АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2017 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Половінкіної Н. Ю.

суддів Кулняда М.І., Одинака О.О.

секретаря Чубрей І.І.

з участю представника позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, реєстраційної служби Вижницького районного управління юстиції Чернівецької області, Міліївської сільської ради Вижницького району Чернівецької області про визнання права власності, визнання свідоцтва про право власності недійсним та скасування, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про поділ спільного сумісного майна подружжя за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 23 червня 2016 року,

встановила:

ОСОБА_4 у грудні 2015 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, реєстраційної служби Вижницького районного управління юстиції Чернівецької області, Міліївської сільської ради Вижницького району Чернівецької області про визнання права власності, визнання свідоцтва про право власності недійсним та скасування.

Посилався на те, що за час шлюбу вчинено договір між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 купівлі-продажу житлового будинок № 3 по вул.Татарівській с.Мілієве Вижницького району Чернівецької області, посвідчений державним нотаріусом Вижницької державної нотаріальної контори Чернівецької області ОСОБА_6 25 травня 1993 року.

Реєстраційною службою Вижницького районного управління юстиції Чернівецької області видано свідоцтво про право власності 11 жовтня 2013 року.

Посилаючись на заперечення ОСОБА_2 визначити частину у праві власності на житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться по вул.Татарівській,3 с.Мілієве Вижницького району Чернівецької області, просив визнати свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії САК №331313, видане реєстраційною службою Вижницького районного управління ОСОБА_2 7 вересня 2013 року на житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться по вул. Татаринська,З с.Мілієве Вижницького району Чернівецької області недійсним та скасувати, визнати право спільної сумісної власності ОСОБА_4 на ? частину (ідеальну) житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться по вул. Татаринська,З с.Мілієве Вижницького району Чернівецької області.

ОСОБА_2 у січні 2016 року звернулася до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя.

Зазначала, що за час шлюбу рішенням Міліївської сільської ради Вижницького району Чернівецької області від 1 грудня 1999 року №79 передано у власність ОСОБА_4 земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, надано дозвіл на будівництво.

Просила визнати право власності на ? частину вартості будівельних матеріалів незакінченого будівництвом житлового будинку, що знаходиться в с. Мілієве Вижницького району Чернівецької області.

Позови об»єднано в одне провадження ухвалою Вижницького районного суду м.Чернівці від 11 лютого 2016 року.

Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 23 червня 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено частково, визнано житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, які розташовані по вул. Татаринській,3 с.Мілієве Вижницького району Чернівецької області спільною сумісною власністю подружжя, визнано право власностіЧибір О.Д. на ? частину житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, які розташовані по вул. Татаринській, 3 с.Мілієве Вижницького району Чернівецької області, визнано свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії САК №331313 від 07 вересня 2013 року, видане ОСОБА_2 частково недійсним та скасовано, залишивши у власності ОСОБА_2 ? частину житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, які розташовані по вул. Татаринській, 3 с.Мілієве Вижницького району Чернівецької області.

Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено частково, визнано право власності ОСОБА_2 на ? частину будівельних матеріалів незакінченого будівництвом житлового будинку розташованого по вул.І.Франка,6 с.Мілієве Вижницького району Чернівецької області.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 23 червня 2016 року в частині задоволення зустрічного позову скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

На підставі ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно роз'яснень, які містяться в п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року №12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», суд апеляційної інстанції при перевірці законності й обґрунтованості рішення суду першої інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги згідно з частинами третьою та четвертою статті 303 ЦПК України лише в разі, якщо буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення. За цих умов апеляційний суд перевіряє справу в повному обсязі й зобов'язаний мотивувати в рішенні вихід за межі доводів апеляційної скарги, проведення перевірки справи в повному обсязі.

У разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Судове рішення в частині задоволення позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2, реєстраційної служби Вижницького районного управління юстиції Чернівецької області, Міліївської сільської ради Вижницького району Чернівецької області про визнання права власності, визнання свідоцтва про право власності недійсним та скасування частково не оскаржено.

Задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про поділ спільного сумісного майна подружжя частково, суд першої інстанції керувався положеннями ч.1 ст.22 КпШС України, ч.1 ст.60 СК України та дійшов висновку про право спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на незакінчений будівництвом житловий будинок, розташований по вул.І.Франка,6 с.Мілієве Вижницького району Чернівецької області.

На обґрунтування такого висновку суд першої інстанції вказав на не заперечення сторонами обставин початку здійснення незавершеного будівництва по вул.І.Франка,6 у с.Мілієве Вижницького району Чернівецької області у 1999 році.

Пославшись на правила, встановлені ч.1 ст.70 СК України, суд першої інстанції встановив право власності ОСОБА_2 на ? будівельних матеріалів незакінченого будівництвом житлового будинку, розташованого по вул.І.Франка,6 с.Мілієве Вижницького району Чернівецької області.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Наведеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає повністю.

Відповідно до вимог п.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як роз»яснив Пленум Верховного Суду у п.3 постанови від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», відповідно до положень статей 10 і 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Відповідно до ст.19 Конституції України, ст.1 ЦПК та з урахуванням положення ч.4 ст.10 ЦПК вийти за межі заявлених вимог (вирішити незаявлену вимогу, задовольнити вимогу позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено) суд має право лише у випадках, прямо передбачених законом.

За змістом статей 27 та 31 ЦПК України позивач самостійно визначає предмет позову та на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета позову

При цьому згідно зі п.5 ч.2 ст.119 ЦПК України підставами позову є обставини, якими позивач обґрунтовує вимоги, а не саме по собі посилання на певну норму закону.

Відповідно до правил, встановлених п. 1 ч.6 ст.130 ЦПК України, суд уточнює позовні вимоги або заперечення проти позову.

За змістом абз1, 4 п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року №5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду», уточнюючи позовні вимоги або заперечення проти позову, суд

визначає характер спірних правовідносин сторін, зміст їх правових

вимог і матеріальний закон, що їх регулює, і яким належить

керуватися при вирішенні спору.

Предметом позову ОСОБА_2, тобто матеріально-правовою вимогою, стосовно якої остання просила ухвалити судове рішення, є визнання права власності на ? вартості будівельних матеріалів незавершеного будівництвом житлового будинку з належними до нього господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що знаходяться по вул.І.Франка,6 с.Мілієве Вижницького району Чернівецької області.

Обставинами, якими ОСОБА_2 обгрунтовувала позовні вимоги, зазначала звернення ОСОБА_4 до суду з позовом про визнання права спільної

сумісної власності подружжя, не включення до майна, що набуто за час шлюбу, незавершеного будівництвом житлового будинку з належними до нього господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що знаходяться по вул.І.Франка,6 с.Мілієве Вижницького району Чернівецької області.

Таким чином ОСОБА_2 фактично пов»язувався захист своїх прав та інтересів з порушенням права на частину майна, що набуто за час шлюбу, незавершеного будівництвом житлового будинку з належними до нього господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що знаходяться по вул.І.Франка,6 с.Мілієве Вижницького району Чернівецької області, та фактично способом захисту порушеного права є визнання права на частину спільного сумісного майна подружжя.

На підставі ч.4 ст.10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з»ясуванню обставин справи: роз»яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов»язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

З огляду на виконання судом першої інстанції обов»язку уточнити позовні вимог ухвалення судового рішення щодо визнання права власності ОСОБА_2 на ? будівельних матеріалів незавершеного будівництвом житлового будинку з належними до нього господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що знаходяться по вул.І.Франка,6 с.Мілієве Вижницького району Чернівецької області, не є порушенням принципу диспозитивності.

Встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі з вересня 1990 року, який розірваний заочним рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 24 грудня 2010 року.

Відповідно до ст.22 КпШС України, чинної на час виникнення правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Згідно зі ст.28 КпШС України, чинної на час виникнення правовідносин, в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Суд може визнати майно, нажите кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них.

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року №16 "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України", чинного на час виникнення спірних правовідносин, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. При цьому належить виходити з того, що відповідно до ст.ст. 22, 25, 27-1 КпШС Українии спільною сумісною власністю подружжя є нажите ними в період шлюбу рухоме і нерухоме майно, яке може бути об'єктом права приватної власності (крім майна, нажитого кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу). Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотнo збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 23 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч.3 ст.368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Виходячи з аналізу чинного законодавства та враховуючи характерні ознаки незавершеного будівництва, слід визнати, що об'єкт будівництва (об'єкт незавершеного будівництва) - це нерухома річ особливого роду: її фізичне створення розпочато, однак не завершено. Щодо такої речі можливе встановлення будь-яких суб'єктивних майнових, а також зобов'язальних прав, у випадках та в порядку, визначених актами цивільного законодавства.

Вирішуючи питання про виникнення, зміну та припинення суб'єктивних цивільних прав стосовно об'єкта незавершеного будівництва, потрібно враховувати особливості та обмеження, встановлені законодавчими актами.

Відповідно до статті 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Отже, новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичного погляду, об'єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов'язки, тому такий об'єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю.

За змістом абз.2, 3 п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року №7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» за позовом дружини, членів сім»ї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців суд вправі провести поділ незакінченого будівництвом будинку, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами.

При неможливості поділу незакінченого будівництвом будинку суд може визнати право за цими особами на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з врахуванням конкретних обставин залишити його одній із сторін, а іншій присудити грошову компенсацію.

Визнаючи при цьому право власності на матеріали чи обладнання, суд у своєму рішенні має зазначити (назвати) ці матеріали чи обладнання.

Суд першої інстанції, всупереч наведеним нормам матеріального права, визнав право власності ОСОБА_2 на ? будівельних матеріалів незакінченого будівництвом житлового будинку, розташованого по вул.І.Франка,6 с.Мілієво Вижницького рйону Чернівецької області, без зазначення їх найменувань.

На підставі п.1 ч.1 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є неповне з»ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Тому судове рішення підлягає скасуванню з підстав, передбачених п.1 ч.1 ст.309 ЦПК України.

Відповідно висновку судової будівельно-технічної експертизи спільного підприємства «Західно-Український Експертно-Консультативний Центр» від 11 січня 2017 року №1024 було використано для будівництва фундаменту та криниці по вул.І.Франка,6 с.Мілієве Вижницького району Чернівецької області цвяхів будівельних з плоскою головкою 1,6x50мм кількістю 0,00778 т загальною вартістю 134 грн. 98 коп., цвяхів будівельних з плоскою головкою І,8х60мм кількістю 0,000251 т загальною вартістю 3 грн. 98 коп., вапно будівельне не гашене грудкове сорт 1 кількістю 0,01568 т загальною вартістю 25 грн. 35 коп., мастика морозостійка бітумно-масляна (МБ-50) кількістю 0,08316 т загальною вартістю 1058 грн. 50 коп., катанку гарячекатану у мотках діаметр 6,3-6,5мм кількістю 0,005212 т загальною вартістю 69 грн. 32 коп., толь з крупнозернистою посилкою гідроізоляційну кількістю 41,58 м2 загальною вартістю 647 грн. 40 коп., сталь швелерну кількістю 0,022 т загальною вартістю 363 грн. 95 коп., болти будівельні з гайками та шайбами кількістю 0,009265 т загальною вартістю 355 грн. 01 коп., бруски обрізні з хвойних порід довжиною 4-6,5м шириною 75-150мм товщина 40-75мм III сорту кількістю 0,01297 м3 загальною вартістю 36 грн. 61 коп., дошки обрізні з хвойних порід довжиною 4-6,5м шириною 75-150мм товщиною 44мм і більше III сорту кількістю 1,83 м3 загальною вартістю 5186 грн. 62 коп., плити перекриттів залізобетонні ребристі 1,5x5,0м та 3,0x5,0м кількістю 23 м2 загальною вартістю 9293 грн. 61 коп., кільця для колодязя бетонні висотою 1м внутрішньою шириною 0,8м кількістю 5 м загальною вартістю 3657 грн. 30 коп., щебінь із природного каменю фракція 10-20мм кількістю 0,70964 м3 загальною вартістю 308 грн. 62 коп., гравій фракція 40-70мм марка ДР12 кількістю 2,115 м3 загальною вартістю 475 грн. 54 коп., цеглу керамічну одинарну повнотілу марки М100 кількістю 3142,6 шт. загальною вартістю 9966 грн., суміші бетонні готові важкі марки МІ00 крупність заповнювача більше 40мм кількістю 62,74822 м3 загальною вартістю 68927 грн. 67 коп., розчин готовий кладковий важкий цементний марки МІ00 кількістю 0,0152 м3 загальною вартістю 19 грн. 48 коп., розчин готовий кладковий важкий цементно-вапняний марки М25 кількістю 1,9848 м3 загальною вартістю 1638 грн. 22 коп. на суму102168 грн. 16 коп.

Не можна погодитися з доводами ОСОБА_4, на які є посилання в апеляційній скарзі, щодо спливу позовної давності, початку перебігу позовної давності з моменту розірвання шлюбу.

Згідно з ч.3 ст.29 Кодексу про шлюб та сім»ю України, чинного на час виникнення правовідносин, для захисту порушеного права відносно спільного майна подружжя встановлено трирічний строк позовної давності.

За правилами, встановленими ст.11 Кодексу про шлюб та сім'ю України, що діяв на час виникнення правовідносин, ст.76 ЦК України в редакції від 18 липня 1963 року, чинного на час виникнення правовідносин, перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

З матеріалів справи вбачається, що порушення права власності ОСОБА_2 на ? будівельних матеріалів незавершеного будівництвом житлового будинку з належними до нього господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що знаходяться по вул.І.Франка,6 с.Мілієве Вижницького району Чернівецької області, пов»язувала з виникненням спору між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 щодо права спільної сумісної власності подружжя, зверненням ОСОБА_4 до суду з позовом до ОСОБА_2 у грудні 2015 року.

На підставі ст.6 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила Цивільного кодексу України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред»явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом.

З огляду на те, що позовна давність, встановлена ч.3 ст.29 Кодексу про шлюб та сім»ю України, не сплила до набрання чинності Цивільним кодексом України, застосуванню при вирішенні спору в цій частині підлягає СК України.

Згідно з ч.2 ст.72 СК України до вимог про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права.

Відповідно до ч.1 ст.261 цього Кодексу перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

При цьому норма ч. 1 ст. 261 ЦК України містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх суб'єктивних прав, відтак обов'язок доведення терміну, з якого особі стало (могло стати) відомо про порушення права, покладається на позивача.

Для правильного застосування ч. 1 ст. 261 ЦК України при визначенні початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а і об'єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав.

Саме таку правову позицію було висловлено Верховним Судом України в постанові від 29 жовтня 2014 року у справі № 6-152цс14.

У матеріалах справи відсутні докази стосовно виникнення спору між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 щодо права спільної сумісної власності подружжя на незавершений будівництвом житловий будинок з належними до нього господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що знаходяться по вул.І.Франка,6 с.Мілієве Вижницького району Чернівецької області, до грудня 2015 року.

У такому разі судом першої інстанції обґрунтовано встановлено початок перебігу строку позовної давності з грудня 2015 року, тобто з моменту виникнення спору.

Керуючись п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 23 червня 2016 року в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про поділ спільного сумісного майна подружжя частково, визнання права власності ОСОБА_2 на ? будівельних матеріалів незакінченого будівництвом житлового будинку, розташованого по вул.І.Франка,6 с.Мілієво Вижницького рйону Чернівецької області змінити.

Зазначити визнати право власності ОСОБА_2 на ? цвяхів будівельних з плоскою головкою 1,6x50мм кількістю 0,00778 т загальною вартістю 134 грн. 98 коп., цвяхів будівельних з плоскою головкою І,8х60мм кількістю 0,000251 т загальною вартістю 3 грн. 98 коп., вапно будівельне не гашене грудкове сорт 1 кількістю 0,01568 т загальною вартістю 25 грн. 35 коп., мастика морозостійка бітумно-масляна (МБ-50) кількістю 0,08316 т загальною вартістю 1058 грн. 50 коп., катанку гарячекатану у мотках діаметр 6,3-6,5мм кількістю 0,005212 т загальною вартістю 69 грн. 32 коп., толь з крупнозернистою посилкою гідроізоляційну кількістю 41,58 м2 загальною вартістю 647 грн. 40 коп., сталь швелерну кількістю 0,022 т загальною вартістю 363 грн. 95 коп., болти будівельні з гайками та шайбами кількістю 0,009265 т загальною вартістю 355 грн. 01 коп., бруски обрізні з хвойних порід довжиною 4-6,5м шириною 75-150мм товщина 40-75мм III сорту кількістю 0,01297 м3 загальною вартістю 36 грн. 61 коп., дошки обрізні з хвойних порід довжиною 4-6,5м шириною 75-150мм товщиною 44мм і більше III сорту кількістю 1,83 м3 загальною вартістю 5186 грн. 62 коп., плити перекриттів залізобетонні ребристі 1,5x5,0м та 3,0x5,0м кількістю 23 м2 загальною вартістю 9293 грн. 61 коп., кільця для колодязя бетонні висотою 1м внутрішньою шириною 0,8м кількістю 5 м загальною вартістю 3657 грн. 30 коп., щебінь із природного каменю фракція 10-20мм кількістю 0,70964 м3 загальною вартістю 308 грн. 62 коп., гравій фракція 40-70мм марка ДР12 кількістю 2,115 м3 загальною вартістю 475 грн. 54 коп., цеглу керамічну одинарну повнотілу марки М100 кількістю 3142,6 шт. загальною вартістю 9966 грн., суміші бетонні готові важкі марки МІ00 крупність заповнювача більше 40мм кількістю 62,74822 м3 загальною вартістю 68927 грн. 67 коп., розчин готовий кладковий важкий цементний марки МІ00 кількістю 0,0152 м3 загальною вартістю 19 грн. 48 коп., розчин готовий кладковий важкий цементно-вапняний марки М25 кількістю 1,9848 м3 загальною вартістю 1638 грн. 22 коп. на суму102168 грн. 16 коп., що знаходяться по вул.І.Франка,6 с.Мілієве Вижницького району Чернівецької області.

В решті залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Н.Ю. Половінкіна

Судді О.О. Одинак

ОСОБА_7