печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2017 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Гладун Х.А.,

при секретарі - Василевська А. С.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві подання державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції Прищепи А.Г. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника у виконавчому провадженні № 42542139 ОСОБА_2, -

В С Т А Н О В И В :

до суду надійшло вищевказане подання державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції Прищепи А.Г.

Подання вмотивовано тим, що на виконанні у Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції знаходиться виконавче провадження № 42542139 з виконання виконавчого листа Печерського районного суду м. Києва від 12.03.2014 по справі № 757/26444/13-ц про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суму у розмірі 84968,79 грн.

17.03.2014 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, якою боржнику надано строк на самостійне виконання до 24.03.2014. Копію постанови направлено на адресу боржника ОСОБА_2

В зв'язку з невиконанням судового рішення в добровільному порядку у встановлений строк, державною виконавчою службою розпочато примусове виконання рішення суду.

В строк, наданий йому для самостійного виконання, боржник рішення не виконав. Про причини такого невиконання державного виконавця не повідомив, у зв'язку з чим державним виконавцем розпочато примусове виконання рішення.

17.03.2014 державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, відомості про що внесено до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна. Копія постанови направлена на адресу боржника.

В ході виконавчого провадження з'ясовано, що за боржником зареєстровано транспортний засіб: ЗАЗ 1993 р.в., д.н.з. НОМЕР_1.

21.09.2015 р. державним виконавцем винесено постанову про розшук транспортного засобу боржника, який станом на 01.12.2016 не розшукано.

04.05.2016 та 27.05.2016 державним виконавцем на адресу боржника рекомендованою кореспонденцією направлено виклики про явку до відділу. Боржник до відділу не з'явився.

Незважаючи на те, що боржник обізнаний про свої обов'язки та про наявність виконавчого провадження, останнім не вчинено жодних дій, спрямованих на виконання (повне або часткове) рішення, а навпаки вчиняються дії, що ускладнюють та унеможливлюють його виконання.

При цьому, державним виконавцем, зі свого боку, вжито усіх передбачених чинним законодавством заходів примусового виконання рішення, однак у зв'язку зі свідомим невиконанням боржником своїх обов'язків, які він має змогу виконати та зобов'язань, покладених на нього рішенням, останнє досі залишається невиконаним. Зазначене має негативні наслідки як для стягувача, так і для держави в цілому, оскільки реальне виконання рішення суду є одним з показників ефективності роботи державних органів та сприяє зміцненню авторитету держави.

В судовому засіданні державний виконавець Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції Прищепи А.Г. доводи подання підтримав в повному обсязі, просив задовольнити. Додатково зазначив, що згідно даних Пенсійного фонду України, Державної податкової служби України, боржник ОСОБА_2 будь-яких доходів не отримує, разом з тим, згідно даних Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України боржником ОСОБА_2 регулярно, протягом січня 2012 - липня 2016 р., здійснюється перетин державного кордону України, в тому числі шляхом авіасполучення, що потребує значних матеріальних витрат. Станом на день розгляду подання державного виконавця боржник ОСОБА_2 достеменно відомо про наявність рішення суду та відкриття виконавчого провадження. Однак судове рішення ним не виконане, будь-яких дій щодо ліквідації заборгованості боржник не вчиняє, будь-яких об'єктивних даних, які б перешкоджали йому виконати рішення суду - не доводить. Таким чином, державний виконавець вважає, що матеріали виконавчого провадження містять документи, що підтверджують повноту вчинення виконавчих дій, наявність доказів на підтвердження факту ухилення боржника від виконання своїх боргових зобов'язань, не зважаючи на обізнаність боржника щодо наявності відкритого виконавчого провадження та строків його добровільного виконання, в зв'язку з чим подання просить задовольнити.

Частиною 2 ст. 377-1 ЦПК України передбачено, що суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця, приватного виконавця.

Вислухавши державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції Прищепу А.Г., дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до статі 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами України і є обов'язковими для виконання на всій території України.

Частиною 2 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

У Рішенні від 30.06.2009 № 16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що відповідно до положень Конституції України судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України; обов'язковість рішень суду є однією із основних засад судочинства, яка гарантує ефективне здійснення правосуддя. Конституційний Суд України вважає, що виконання всіма суб'єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової.

Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Іммобільяре Саффі проти Італії» наголошував, що право на звернення до суду, гарантоване статтею 6 Конвенції, також передбачає практичне виконання остаточних, обов'язкових для виконання судових рішень, які в державах, що поважають принцип верховенства права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду стороні у провадженні.

Як роз'яснив Верховний Суд України, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, виконання судових рішень розглядається як невід'ємна частина судового розгляду в розумінні статті 6 Конвенції. Невиконання судових рішень негативно впливає на авторитет судової влади, оскільки в цьому разі не досягається кінцева мета правосуддя. Це призводить до ситуації, несумісної з принципом верховенства права.

Статтею 33 Конституції України встановлено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

В силу статті 13 Загальної декларації прав людини кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах любої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

Закон України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Статтею 6 даного Закону встановлено вичерпний перелік підстав для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон, зокрема, коли громадянин України ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені у Законі України «Про виконавче провадження».

За змістом п. 19 ч. 3 ст. 18 вказаного Закону у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Відповідно до ч. 1 ст. 377-1 ЦПК України, питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця або за місцезнаходженням виконавчого округу за поданням приватного виконавця.

За змістом цієї статті вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вирішується в порядку, передбаченому цим Кодексом щодо боржників у виконавчому провадженні, за будь-якими виконавчими документами, передбаченими Законом України «Про виконавче провадження».

Поняття «ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Отже, Законом встановлено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов'язань, а при ухиленні боржника від їх виконання. Право виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов'язань. Поряд з цим, про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов'язків, передбачених ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження», як то:

утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій; за рішеннями майнового характеру подати виконавцю протягом п'яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України; повідомити виконавцю про зміну відомостей, зазначених у декларації про доходи та майно боржника, не пізніше наступного робочого дня з дня виникнення відповідної обставини; своєчасно з'являтися на вимогу виконавця; надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Як вбачається з матеріалів подання державного виконавця постанова про відкриття виконавчого провадження направлена на адресу боржника ОСОБА_2, зазначену у виконавчому листі.

Згідно пояснень державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції Прищепи А.Г. документи, що свідчать про отримання боржником ОСОБА_2 копії постанови про відкриття виконавчого провадження не збереглися за закінченням терміну зберігання.

Разом з тим, з матеріалів подання державного виконавця вбачається, що 04.05.2016 та 27.05.2016 державним виконавцем на адресу боржника рекомендованою кореспонденцією направлено виклики про явку до відділу. Боржник до відділу не з'явився.

З урахуванням положень ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» боржник ОСОБА_2 є належним повідомленим про відкриття виконавчого провадження.

Однак, станом на день розгляду подання, боржник ОСОБА_2 дій, спрямованих на виконання обов'язку, покладеного на нього рішенням суду не вчиняє, і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо). Даних звернення боржника щодо неможливості виконання судового рішення з інших причин матеріали виконавчого провадження не містять, а його систематичні перетинання державного кордону України унеможливлюють та ускладнюють виконання рішення.

За таких обставин, враховуючи ухилення боржника ОСОБА_2. від виконання судового рішення щодо стягнення на користь стягувача у виконавчому провадженні значної суми грошових коштів у якості погашення заборгованості, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення подання державного виконавця.

Керуючись ст. 208-210, 212, 377-1 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

подання державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції Прищепи А.Г. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника у виконавчому провадженні № 42542139 ОСОБА_2- задовольнити.

Тимчасово обмежити ОСОБА_2 (дата народження - ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_2, місце реєстрації: АДРЕСА_1) у праві виїзду за межі України, без вилучення паспортного документа, до виконання зобов'язань по виконавчому провадженню ВП №49928917 з виконання виконавчого листа № 752/15859/14-ц, виданого 22.10.2015 р. Голосіївським районним судом м. Києва

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Х.А. Гладун