Іванівський районний суд Одеської області
Іванівський районний суд Одеської області
Справа № 2-25/11
Провадження № 2/499/88/17
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

"05" квітня 2017 р. смт. Іванівка

Іванівський районний суд Одеської області у складі головуючого судді Кравчука О.О., учасника цивільного процесу секретаря судового засідання Кирилової С.Ф. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Білчанської сільської ради Іванівського району Одеської області про визнання: незаконними рішень; недійсними свідоцтва про право власності на нерухоме майно, державних актів на право власності на земельну ділянку; права власності на 1/2частину житлового будинку, земельної ділянки у порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В:

25 квітня 2008 ОСОБА_3 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_4, Більчанської сільської ради Іванівського району Одеської області (далі - відповідач 2), яку 07 листопада 2008 року, а ОСОБА_1 30 вересня 2014 року змінювали й позивач остаточно просила визнати: - незаконними та скасувати рішення Більчанської сільської ради Іванівського району Одеської області про оформлення права власності на нерухоме майно на ім'я ОСОБА_4 (далі - рішення 1); рішення Білчанської сільської ради Іванівського району Одеської області про передачу у власність земельної ділянки ОСОБА_4 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) та для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться по АДРЕСА_1 (далі - рішення 2); - недійсним свідоцтво про право власності (далі - свідоцтво) на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 (далі - житловий будинок); державний акт на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_1, реєстраційний № 23 (далі - державний акт 1), виданий на земельну ділянку площею 0.5025 га, яка розташована по АДРЕСА_1 для ведення особистого селянського господарства, на ім'я ОСОБА_4 (далі - земельна ділянка 1); державний акт на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_2, реєстраційний № 22 (далі - державний акт 2), виданий на земельну ділянку площею 0,2500 га, яка розташована по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (далі - земельна ділянка 2), на ім'я ОСОБА_4; - право власності на 1/2 частину житлового будинку на земельний ділянці.

При цьому позивач вказує, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року матері первинного позивача ОСОБА_3, ОСОБА_5 (далі - спадкодавець), відрилась спадщина на майно спадкодавця на яке вона має право після смерті її чоловіка ОСОБА_3 в рівних частках з відповідачем у порядку спадкування за законом, оскільки спадщину прийняла. Відсутність правовстановлюючих документів на житловий будинок та земельні ділянки унеможливлює отримання свідоцтва про право на спадщину, так як спадкодавець за життя не встигла оформити відповідні документи. Відповідач 2 за наявності права позивача на майно у порядку спадкування, незаконно, видав рішення 1, 2, які стали підставою для видачі свідоцтва та державних актів.

Ухвалою Іванівського районного суду Одеської області від 16 вересня 2014 року залучено до участі у справі ОСОБА_1 як правонаступника ОСОБА_3 (далі - позивач, т.1, а.с. 122).

Ухвалою Іванівського районного суду Одеської області від 25 червня 2015 року залучено до участі у справі ОСОБА_2 як правонаступника ОСОБА_4 (далі - відповідач 1) т.1, а.с. 198-199).

Заочним рішенням від 22 лютого 2016 року позовні вимоги позивача було задоволено (далі - рішення, т.1, а.с. 252-258).

Ухвалою Іванівського районного суду Одеської області від 21 грудня 2016 року рішення було скасоване (т.2, а.с. 80).

Ухвалами Іванівського районного суду Одеської області від: 27 лютого 2017 року, 22 березня 2017 року явку сторін для дачі особистих пояснень було визнано обов'язковою (далі - ухвала від 27 лютого 2017 року, 22 березня 2017 року, т.2 а.с. 103-104, 110-111).

Позивач до судового засідання не з'явилася, направила до суду телефонограмму в якій зазначила, що просить розглядати справу у її відсутність та задовольнити позовні вимоги.

Відповідач 1 належним чином повідомлений про дату, час та місце до судового засідання не з'явилася, причини неявки не повідомив, раніше направив до суду заперечення проти задоволення позову, та просив відмовити у задоволенні позову у зв'язку з пропуском позивачем строку позовної давності (т.1, а.с. 211).

Відповідач 2 до судового засідання не з'явився направив до суду заяву в якій просив розглядати справу у його відсутність.

Сторонам в ухвалі про прийняття справи до провадження від 26 січня 2015 року роз'яснено, що вони зобов'язані подати до суду усі наявні, належні та допустимі докази й надано строк для подання до суду доказів (т.1, а.с. 155-156).

Тому з огляду на те, що сторони на виконання вимог ухвал від 27 лютого 2017 року, 22 березня 2017 року для дачі особистих пояснень до суду не з'явились, суд вирішує справу на підставі доказів, що наявні у справі.

Суд забезпечивши сторонам сприяння всебічному, повному з'ясуванню обставин справи вирішив справу на підставі наступних доказів наданих сторонами.

Відповідно до свідоцтва про смерть спадкодавець померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року (т.1, а.с. 7).

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом первинний позивач ОСОБА_3 та первинний відповідач ОСОБА_4 є спадкоємцями після смерті спадкодавця (далі - свідоцтво на спадщину, т.1, а.с. 8, 9).

З довідки від 11 квітня 2008 року № 253 виданої виконкомом Більчанської сільської ради Іванівського району Одеської області вбачається, що спадкодавець згідно погосподарської книги №7 від 1986 року проживала по особовому рахунку НОМЕР_3 і вибула в рахунок НОМЕР_4 в 1983 році (т.1, а.с. 16).

З довідки від 10 квітня 2008 року № 252 виданої виконкомом Більчанської сільської ради Іванівського району Одеської області вбачається, що спадкодавець була зареєстрована у житловому будинку по день її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року (т.1, а.с. 16).

За архівною довідкою від 28 серпня 2008 року № 730/д рішенням 16 сесії сільської ради XXI-скликання від 20 грудня 1993 року ОСОБА_4 було передано земельну ділянку розміром 0,66 га: 0,25 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та 0,41 га для ведення особистого підсобного господарства (т.1, а.с.45).

Рішенням сесії сільської ради від 27 грудня 2007 року №352 ОСОБА_4 було передано земельну ділянку розміром 0,75 га: 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та 0,50 га для ведення особистого селянського господарства (т.1, а.с.46).

З державного акту 1 вбачається, що ОСОБА_4 на підставі рішення Білчанської сільської ради Іванівського району Одеської області від 27 грудня 2007 року №352-VIII є власником земельної ділянки площею 0,5025 га, розташованої по АДРЕСА_1, Іванівського району Одеської області для ведення особистого селянського господарства (т.1, а.с.47).

З державного акту 2 вбачається, що ОСОБА_4 на підставі рішення Білчанської сільської ради Іванівського району Одеської області від 27 грудня 2007 року №352- VIII, є власником земельної ділянки площею 0,2500 га, розташованої по АДРЕСА_1, Іванівського району Одеської області для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд(т.1, а.с.49).

За свідоцтвом від 12 вересня 2007 року, виданого на підставі рішення виконкому Білчанської сільської ради Іванівського району, Одеської області власником житлового будинку АДРЕСА_1 являється ОСОБА_4 (т.1, а.с.51).

З свідоцтва про одруження вбачається, що після одруження ОСОБА_6 змінила прізвище на «ОСОБА_1» (т.1, а.с. 53).

Згідно технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок власником житлового будинку являється ОСОБА_4 (т.1, а.с.54-55).

За архівною довідкою від 06 листопада 2008 року № 988/д рішенням 16 сесії сільської ради XXI-скликання від 20 грудня 1993 року спадкодавцю безкоштовно у приватну власність передано земельну ділянку в АДРЕСА_1, загальною площею 0,56 (далі - рішення від 20 грудня 1993 року,т.1, а.с. 67).

ОСОБА_3, відповідно до свідоцтва про смерть помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року (а.с. 118).

З свідоцтва про право на спадщину за законом спадкоємцем після смерті ОСОБА_3 є його дружина ОСОБА_1 (т.1, а.с. 119).

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (т.1, а.с. 142).

З свідоцтва про народження вбачається, що відповідач 1 є сином первинного відповідача ОСОБА_4 (т.1, а.с. 153).

За повідомленням Іванівської районної державної нотаріальної контори Одеської області вбачається, що спадкова справа на ОСОБА_4 нотаріальною конторою не заводилася (т.1, а.с. 185-186).

Виконком Більчанської сільської ради Іванівського району Одеської області у повідомленні від 16 червня 2015 року №43/05-08 зазначив, що разом зі ОСОБА_4 до дня її смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 року був зареєстрований та проживав ОСОБА_2 (т.1, а.с. 195).

Встановивши зазначені обставини і визначивши відповідно до них правовідносини, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Вирішуючи питання про норми матеріального права, суд застосовує нормативно-правові акти, що діяли на час виникнення спірних правовідносин й на час відкриття спадщини та виходив з такого.

Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу (ст. 525 ЦК УРСР).

Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини (ст. 526 ЦК УРСР).

Спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті (ст. 527 ЦК УРСР).

При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті (ч.1 ст. 529 ЦК УРСР).

Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (ч.1, 2 ст. 548 ЦК УРСР).

Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини (ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР).

Якщо спадкоємець, закликаний до спадкоємства за законом або за заповітом, помер після відкриття спадщини, не встигнувши її прийняти в установлений строк (стаття 549 цього Кодексу), право на прийняття належної йому частки спадщини переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія).

Це право померлого спадкоємця може бути здійснене його спадкоємцями на загальних підставах протягом строку, що залишився для прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу). Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців(ст. 551 ЦК УРСР).

Спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається також державною нотаріальною конторою при переході спадкового майна до держави (статті 534, 553, 555 цього Кодексу) (ч.1 ст. 560 ЦК УРСР).

Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини (ч.1 ст. 561 ЦК УРСР).

Поділ спадкового майна провадиться за згодою спадкоємців, що прийняли спадщину. При недосягненні згоди поділ провадиться судовим порядком відповідно до часток належних кожному з спадкоємців за законом або за заповітом (ст. 562 ЦК УРСР).

Громадянин набуває права власності на доходи від участі в суспільному виробництві, індивідуальної праці, підприємницької діяльності, вкладення коштів у кредитні установи, акціонерні товариства, а також на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом (ч.2 ст. 12 Закону України «Про власність).

Власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння, і відшкодування завданих цим збитків (ч.2 ст. 48 Закону України «Про власність»).

Землеустрій проводиться в обов'язковому порядку на землях усіх категорій незалежно від форми власності в разі: розробки документації із землеустрою щодо організації раціонального використання та охорони земель; встановлення та зміни меж об'єктів землеустрою; надання, вилучення (викупу), відчуження земельних ділянок; встановлення в натурі (на місцевості) меж земель, обмежених у використанні і обмежених (обтяжених) правами інших осіб (земельні сервітути). (ст. 20 Закону України "Про землеустрій").

Заходи, передбачені затвердженою в установленому порядку документацією із землеустрою, є обов'язковими для виконання органами державної влади та органами місцевого самоврядування, власниками землі, землекористувачами.

Власники землі, землекористувачі, при здійсненні землеустрою зобов'язані забезпечити доступ розробникам документації із землеустрою до своїх земельних ділянок, що підлягають землеустрою (ст. 20 Закону України "Про землеустрій").

Документація із землеустрою розробляється у вигляді програм, схем, проектів, спеціальних тематичних карт, атласів, технічної документації та поділяється на види в тому числі на: проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок; технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) (ст. 25 Закону України "Про землеустрій").

Погодження і затвердження документації із землеустрою проводиться в порядку, встановленому ЗК України, цим Законом та іншими законами України ( ст. 30 Закону України "Про землеустрій").

Для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад та закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року, щодо яких раніше не проводилася державна реєстрація прав власності, подаються: виписка із погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою; документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким об'єктом, крім випадку, коли таке речове право зареєстровано в Державному реєстрі прав (ч.1 ст. 31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Заяви про прийняття спадщини не можуть бути повернуті спадкоємцям або повернуті ними. Прийняття і відмова спадщини від спадщини можуть мати місце щодо всього спадкового майна. Спадкоємець не вправі прийняти одну частину спадщини, а від іншої відмовитись. Спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину (п. 111 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 1994 р. N 18/5, далі - Інструкція).

Видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, ніяким строком не обмежена (п. 112 Інструкції ).

Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто таким, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини ( ст. 549 Цивільного кодексу) (п. 113 Інструкції ).

Застосовуючи зазначенні в рішенні нормативно-правові акти, беручи до уваги докази в їх сукупності та кожен окремо, суд задовольняючи позов виходить з таких мотивів.

Виходячи з системного аналізу наведених в рішенні норм ЦК України, Закону України "Про землеустрій", суд констатує, що наявність обставин порушення порядку надання особам земельних ділянок має бути підставою для визнання недійсними відповідних рішень та актів. У спорах, пов'язаних з правом власності або постійного користування земельними ділянками, недійсними можуть визнаватися як рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти про право власності чи постійного користування.

ОСОБА_3, та позивач після його смерті прийняли спадщину, яка визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Житловий будинок на земельній ділянці побудований до смерті спадкодавця слід вважати спадковим майно, оскільки сторонами не було надано жодних доказів які б вказували, що спадкодавець за життя добровільно, з урахуванням інтересів інших зацікавлених осіб, передала свої права на нього відповідачу.

За таких обставин, слід констатувати, що прийняття рішень 1, 2 відбулось з порушенням порядку надання житлового будинку, земельних ділянок, оскільки відповідачем 2 перед прийняттям зазначених рішень не було з'ясовано, що житловий будинок та земельна ділянка відносяться до спадкового майна.

Правовий висновок з питання можливості визнання недійсними відповідних рішень про надання земельних ділянок так і самих актів на право власності на земельні ділянки зробив Верховний Суд України в постановах від 26 вересня 2012 року по справі № 6-103цс12, від 04 червня 2014 року по справі № 6-46цс14.

При цьому, суд наголошує, що фактично скасовуючи рішення від 20 грудня 1993 року, за яким спадкодавцю у власність передана земельна ділянка на якій розташований будинок, шляхом видання рішення 2 відносно земельної ділянки, відповідач вийшов за межі повноважень визначених законом, так як не мав права скасовувати, змінювати чи не брати до уваги ненормативні акти, які передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта та застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію.

Така правова позиція узгоджується з позицією Конституційного Суду України визначеною в рішенні від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 в якому Конституційний Суд України зазначає, що в Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність (стаття 3). Органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами (стаття 74 Закону «Про місцеве самоврядування в України»). Таким чином, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є „гарантією стабільності суспільних відносин "між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення, що узгоджується з правовою позицією, викладеною в абзаці другому пункту 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп у справі щодо несумісності депутатського мандата. Ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд України у постановах від 04 червня 2013 року по справі № 21-64а13, 02 червня 2015 року по справі № 21-200а15 в яких зазначив, що органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Такі рішення можуть бути скасовані або змінені лише в судовому порядку.

Сторони мають право на поділ майна у рівних частках належних кожному з спадкоємців за законом.

Спадкодавець у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів не оформила право власності на них у встановленому порядку.

Виходячи зі смислу ст. 31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» документом, що підтверджує право власності спадкодавця на житловий будинок на земельній ділянці, є виписка з погосподарської книги, що підтверджує право сторін на майно та рішення від 20 грудня 1993 року.

З свідоцтв на спадщину вбачається, що сторони отримали у спадщину певні права та майно спадкодавця, яких слід вважати такими, що прийняли спадщину.

Положення пунктів 111, 112, 113 Інструкції свідчать, що спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщин, а видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, ніяким строком не обмежена.

За таких обставин суд констатує, що позивач, яка прийняла спадщину має право на реалізацію своїх прав на майно спадкодавця. Тому доводи відповідача щодо пропуску строку позовної давності, який взагалі не обґрунтував з яких мотивів він виходив, не заслуговують на увагу.

Вирішуючи справу керуючись процесуальними нормами суд виходив з такого.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.3 ст.10 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних або юридичних осіб, в межах позовних вимог та на підставі поданих ними доказів (ч.1 ст.11 ЦПК України).

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із житлових, земельних сімейних, трудових відносин ( п.1 ч.1 ст. 15 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.58 ЦПК України).

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставі своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір (ч.1, 2 ст.60 ЦПК України) .

Якщо у встановлений судом строк судові витрати не будуть оплачені, витрати стягуються за судовим рішенням у справі (ч.2 ст.82 ЦПК України).

Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати (ч.1 ст. 88 ЦПК України).

Протягом розгляду справи позивачем заявлялись нові вимоги за подання яких сплату судового збору здійснено не було. До ухвалення цього рішення судовий збір позивачем сплачено не було.

За таких обставин такі витрати повинні бути стягнуті з позивача за цим судовим рішенням у розмірі 243 (двісті сорок три) гривні 60 (шістдесят) копійок.

Аналізуючи зібрані у справі докази, кожен окремо та всі в сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Суд зауважує, що системний аналіз положень ч. 3 ст.208, ч.1, 2 ст.209, ч.2, 3 ст. 213, ч.1 ст.214, ч.1 ст.216, ч. 1 ст. 217, ч.2 ст. 218, ч.1, 2, 3, 5 ст.220 ЦПК України свідчить, що рішення суду «ухвалюються», а справа «вирішується» судом, тому суд вважає правильним складати текст рішення із зазначенням в його резолютивній частині слова «ухвалив».

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 213-215 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Білчанської сільської ради Іванівського району Одеської області про визнання: незаконними рішень; недійсними свідоцтва про право власності на нерухоме майно, державних актів на право власності на земельну ділянку; права власності на 1/2частину житлового будинку, земельної ділянки у порядку спадкування - задовольнити.

Рішення виконкому Білчанської сільської ради Іванівського району Одеської області від 29 травня 2007 року № 39-ВК- скасувати.

Визнати свідоцтво про право власності на будинок житловий з господарськими будівлями та спорудами, АДРЕСА_1 від 12 вересня 2007 року - недійсним.

Рішення Білчанської сільської ради Іванівського району Одеської області від 27 грудня 2007 року №352 щодо передачі в приватну власність земельної ділянки, що знаходиться по АДРЕСА_1, Іванівського району Одеської області ОСОБА_4 - скасувати.

Визнати державний акт на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_1, реєстраційний № 23, виданий ОСОБА_4 на земельну ділянку площею 0.5025 га, яка розташована по АДРЕСА_1, Іванівського району, Одеської області - недійсним.

Визнати державний акт на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_5, реєстраційний № 22, виданий ОСОБА_4 на земельну ділянку площею 0,2500 га, яка розташована по АДРЕСА_1, Іванівського району, Одеської області - недійсним.

Визнати за ОСОБА_1 у порядку спадкування право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, АДРЕСА_1 розташованого на земельній ділянці загальною площею 0,56 га.

Стягнути з ОСОБА_1в рахунок держави судовий збір у розмірі 243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 51 (п'ятдесят одну) гривню 00 копійок.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області через Іванівський районний суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його отримання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після розгляду апеляційної скарги.

СуддяО. О. Кравчук