Номер провадження: 22-ц/785/1714/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Сєвєрова Є. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.03.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого - судді Сєвєрової Є.С.,

суддів: Гірняк Л.А., Таварткіладзе О.М.,

при секретарі судового засідання Поліхранової Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_2 матеріали за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 02 квітня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, сплати відсотків за прострочення грошового зобовязання, стягнення моральної шкоди,

встановила:

16.09.2014 року ОСОБА_4 звернулась до Комінтернівського районного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, сплати відсотків за прострочення грошового зобовязання, стягнення моральної шкоди, по якому просила стягнути з відповідача на її користь борг за договором позики у сумі 223650 грн., відсотки за прострочення грошового зобов'язання у розмірі 40257 грн., моральну шкоду в розмірі 50000 грн., судові витрати на сплату судового збору, витрати на надання юридичної допомоги (а.с. 1-2).

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилався на те, що 08.08.2008 року вона позичила відповідачу 290000 грн., про що відповідачем була складена розписка. В розписці також зазначено, що відповідач поверне всю суму боргу до 26.09.2008 року. Однак відповідач в зазначений строк борг не повернув. Борг відповідач почав повертати в 2012 році та повернув 9220 грн., перераховуючи кошти на її картку МПС. Суму 6930 грн. повернув, передаючи по 100 грн. в день через своїх водіїв. В 2013 році відповідач повернув позивачу 36500 грн. До 17.05.2014 року відповідач повернув їй 13700 грн. До травня 2014 року відповідач всього повернув її 66350 грн., тому залишок боргу становить 223650 грн. У подальшому, відповідач припинив повертати борг.

Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 02.04.2015 року позов задоволений частково: стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 223650 грн. боргу за договором позики, 40257 грн. відсотків з прострочення грошового зобов'язання, 5000 грн. моральної шкоди, витрати по оплаті судового збору в сумі 2236,50 грн., 121,80 грн., 902,57 грн., в задоволенні решті позовних вимог відмовлено (а.с. 110-112).

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, 21.04.2015 року ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу на вказане рішення суду, по якій просить рішення районного суду скасувати, ухвалити у справі нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення районним судом норм матеріального та процесуального права (а.с. 114-117), зокрема, апелянт посилався на те, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження своїх доводів та позовних вимог, а також позивачем при зверненні до суду був пропущений строк позовної давності, про наслідки застосування якого відповідачем заявлялось під час розгляду справи судом першої інстанції (а.с. 29-32).

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 19.08.2015 року апеляційна скарга ОСОБА_3 задоволена, рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 02.04.2015 року скасовано, ухвалено у справі нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено у звязку зі спливом строку позовної давності, а також скасована ухвала Комінтернівського районного суду Одеської області від 09.10.2014 року про забезпечення позову накладання арешту на автомобіль марки «MITSUBISHI PAJERO», державний номер НОМЕР_1, 2007 року випуску (а.с. 152-154).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20.01.2016 року касаційна скарга ОСОБА_4 частково задоволена, рішення апеляційного суду Одеської області від 19.08.2015 року скасовано, справу передано до суду апеляційної інстанції на новий розгляд (а.с. 175-177).

Дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заперечення відповідача, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позивача є обґрунтованими, відповідач не повністю виконав свої зобовязання щодо своєчасного повернення боргу за договором позики (розпискою).

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення судового рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правових відносин, чи слід позов задовольнити або в позові відмовити, чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову та інші.

Судом встановлено, що 08.08.2008 року сторони уклали договір позики на суму 290 000 грн., про що була складена письмова розписка, відповідно до якої відповідач ОСОБА_3 взяв в борг у позивача ОСОБА_4 290 000 грн., які зобовязався повернути 26.09.2008 (а.с. 4).

Відповідач, заперечуючи проти задоволення позову, стверджував, що повернув ОСОБА_4 всю суму боргу в середині вересня 2008 року, але на його прохання повернути боргову розписку, ОСОБА_4 зазначила, що її втратила. Зважаючи на їх дружні стосунки, він не став наполягати на поверненні розписки. Одночасно відповідач наполягав на застосуванні до спірних правовідносин позовної давності (а.с.29-32).

У відповідності до ч. 1 ст. 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Позивачем на підтвердження укладення договору позики, а, отже, і передачі грошей, приєднано боргову розписку.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Відповідно до вимог ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові.

Оскільки оригінал розписки знаходиться у ОСОБА_4, то вважати зобовязання виконаним неможливо, тому суд першої інстанції правомірно вважав цю обставину встановленою.

Разом із тим, неможна погодитися із висновком суду в частині задоволення позову про стягнення коштів.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки відповідно до ст. 257 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Початок перебігу строку позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто, можливості реалізувати своє право в примусовому порядку, через суд.

Згідно з ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони в спорі, зробленою до винесення ним рішення.

ОСОБА_2 до суду першої інстанції була подана заява про застосування строку позовної давності, проте відповідна оцінка таким обставинам судом надана не була.

Про порушене право позивачу було відомо з 26.09.2008 року, що не оспорювалося нею під час розгляду справи, відтак строк позовної давності сплинув 26.09.2011 року.

З позовними вимогами про стягнення заборгованості позивач звернувся до суду в вересні 2014 року.

На підтвердження доводів позову позичкою надані квитанції про перерахування коштів ОСОБА_3 на її рахунок (а.с. 41-48), копію роздруківки руху коштів по своєму рахунку (а.с. 5-8, 49-56), копію листів з зошита з її особистими записами (а.с. 10-12), копію роздруківки телефонних дзвінків та відправки мобільних повідомлень sms (а.с. 59-100), проте оцінка таким доказам судом першої інстанції не надана, що призвело до неправильного вирішення справи.

Оскільки правове значення мають докази про повернення та визнання боргу в період до 26.09.2011 року, то саме таким повинна бути надана відповідна оцінка.

Копії роздруківок телефонних дзвінків в межах строку не можуть бути належним письмовим доказом, який свідчить про повернення боргу, зміст телефонних розмов позивача та відповідача не відомий.

З всіх роздрукованих sms-повідомлень лише одне може вказувати на переписку з приводу коштів, про те, що він памятає про 3000 грн. на кінець місяця (а.ас.91), проте вони жодним чином не збігаються із сумою боргу за розпискою, в якій інший розмір боргу та час їх повернення, а тому вважати достовірно встановленим, що повідомлення було направлене саме ОСОБА_3 та на визнання боргу, який є предметом спору, неможливо.

За письмовими поясненнями ОСОБА_5 (а.с.57), ОСОБА_6 (а.с.58) в 2012 2014 роках вони передавали кошти позивачці від імені ОСОБА_3, про що вона розписувалася в зошиті. З копій листів зошита вбачаються записи про отримання коштів із підписами ОСОБА_4, однак навіть у сукупності такі відомості можуть свідчити про обставини поза межами строку позовної давності, тому до уваги не приймаються.

З копій роздруківки руху коштів по рахунку позивача не вбачається, що рахунок позивача поповнювався саме відповідачем, а також не вбачається інформації, що відповідні зарахування на рахунок позивача здійснювались через часткове повернення їй боргу відповідачем.

Незважаючи на заперечення відповідача щодо поданих доказів, жодна оцінка їм надана не була, що свідчить про порушення судом норм процесуального права.

Таким чином, позивачка звернулася із позовом із пропуском строку позовної давності, і належних та допустимих доказів на підтвердження переривання строку давності не надала.

Задовольняючи вимоги про стягнення моральної шкоди, суд допустив порушення норм матеріального права, оскільки при договірних відносинах така підлягає відшкодуванню якщо передбачена договором.

Враховуючи те, що судом першої інстанції не були правильно застосовані норми матеріального права, порушені норми процесуального права, тому рішення суду підлягає скасуванню із ухваленням нового про відмову в задоволенні позову з огляду на пропуск позивачкою строку позовної давності. Решта вимог є похідною від вимоги про стягнення коштів.

Керуючись ст.ст. 218,304, п.2ч.1ст.307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 02 квітня 2015 року задовольнити.

Рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 02 квітня 2015 року скасувати, ухвалити нове.

В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, сплати відсотків за прострочення грошового зобовязання, стягнення моральної шкоди відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, і може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги до касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: