УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" лютого 2017 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Чех Н.А.

з участю секретаря - Кузьменко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Коровайко Оксани Сергіївни відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції в місті Києві, стягувач - ТОВ «ОТП Факторинг Україна»,

встановив:

Скаржник звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва із скаргою посилаючись на те, що на підставі виконавчого листа № 2-3170/1-2010 від 13.04.2011 року, виданого Дніпровським районним судом м. Києва, 18.06.2012 року старшим державним виконавцем Коровайко О.С. відкрито виконавче провадження № 33052110, щодо стягнення з нього коштів в сумі 289 369,57 грн. Постанова про відкриття виконавчого провадження, в порушення законодавства України, йому не направлялася. Копію він отримав 03.10.2012 року. Вважає, що постанова про відкриття виконавчого провадження постановлена з порушенням норм законодавства України, оскільки строк пред'явлення виконавчого листа до виконання пропущено, у зв'язку з чим державний виконавець мав відмовити у відкритті виконавчого провадження. Крім того, вважає, що начальником Відділу, який наділений відповідними повноваженнями, не було здійснено належного контролю щодо правильності та законності винесення постанови про відкриття виконавчого провадження. У зв'язку з чим просив визнати постанову про відкриття виконавчого провадження неправомірною, зобов'язати начальника Відділу скасувати вказану постанову, а державного виконавця - винести постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження.

В судовому засіданні представник скаржника підтримав скаргу, просив її задовольнити, вважав, що строк пред'явлення виконавчого листа до виконання стягувачем пропущено, і державний виконавець мав відмовити у відкритті виконавчого провадження. Підтвердив, що ОСОБА_1 дійсно 19.09.2012 року писав пояснення до ВДВС, однак копію постанови про відкриття виконавчого провадження тоді не отримував.

В судове засідання представник суб'єкту оскарження не з'явився, головним державним виконавцем, в провадженні якого перебуває виконавче провадження по боржнику ОСОБА_1, та який є представником і Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ ГТУЮ у м. Києві, надано письмові заперечення, в яких просив відмовити у задоволенні скарги, та проводити її розгляд за його відсутності.

В судовому засіданні представник ТОВ «ОТП Факторинг Україна», який є і представником ПАТ «ОТП Банк» щодо задоволення скарги заперечував у зв'язку з пропуском строку звернення до суду.

Вислухавши пояснення представника скаржника, представника ТОВ «ОТП Факторинг Україна» і ПАТ «ОТП Банк», дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного.

В суді встановлено, що 29.11.2010 року рішенням Дніпровського районного суду м. Києва на користь ПАТ «ОТП Банк» було стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором в розмірі 289 369,57 грн. Рішення набрало законної сили 10.03.2011 року. На підставі рішення суду 13.04.2012 року було видано виконавчий лист.

На підставі виконавчого листа ВДВС Дніпровського РУЮ м. Києва 18.08.2012 року було відкрито виконавче провадження № 33052110 відносно боржника ОСОБА_1

Не погодившись з постановою про відкриття виконавчого провадження ОСОБА_1 10.10.2012 року було подано дану скаргу.

Як передбачено статтями 1, 2 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції 1999 року) - виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчому документі зазначаються: назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище та ініціали посадової особи, що його видали; дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, власне ім'я та по батькові за наявності) (для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб'єкта господарської діяльності стягувача та боржника за наявності (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника за наявності (для фізичних осіб - платників податків), а також інші дані, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, зокрема, дата народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника, рахунки стягувача та боржника тощо; резолютивна частина рішення; дата набрання законної (юридичної) сили рішенням; строк пред'явлення виконавчого документа до виконання. Виконавчий документ повинен бути підписаний уповноваженою посадовою особою із зазначенням її прізвища та ініціалів і скріплений печаткою. Скріплення виконавчого документа гербовою печаткою є обов'язковим у разі, якщо орган (посадова особа), який видав виконавчий документ, за законом зобов'язаний мати печатку із зображенням Державного Герба України.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова. Виконавчий документ, виданий на підставі рішення, яким надано відстрочку виконання, приймається державним виконавцем до виконання після закінчення строку відстрочки в межах строку, встановленого для його пред'явлення. У разі відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, забезпечення позовних вимог або якщо рішення підлягає негайному виконанню строк, встановлений частиною другою цієї статті, не надається. Копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові. Постанова про відкриття виконавчого провадження може бути оскаржена сторонами у десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до частини 1 статті 383 Цивільного процесуального кодексу України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

В силу частини 2 статті 387 Цивільного процесуального кодексу України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Статтею 385 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, скаргу може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

По даній справі скаржник просить скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 18.06.2012 року, яка ним отримана, (з по пояснень скаржника) - 03.10.2012 року.

З матеріалів справи встановлено, що скарга подана /(направлена) до Дніпровського районного суду м. Києва 10.10.2012 року, тобто з пропуском встановленого строку.

Скаржник вважає, що строк звернення до суду з даною скаргою ним не пропущено, так як копію постанови про відкриття виконавчого провадження від 18.06.2012 року ним отримано 03.10.2012 року. Однак, як вбачається з копії виконавчого провадження, ОСОБА_1 про наявність постанови про відкриття виконавчого провадження дізнався ще в вересні 2012 року, про що свідчить копія його пояснень від 19.09.2012 року, які були подані ним до ВДВС, і в яких зазначено про його ознайомлення з виконавчим провадженням. Крім того, доказів про отриманням ним копії постанови саме 03.10.2012 року матеріали справи не містять.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що скаржником пропущено строк оскарження постанови про відкриття виконавчого провадження. Поновити строк скаржник не просить.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Вивчивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, та враховуючи чинне законодавство України, суд дійшов висновку, що у задоволенні скарги має бути відмовлено.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1, 2, 11, 25 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції 1999 року), ст.ст. 60, 293, 294, 383-386 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні скарги на дії державного виконавця Коровайко Оксани Сергіївни відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції в місті Києві, стягувач - ТОВ «ОТП Факторинг Україна».

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: