Справа № 342/222/17
Провадження № 2/342/270/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2017 року м. Городенка

Городенківський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Ничик Г.І.,

з участю секретаря судового засідання Петруняк Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Городенка справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Серафинецької сільської ради про визнання права власності по половині житлового будинку та господарських будівель,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися в суд з позовом до Серафинецької сільської ради, в якому просять визнати за ними право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться по АДРЕСА_3. Позовні вимоги мотивували тим, що в житловому будинку по АДРЕСА_3, який належав колишньому колгоспному двору, станом на 15.04.1991р. проживали їх батьки ОСОБА_3 та ОСОБА_4, були членами колишнього колгоспного двору, їх частки в майні двору були рівними. Частки майна членів двору не виділялись і не визначались. Головою двору був батько. Позивачі не були членами колишнього колгоспного двору. Житловий будинок з господарськими будівлями знаходиться на земельній ділянці розміром 0,11 га із призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель. ІНФОРМАЦІЯ_5 року померла мати позивачів, ОСОБА_4, не залишивши заповіту на належне їй майно. Батько залишився жити в будинку і відповідно до ст. 549 ЦК УРСР (1963р., який був чинним на той час), вважався таким, що прийняв спадщину після смерті дружини. ІНФОРМАЦІЯ_7 року помер батько позивачів ОСОБА_3, не залишивши заповіту на належне йому майно. Після смерті батька позивачі прийняли спадщину, але нотаріус не має можливості видати свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок по тій причині, що відсутній оригінал свідоцтва про право власності на житловий будинок з господарськими будівлями. Постановою від 28.02.2017 року нотаріус відмовив позивачам у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок Вартість спадкового будинковолодіння згідно Звіту про оцінку майна становить 87520 грн., будинок є придатним для проживання, його будівництво проведене з дотриманням державних будівельних норм та правил.

Сторони, їх представники в судове засідання не з'явилися, подали до суду заяви про розгляд справи в їх відсутності. Позивачі позовні вимоги підтримують, Серафинецька сільська рада в своїй заяві вказала, що не заперечує проти визнання права власності по половині житлового будинку в АДРЕСА_3 за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в порядку спадкування.

Передбачених ч.1 статті 169 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін. Згідно вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного.

Ч.3 ст.5 Цивільного кодексу України (2003 р.) визначено: якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

За ст.ст. 120,123,563 ЦК УРСР (1963 р.), майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності, включаючи неповнолітніх і непрацездатних; у разі смерті члена колгоспного двору спадкоємство в майні двору не відкривалось до смерті останнього члена колгоспного двору, а залишалось на праві сумісної власності в рівних частках членів двору, що в ньому проживають. Відповідно до роз'яснень, що містяться в п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 р. № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності.

Копією виписки з інвентаризаційних матеріалів № 7845, виданої 28.10.2016 року ОКП «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» доводиться, що згідно архівних даних станом на 31.12.2012 р. в Коломийському міжрайонному бюро технічної інвентаризації право власності на житловий будинок та господарські будівлі по АДРЕСА_3 зареєстровано за ОСОБА_3, головою колгоспного двору, на підставі Свідоцтва про право власності, виданого Городенківським РВК 25.11.1987 року на підставі рішення цього ж виконкому № 209 від 14.10.1987 року.

Довідкою № 53, виданою 23.02.2017 р. Серафинецькою сільською радою стверджується, що в колгоспному дворі в АДРЕСА_3 станом на 15.04.1991 року були зареєстровані та проживали: голова господарства ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та дружина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 р. у віці 68 років, актовий запис № 4 від 23.01.1997 р., що стверджено копією повторного свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3, виданого 28 квітня 2001 року відділом реєстрації актів громадського стану Городенківського районного управління юстиції Івано-Франківської області. На час її смерті був чинним Цивільний кодекс УРСР 1963 р. Згідно з ст. 524 згаданого кодексу спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом; спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Ст. 548 ЦК України (1963 р.) встановлено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР (1963 р.) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом 6 місяців фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Довідкою № 50, виданою 23.02.2017 року Серафинецькою сільською радою стверджується, що в колгоспному дворі в АДРЕСА_3 з 1986 до 2016 року були зареєстровані та проживали: голова господарства ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, помер ІНФОРМАЦІЯ_7 року, дружина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, померла ІНФОРМАЦІЯ_5 року. За період з 1986 по 2016 рік в дане господарство крім голови господарства ОСОБА_3 та його дружини ОСОБА_4 ніхто не прибував і не вибував.

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_7 р. у віці 86 років в селі Серафинці, актовий запис № 18 від 08.03.2016 р., що доводиться копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4, виданого 08.03.2016 року виконкомом Серафинецької сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області. Внаслідок його смерті відкрилася спадщина. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України (2003 р.), чинного на час смерті ОСОБА_3, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Згідно з ст. 1223 ЦК України - право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Спадкоємцями можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини, вказано в ч. 1 ст. 1222 ЦК України. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно з ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Довідкою № 268, виданою 28.10.2016 року Серафинецькою сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області стверджується, що в будинку по АДРЕСА_3 ОСОБА_6 на час своєї смерті, який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 року, був зареєстрований та проживав один. В даний час в будинку ніхто не зареєстрований та не проживає.

Копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_5, виданого 07.07.1957 року Серафинецьким сільським бюро ЗАГС Городенківського району Станіславської області, актовий запис № 36 від 07.07.1957 року, батьками ОСОБА_1, який народився ІНФОРМАЦІЯ_6 року в с. Серафинці є ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Копією повторного свідоцтва про народження серії НОМЕР_7, виданого 18.02.1983 року, стверджено, що батьками ОСОБА_7, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 року в с. Серафинці, є: ОСОБА_3 та ОСОБА_4, актовий запис № 43 від 29.10.1953 року. Копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_6, виданого 10 травня 1975р. Городенківським районним відділом ЗАГС Івано-Франківської області стверджується, що 10 травня 1075 р. зареєстрували шлюб ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4, актовий запис № 21 від 10.05.1975 р., після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище «ОСОБА_2».

Судом встановлено, що спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_3 є його діти, позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

За ст.ст. 1268-1269 Цивільного кодексу України прийняття спадщини - це: постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подання спадкоємцем, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Ч. 1 ст. 1270 згаданого кодексу визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відмітками в паспортах позивачів про місце проживання стверджено, що ОСОБА_1 прописаний (зареєстрований) в АДРЕСА_1. (паспорт серії НОМЕР_2, виданий Ленінським РВ УМВС України в Чернівецькій області 22.12.1997 року), ОСОБА_2 зареєстрована в АДРЕСА_2 (паспорт серії НОМЕР_1, виданий Коломийським РВ УМВС України в Івано-Франківській області 16.10.2006 року).

Копією Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 44789137, виданого 16.08.2016 року Першою Снятинською державною нотаріальною конторою доводиться, що до Спадкового реєстру внесено реєстраційний запис про реєстрацію спадкової справи № 59373467 спадкодавця ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 р.

Копією свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 29.11.2016 р. державним нотаріусом, зареєстрованого в реєстрі за № 1041 (спадкова справа № 246/2016) доводиться, що спадкоємцями майна ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 р., є його син ОСОБА_1 на 1/2 частки та дочка ОСОБА_2 на 1/2 частки, спадщина складається: із суми неодержаної пенсії в розмірі 1348,16 грн., належної померлому на підставі довідки, виданої Тлумацьким об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України в Городенківському районі Івано-Франківської області 02.11.2016 року за № 4308/03.

Наведене свідчить про те, що позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 прийняли спадщину після смерті батька, як спадкоємці першої черги за законом.

Також до спадкового майна померлого ОСОБА_3 належить житловий будинок по АДРЕСА_3.

Відповідно до ч. 1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст. 1297 згаданого кодексу - спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

З постанови в.о. державного нотаріуса Городенківської районної державної нотаріальної контори від 28.02.2017 р. № 363/02-31 слідує, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_7, на житловий будинок АДРЕСА_3, так як ними не надано оригінал документа, який посвідчував би право власності спадкодавця ОСОБА_3 на вищезгаданий житловий будинок.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 р. № 7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок", право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. З технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_3, складеного 07.11.2016 р., встановлено, що житловий будинок збудований в 1910 р., господарські будівлі та споруди збудовані в 1910, 1950, 1965 роках. Згідно Звіту про оцінку житлового будинку, складеного ЕТВО «Придністров'я», ринкова вартість житлового будинку з господарськими спорудами по АДРЕСА_3 станом на 23.02.2017 року становить 87520 грн.

Житловий будинок, який належав ОСОБА_3 знаходиться в АДРЕСА_3, що доводиться довідкою № 51, виданою 23.02.2017 року Серафинецькою сільською радою. Із довідки № 52, виданої 23.02.2017 р. Серафинецькою сільською радою встановлено, що біля будинку в АДРЕСА_3 земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку становить 0,11 га.

Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № НОМЕР_8, сформованою 05.04.2017 р., стверджується, що у Реєстрі прав власності на нерухоме майно відсутні відомості щодо будинку АДРЕСА_3.

Через відсутність правовстановлюючих документів про власність спадкодавця на вищезгаданий житловий будинок, позивачі не мають можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно.

Статтею 317 Цивільного кодексу України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном. Згідно ст. 328 цього ж кодексу право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Передбачених згаданою статтею підстав неправомірності набуття позивачами, як спадкоємцями за законом першої черги спадкодавця ОСОБА_3, права власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходяться по АДРЕСА_3 судом не встановлено, відповідач не заперечує відносно задоволення даного позову, тому суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення.

На підставі ст.ст. 316,317, 328, 1216, 1221,1223, 1258,1261, 1268-1270, 1296,1297 ЦК України, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 209, 214-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, право власності на житловий будинок та господарські будівлі по АДРЕСА_3.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається Апеляційному суду Івано-Франківської області через Городенківський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Ничик Г.І.