суду від 04 листопада 2014 року справи за вищезазначеними позовами обєднані в одне провадження.

ОСОБА_2 в обґрунтування свого позову посилалась на те, що вона є власником нерухомого майна квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

В грудні 2013 року за договором позики вона отримала від свого знайомого ОСОБА_5 4000 доларів США, зазначений договір не був оформлений нотаріально, на підтвердження договору була складена розписка. За зазначеним договором вона повинна була повернути грошові кошти в строк до 11.03.2014 року, однак, виконати договірні зобовязання не змогла, оскільки грошові кошти були передані нею співмешканцю ОСОБА_8 для розвитку бізнесу і він зазначені кошти не повернув. Після закінчення строку дії договору ОСОБА_9 став вимагати гроші, погрожував їй, після чого запропонував їй укласти інший договір договір про відступлення права вимоги з його знайомим ОСОБА_3, який начебто повернув її борги. При зустрічі ОСОБА_7 запропонував укласти з ним договір про відступлення права вимоги, а також, з метою забезпечення виконання цього договору передати йому в заставу квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, яка належить їй на праві власності. Крім того, ОСОБА_7 пропонував зняти з реєстраційного обліку в квартирі її малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Враховуючи погрози на її адресу, та адресу її малолітнього сина, знаходячись під впливом тяжких обставин, вона не мала вибору та змушена була піти на умови ОСОБА_7 та ОСОБА_5 07.03.2014 року ОСОБА_9, за вказівкою ОСОБА_7, супроти її волі, змусив її написати до Новомосковського МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області заяву про зняття з реєстраційного обліку в квартирі її та її малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та реєстрацію його в квартирі її батьків, незважаючи на те, що зазначені дії порушували права дитини. 07.03.2014 року працівники Новомосковського МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області зняли з реєстрації в квартирі АДРЕСА_2 малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та зареєстрували його в квартирі її батьків за адресою: АДРЕСА_3, без письмової згоди батька дитини, в звязку з чим, були грубо порушені права дитини на житло.

14.03.2014 року до неї зателефонував ОСОБА_7 та повідомив, що договір про відступлення права вимоги боргу та договір застави квартири вже виготовлений та його необхідно підписати. Взамін договору про відступлення права вимоги боргу, нотаріус ОСОБА_6 надала їй для підпису договір позики коштів № НАВ 315735 від 14.03.2014 року та договір іпотеки обєкту нерухомості № НАВ 315737 від 14.03.2014 року з раніше незнайомою їй людиною ОСОБА_7. Вона, не ознайомившись, підписала надані їй документи договір позики та договір іпотеки, при цьому, їй було невідомо, що в договорі позики зазначено, що вона, начебто, отримала від ОСОБА_7 грошові кошти в сумі 142500 грн. на строк до 14.09.2014 року, чим була введена в оману. В договорі іпотеки зазначено, що вартість квартири становить 181972 грн., за домовленістю сторін обєкт нерухомості оцінений у 142500 грн., в той час, як оціночна вартість квартири станом на 20.08.2014 року становить 474307 грн. Після підписання договорів позики та іпотеки, їй не було надано жодної копії договорів, що позбавило її можливості виявити обман, копії договорів були нею отримані тільки в серпні 2014 року. Наприкінці березня 2014 року до неї зателефонував ОСОБА_3 та повідомив, що вона зобовязана сплачувати йому щомісяця відсотки в сумі 960 доларів США (що еквівалентно 11 520 грн.), незважаючи на те, що договір був укладений з ОСОБА_7. Під впливом обману, в квітні, травні та червні 2014 року вона сплачувала ОСОБА_7 відсотки: за квітень 960 доларів США , травень 1000 доларів США, червень-12 000 грн.

Зазначила, що дії відповідачів суперечать вимогам ч. 1, ч.3, ч.6 ст. 203 ЦК України, також, ніяких грошових коштів від ОСОБА_7 вона не отримувала. За фактом шахрайства відносно неї з боку ОСОБА_7 та ОСОБА_5 за її заявою Індустріальним РВ ГУМВС України в м. Дніпропетровську та Новомосковським МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області порушені кримінальні провадження.

На підставі викладеного просила суд визнати недійсним договір позики, укладений 14 березня 2014 року між нею і ОСОБА_7, відповідно до якого ОСОБА_7 передав, а вона отримала грошові кошти в сумі 142500 грн., договір посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_6; визнати недійсним договір іпотеки (застави), укладений 14 березня 2014 року між нею і ОСОБА_7, відповідно до якого вона, на забезпечення виконання умов укладеного між сторонами договору позики від 14 березня 2014 року, передала, а ОСОБА_7 прийняв в іпотеку обєкт нерухомості - квартиру АДРЕСА_4, договір посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_6; стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на її користь матеріальні збитки, за незаконно отримані суми процентів: за квітень 2014 року - 960 доларів США, (що за курсом НБУ становить 12 458 грн.); за травень 2014 року 1000 доларів США (що за курсом НБУ становить 11 803 грн.); за червень 2014 року 12 000 грн., а всього 36 261 грн.; стягнути солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_5, Головного Управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області на її користь на відшкодування завданої моральної шкоди 10000 грн.

В зустрічній позовній заяві ОСОБА_7 посилався на те, що 14 березня 2014 року між ним та ОСОБА_2 був укладений договір позики, відповідно до якого він передав, а ОСОБА_2, як позичальник, отримала грошові кошти в сумі 142500,00 грн., договір посвідчений нотаріально приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу ОСОБА_6, реєстровий № 438. Також, 14 березня 2014 року між ним та ОСОБА_2 був укладений договір іпотеки (застави), згідно якого ОСОБА_2, як іпотекодавець, в забезпечення умов виконання договору позики від 14 березня 2014 року, передала, а він прийняв в іпотеку обєкт нерухомості - квартиру АДРЕСА_4, (договір посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу ОСОБА_6, реєстровий № 439). Однак в договорах позики та іпотеки (застави) його імя помилково було зазначене як ОСОБА_7.

У відповідності до умов договору позики від 14 березня 2014 року, ОСОБА_2 зобовязалася повернути грошові кошти в сумі 142500,00 грн. в строк до 14 вересня 2014 року, але до зазначеного часу не повернула кошти.

В звязку з наведеним, в зустрічній позовній заяві ОСОБА_7 просив суд: встановити факт належності йому, ОСОБА_3 правовстановлюючого документу вищезазначеного договору позики; встановити факт належності йому, ОСОБА_3 правовстановлюючого документу вищезазначеного договору іпотеки (застави); стягнути з ОСОБА_2 на його користь заборгованість за договором позики від 14 березня 2014 року в сумі: розмір суми позики 142500,00 грн.; три відсотки річних з простроченої суми за період з 14.09.2014 року по 11.04.2016 року 8901,37 грн.; втрати від інфляції за період з 14.09.2014 року по 11.04.2016 року 11738,81 грн., а всього 263 140,00 грн.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 серпня 2016 рокупозовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано недійсним договір іпотеки (застави), укладений 14 березня 2014 року між ОСОБА_2 і ОСОБА_3, відповідно до якого ОСОБА_2, на забезпечення виконання умов укладеного між сторонами договору позики від 14 березня 2014 року, передала, а ОСОБА_3 прийняв в іпотеку обєкт нерухомості - квартиру АДРЕСА_4.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено.

Встановлено факт належності ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженцю ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_1, як позикодавцеві, правовстановлюючого документу договору позики, укладеного 14 березня 2014 року з ОСОБА_2, згідно якого ОСОБА_2, як позичальник отримала грошові кошти в сумі 142 500,00 грн., в якому позичальником зазначений ОСОБА_7. (договір посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_6, реєстровий № 438)

Встановлено факт належності ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженцю ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_1, як іпотекодержателю, правовстановлюючого документу договору іпотеки (застави), укладеного 14 березня 2014 року з ОСОБА_2, згідно якого ОСОБА_2, як іпотекодавець передала, а ОСОБА_3 прийняв в іпотеку обєкт нерухомості - квартиру АДРЕСА_4, в якому іпотекодержателем зазначений ОСОБА_7. (договір посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_6, реєстровий № 439).

Стягнуто з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_5, РНОКПП 1 на користь ОСОБА_3, РНОКПП НОМЕР_1 заборгованість за договором позики від 14 березня 2014 року в сумі: розмір суми позики 142500,00 грн.; три відсотки річних з простроченої суми за період з 14.09.2014 року по 11.04.2016 року 8901,37 грн.; втрати від інфляції за період з 14.09.2014 року по 11.04.2016 року 111738,81 грн., а всього 263140,18 грн. (двісті шістдесят три тисячі сто сорок грн.. 00 коп.)

Вирішено питання судових витрат.

Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_2 звернулась з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просила рішення суду змінити та задовольнити її позов, а в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_10 відмовити.

В свою чергу ОСОБА_10 також звернувся з апеляційною скаргою, в якій ставить питання про скасування рішення суду в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про визнання недійсним договору іпотеки, укладеного 14.03.2014 р. та посвідченого приватним нотаріусом ДМНО ОСОБА_6, зареєстрованого в реєстрі № 439 і ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог.

Вислухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_10 підлягає задоволенню, а апеляційна скарга ОСОБА_2 частковому задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 14 березня 2014 року був укладений договір позики, відповідно до якого ОСОБА_7 як позикодавець передав, а ОСОБА_2 як позичальник отримала грошові кошти в сумі 142 500,00 грн. (договір посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_6, реєстровий № 438) (а.с.15, т.1).

14 березня 2014 року був укладений договір іпотеки (застави), згідно якого ОСОБА_2 як іпотекодавець передала, а ОСОБА_7 прийняв в іпотеку обєкт нерухомості - квартиру АДРЕСА_4. (договір посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_6, реєстровий № 439).

В договорах позики та іпотеки від 14 березня 2014 року, позикодавцем та іпотекодержателем зазначений ОСОБА_7.

В той же час, згідно документів, які зберігаються в нотаріальних справах, а саме: паспорті громадянина України, картці фізичної особи-платника податків, заяви, заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, позикодавцем та іпотекодержателем за спірними договорами є ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_1 (а.с.231-233, т.1)

Встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції, керуючись ст.256 ЦПК України, огрунтовано задовольнив вимоги ОСОБА_7 в частині встановлення факту належності йому вищезазначених правовстановлюючих документів.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 в цій частині не спростовують висновки суду першої інстанції та встановлені ним обставини.

Розглядаючи позовні вимоги ОСОБА_2 щодо визнання недісним вищенаведеного договору позики, укладеного 14.03.2014 р. між нею та ОСОБА_7, судом першої інстанції обґрунтовано встановлено відсутність жодних належних доказів на підтвердження фіктивності такого договору. Позивачем не доведено, що спірний договір був укладений із застосуванням тиску за наявності у позичальника тяжкої обставини та на вкрай невигідних умовах, або ж при введенні її в оману щодо обставин правочину.

Посилання ОСОБА_2 на те, що вона не читала договір при підписанні, не має жодних юридичних наслідків, оскільки, підписуючи договір та не читаючи його умов, сторона виявляє власну недбалість, яка не тягне за собою недійсності правочину.

Доводи ОСОБА_2 в її апеляційній скарзі про те, що вона не отримувала коштів, передбачених умовами договору, не можуть бути прийняті до уваги колегії суддів, оскільки письмова форма спірного договору внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю формою такий документ засвідчує як його укладення, так і умови договору, а також підтверджує отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 року у справі № 6-63 цс 13.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_2 щодо визнання договору іпотеки недійсним, судом встановлено наступне.

14 березня 2014 року був укладений договір іпотеки (застави), згідно якого ОСОБА_2, на виконання договору позики від 14 березня 2014 року, передала, а ОСОБА_3 прийняв в іпотеку обєкт нерухомості - квартиру АДРЕСА_4 (договір посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_6, реєстровий № 439).

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 05 липня 2011 року був зареєстрований у спірній квартирі за адресою: квартира АДРЕСА_4, однак був знятий з реєстраційного обліку 07 березня 2014 року, що підтверджується відповідними відмітками у свідоцтві про народження. (а.с.75, т.1).

У відповідності до копії заяви, 07.03.2014 року ОСОБА_2 звернулася до Новомосковського РВ ДМС України в Дніпропетровській області з заявою про реєстрацію місця проживання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, відповідно до якої дитину було знято з реєстраційного обліку за адресою: квартира АДРЕСА_4, та зареєстровано за адресою: квартира ІНФОРМАЦІЯ_6, власником якої є ОСОБА_2 (а.с.133, т.1).

В заяві ОСОБА_2, в графі «службові відмітки», міститься згода батька дитини ОСОБА_11, а саме, що він не заперечує проти реєстрації сина у вищезазначеному житловому приміщення. (а.с.133, т.1).

Позивач ОСОБА_2 посилається на те, що батько дитини ОСОБА_11 не надавав своєї згоди, 07.03.2014 року перебував за межами Дніпропетровської області, в органи ДМС України не звертався, в той же час, ОСОБА_2Ю не надала суду жодного доказу зазначеним обставинам, не ставила питання про проведення почеркознавчої експертизи для зясування питання, чи батьком дитини виконаний підпис на згоді щодо реєстрації дитини, чи іншою особою.

Позивачем не доведено протиправність дій з боку відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_5, Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області в частині зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Проте, суд першої інстанції, не дивлячись на встановлення вищевикладених обставин, а посилаючись лише на те, що ОСОБА_2 не зверталася до органів опіки та піклування з питанням про надання попереднього дозволу на укладення договору іпотеки квартири, право користування якою має дитина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, керуючись ч.1 ст.203, ст.215 ЦК України, визнав оспорюваний договір іпотеки недійсним.

Однак, колегія суддів не може погодитись з таким висновком з огляду на наступне.

Як зазначено вище, малолітнього ОСОБА_4 07 березня 2014 року було знято з реєстраційного обліку за адресою: квартира АДРЕСА_4, та зареєстровано за іншою адресою у квартирі, власником якої є ОСОБА_2

Із довідки від 14 березня 2014 року про склад зареєстрованих та проживаючих осіб вбачається, що за адресою предмета іпотеки малолітні або неповнолітні діти не зареєстровані, ОСОБА_2 є єдиним власником (а.с. 151 т.2).

Крім того, згідно п.3.1.3. договору іпотеки, іпотекодавець ОСОБА_2 на момент укладання договору іпотеки засвідчила, що «укладання цього договору не суперечить правам та інтересам неповнолітніх та малолітніх дітей».

Неправдиве повідомлення батьками, які є одночасно законними представниками неповнолітньої, малолітньої особи, про відсутність прав дитини на майно, яке передається в іпотеку, не може бути підставою для визнання іпотеки недійсною

В свою чергу, положення ст. 177 СК України, ст. 16 Закону України «Про охорону дитинства» та ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», яка передбачає необхідність отримання попереднього дозволу органу опіки і піклування на укладення батьками договору щодо майна, право на яке має дитина, спрямована на захист майнових прав дітей, відтак підставою для визнання недійсним договору щодо майна, право на яке має дитина, за позовом його батьків є не сам по собі факт відсутності попереднього дозволу органу опіки і піклування на укладення такого договору, а порушення в результаті його укладення майнових прав дитини.

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 20.01.2016 р. у справі №6-2940цс15.

Враховуючи, що на момент передачі квартири в іпотеку малолітній ОСОБА_4 зареєстрованим в ній не значився та не мав майнових прав щодо цієї квартири, підстави для визнання оспорюваного договору іпотеки недійсним - відсутні, тому апеляційна скарга ОСОБА_7 підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню в оскаржуваній частині з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання недійсним договору іпотеки (застави), укладеного 14 березня 2014 року між ОСОБА_2 і ОСОБА_3, відповідно до якого ОСОБА_2, на забезпечення виконання умов укладеного між сторонами договору позики від 14 березня 2014 року, передала, а ОСОБА_3 прийняв в іпотеку обєкт нерухомості - квартиру АДРЕСА_5.

Оскільки судом першої інстанції не встановлено недійсність договорів позики та іпотеки або ж протиправність поведінки відповідачів, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 щодо відшкодування збитків та моральної шкоди обгрутовано відмовлено.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 в цій частині не можуть бути прийняті до уваги, оскільки були предметом розгляду суду першої інстанції та їм надана відповідна правова оцінка, вони не спростовують висновків суду першої інстанції, а зводяться до незгоди з ними.

Що стосується зустрічних позовних вимог ОСОБА_7 щодо стягнення з ОСОБА_2 на його користь заборгованості за договором позики, то в цій частині апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Із матеріалів справи вбачається, що договором позики від 14 березня 2014 року встановлено обовязок ОСОБА_2 повернути суму позики в розмірі 142500,00 грн. в строк до 14 вересня 2014 року.

Відповідно до ст.629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно ст.610 ЦК України, порушенням зобовязання є його не виконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання.

Згідно ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позичальник належним чином умови договору не виконала, у звязку з чим утворилася заборгованість з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення та трьох процентів річних від простроченої суми, оскільки інша процента ставка договором не встановлена.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що сума заборгованості в розмірі 142500 грн. підлягає стягненню, проте при нарахуванні розміру стягнутих з ОСОБА_2 сум трьох відсотків річних з простроченої суми заборгованості, втрат від інфляції та загальної суми стягнення, судом першої інстанції допущено помилки.

Згідно ст.625 ЦК України, розмір 3% річних, які підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_7 складає 6746,30 грн., виходячи з наступного розрахунку:

Сума боргу (грн.)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
142500.014.09.2014 - 11.04.20165763 %6746.30

розмір втрат від інфляції, які підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_7 складає 86782,50 грн., виходячи з наступного розрахунку:

Період заборгованостіСума боргу (грн.)Сукупний індекс інфляції за період?Інфляційне збільшення суми боргу?
14.09.2014 - 11.04..01.60986782.50

З огляду на вищевикладене, рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині визначення цих сум та загальної суми заборгованості, яка підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_7 за договором позики та складає 236028 грн. 80 коп.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, підлягає зміні рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_7 судових витрат. Слід стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_7 судові витрати в розмірі 2360,28 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 серпня 2016 року змінити в частині визначення розміру стягнутих з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 трьох відсотків річних з простроченої суми заборгованості, втрат від інфляції та загальної суми стягнення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 три відсотки річних з простроченої суми заборгованості за договором позики від 14 березня 2014 року у період з 14.09.2014 року по 11.04.2016 року в сумі 6746,30 грн., втрати від інфляції за період з 14.09.2014 року по 11.04.2016 року в сумі 86782, 50 грн. та всього 236028 (двісті тридцять шість тисяч двадцять вісім) грн. 80 коп.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 серпня 2016 року змінити в частині визначення розміру стягнутих з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судові витрати у сумі 2360,28 грн.

В решті оскаржуваної ОСОБА_2 частини рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 серпня 2016 року залишити без змін.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 серпня 2016 року скасувати в частині визнання недійсним договору іпотеки (застави), укладеного 14 березня 2014 року між ОСОБА_2 і ОСОБА_3, відповідно до якого ОСОБА_2, на забезпечення виконання умов укладеного між сторонами договору позики від 14 березня 2014 року, передала, а ОСОБА_3 прийняв в іпотеку обєкт нерухомості - квартиру АДРЕСА_5 та відмовити у задоволенні цих позовних вимог.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: О.П.Варенко

Судді: О.В.Лаченкова

ОСОБА_12