АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 211/3650/16-ц 22-ц/774/628/К/17
Справа № 211/3650/16-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/628/К/17 Папарига В.А.
Категорія - 26 (ІІІ) Доповідач - Бондар Я.М.
РІШЕННЯ

Іменем України

11 квітня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Бондар Я.М.,

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П,,

секретар - Євтодій К.С.

за участю: представника позивача - ОСОБА_2 - ОСОБА_3, представника відповідача Публічного акціонерного товариства «Промислово-виробниче підприємство «Кривбасвибухпром» - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача Публічного акціонерного товариства «Промислово-виробниче підприємство «Кривбасвибухпром» на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 16 грудня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Промислово-виробниче підприємство «Кривбасвибухпром» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю працівника внаслідок професійного захворювання,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Промислово-виробниче підприємство «Кривбасвибухпром»( надалі - ПАТ «ПВП» «Кривбасвибухпром») про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю працівника внаслідок професійного захворювання.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 6 років її батько ОСОБА_6 працював у відповідача на посаді слюсаря з ремонту технологічного обладнання. Тривала праця в умовах впливу шкідливих факторів викликала у нього професійне захворювання на пиловий бронхіт. Відповідно до Акту розслідування професійного захворювання від 20.06.1990 року причиною виникнення професійного захворювання у ОСОБА_6 визнано його роботу в період з 1982 року по 1988 рік на підприємтсві відповідача в умовах впливу шкідливих виробничих факторів, зокрема запиленності повітря робочої зони, рівень якої перевищував гранично-допустиму концентрацію. ІНФОРМАЦІЯ_1 року батько позивача ОСОБА_6 помер. Відповідно до Довідки МСЕК серії ДНА-03 № 000595 від 17.10.2012 року встановлено причинний зв`язок смерті батька позивача з встановленим йому за життя професійним захворюванням.

Посилаючись на те, що смертю батька їй завдано моральної шкоди, оскільки вона втратила рідну їй людину - батька, якого вона дуже любила та поважала, адже за життя вони перебували у тісних сімейних стосунках, батько завжди допомагав та підтримував її у складних життєвих ситуаціях, зокрема після її розлучення з чоловіком, коли він надавав їй матеріальну допомогу та допомагав у вихованні її малолітнього сина. Смерть батька призвела до того, що вона перебуває у напруженому психічному стані, адже думки про його смерть не залишають її до теперішнього часу. Посилаючись на те, що оскільки смерть її батька настала у зв`язку з систематичним порушенням роботодавцем вимог щодо безпеки праці, просла суд стягнути на її користь у відшкодування моральної шкоди - 80000 грн.

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 16 грудня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «ПВП» «Кривбасвибухпром» на її користь у відшкодування моральної шкоди 40000 грн. Стягнуто з ПАТ «ПВП» «Кривбасвибухпром» на користь держави судові витрати у розмірі 551,20 грн.

В апеляційній скарзі представник відповідача ПАТ «ПВП» «Кривбасвибухпром» посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, ставить питання про зменшення розміру стягнутої моральної шкоди.

Зокрема, на думку апелянта, суд не врахував, що з часу встановлення професійного захворювання до часу смерті пройшов значний проміжок часу, а також проживання позивача окремо від батька, самостійною сімєю. Представник відповідача вважає, що визначений судом розмір моральної шкоди є завищеним та не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заявлених позовних вимог колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та сторонами не оспорюється, що позивач ОСОБА_2. є донькою померлого ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про народження ( а.с. 9).

З трудової книжки виданої на ім'я ОСОБА_6 видно, що з 17.02.1982 року він був зарахований в гірський вибуховий цех № 3 в якості слюсаря 5 розряду по ремонту технологічного обладнання Підприємства «Кривбасвибухпром», звільнений 15.02.1991 року в зв'язку призначенням пенсії по інвалідності 2 групи ( а.с. 6-9).

Актом розслідування професійного захворювання (отруєння) ОСОБА_8 від 20.06.1990 року у виді пилового бронхіту І ступненя віднесено до професіфного захворювання, яке виникло в результаті «несовершенства технологического процесса добычи руды, что приводит к возникновению запыленности в карьере ЮГОКА с 1961 года по 1981 год и в цехе №3 ГППП «Кривбасвзрывпром» с 1982 года по 1988 год. Несовершенство СИЗ». Причина професійного захворювання: « длительная работа в условиях воздействия пыли, концентрация которой превышает ПДК» (а.с. 4).

Згідно свідоцтва про смерть виданого 14 лютого 2011 року ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року ( а.с. 3 ).

З Довідки Серії ДНА-03 № 000595 виданої на підставі Акту № 38 від 17.102012 року, розширеною екпертною комісією Дніпропетровського ОЦ МСЕ встановлено причинний зв'язок смерті ОСОБА_6 з професійним захворюванням ( а.с. 5).

З Акту № 38 визначення причинного зв`язку смерті з професійним захворюванням (отруєнням) або трудовим каліцтвом, розширеною екпертною комісією Дніпропетровського ОЦ МСЕ на підставі аналізу медичної документації та результатів додаткових досліджень встановлено, що ОСОБА_6 в медичних установах знаходився на обліку з липня 1985 року з приводу хронічного обструктивного бронхіту, знаходився неодноразово на лікуванні. Йому встановлено хронічний бронхіт з 1985 року, поніршення з 1988 року, регулярно він проходив стаціонарне лікування, однак хвороба прогресувала, з 1990 року йому встановлена інвалідність 3 групи з 50% втатою працездатності, з 1992 року інвалідність 2 групи з втратою 60% працездатності, з 1993 року - інвалідність 2 групи з 70% втратою працездатності, значне погіршення з 2005 року В 2007 році оформлені документи на Профпаталогічну МСЕК по погіршенню та підтвержено 2 групу інвалідності з 70% втратою працездатності. Основною причиною смерті ОСОБА_6 встановлено: «ХОЗЛ: хронический обструктивный пылевой бронхит 3 ст., эмфизема легких 3 ст., вторычная бронхиальная астма, тяжолая форма 4 ст. хроническое легочное сердце НК2 ст. ЛН 3 ст.» Зв`язок смерті з професійним захворюванням у померлого ОСОБА_6 встановлена ( а.с. 40-52).

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_2.. посилалась на те, що у зв'язку зі смертю батька, який помер від отриманого професійного захворювання, йї спричинено моральну шкоду, яку має компенсувати відповідач, який не забезпечив її батьку безпечних умов праці.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив із того, що у зв'язку із смертю батька, позивачу була завдана моральна шкода, яка підлягає відшкодуванню на підставі ч. 2 ст. 1168 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно з ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи. Відшкодовується її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживають з нею однією сім'єю.

У зазначеній нормі поняття «діти» вжито в розумінні кровної спорідненості з померлим, оскільки особа не набуває особливого правового статусу, пов'язаного з її неповноліттям, а в числі найближчих до померлого осіб отримує право на відшкодування моральної шкоди, яке не пов'язане із віком особи.

Згідно ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку з між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними в дію у різні строки, суду необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коди були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду.

Відповідно до положень статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Право на звернення до суду про відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи виникає у зв'язку з настанням певних подій: каліцтво, ушкодження здоров'я або смерть фізичної особи.

Отже, право члена сім'ї померлого на відшкодування моральної шкоди у зв'язку зі смертю особи, спричиненню професійним захворюванням, виникає з настанням юридичного факту смерті та за наявності професійного захворювання і причинного зв'язку між смертю і професійним захворюванням, а тому правовідносини щодо відшкодування моральної шкоди члена сім'ї померлого виникають лише після смерті померлого та регулюються законодавством, яке діє на цей момент.

Зазначеним висновок був викладений Постановах Верховного Суду України від 11 березня 2015 року у справі №6-208цс14 та від 02 вересня 2015 року у справі №6-576цс15, та в силу положень ст. 214, 360-7 ЦПК України підлягає врахуванню іншими судами загальної юрисдикції при виборі та застосуванні норм права до спірних правовідносин.

Право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці встановлено ч.4 ст.43 Конституції України.

Згідно частин 1, 3 ст. 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Статтею 153 КЗпП України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Виходячи з аналізу зазначеної норми закону вбачається, що право на відшкодування моральної шкоди чоловікові, дружині, батькам, дітям, а також особам, які проживали з померлим однією сім'єю виникає у разі, якщо встановлено причинний зв'язок між смертю фізичної особи та ушкодженням здоров'я на виробництві.

Рішенням Конституційного Суду України від 08.10.2008р. 20-рп/2008 (справа про страхові виплати), визначено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 237-1 КЗпП України (для потерпілих) та ст. 1167 ЦК України (для членів сімей потерпілих) їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

З огляду на вищезазначене та враховуючи, що матеріалами справи доведено, що причиною смерті батька позивача, стало отримане ним у період праці на виробництві відповідача професійного захворювання, у зв'язку із незабезпеченням ОСОБА_6 безпечних та нешкідливих умов праці, колегія суддів погоджуються з правильним висновком суду першої інстанції про те, що відповідач є особою, що несе відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди позивачеві, як доньки померлого, у зв'язку чим наявні правові підстави для задоволення позовних вимог .

Спростовуються й доводи відповідача щодо відсутності підстав відшкодування моральної шкоди ОСОБА_2 оскільки факт заподіяння моральної шкоди у зв'язку зі смертю батька від професійного захворювання, встановлений в судовому засіданні.

Так, позивач втратив рідну та близьку людину, яку він любив і поважав. Втрата близької людини, вимагає від нього додаткових зусиль для організації життя, оскільки померлий, за життя, був для неї опорою, моральною та матеріальною підтримкою, він змушений переносити нервові потрясіння та душевні страждання.

Однак, колегія суддів вважає, що розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню на користь позивача, визначений судом без урахуванням роз'яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995р. з подальшими змінами, відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних, душевних, психічних і фізичних страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення) з урахуванням в кожному конкретному випадку, ступеня вини відповідача та інших обставин.

На думку колегії суддів, розмір моральної шкоди, визначеної судом першої інстанції, є завищеним.

Колегія суддів, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, й беручи до уваги конкретні обставини по справі, тривалість роботи батька позивача на ПАТ «ПВП» «Кривбасвибухпром» лише протягом 6 років, смерть останнього у похилому віці (73 роки), моральні страждання позивача, істотність вимушених змін у її життєвих стосунках, і наслідків, що наступили, вважає необхідним змінити рішення суду, зменшити розмір стягнутої моральної шкоди з відповідача на користь позивача з 40000 гривень до 12000 гривень.

Інші доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, є безпідставними, оскільки спростовуються матеріалами справи і висновками суду і не можуть бути підставою для скасування рішення.

В іншій частині рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.4 ч.1 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Промислово-виробниче підприємство «Кривбасвибухпром» - задовольнити частково.

Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 16 грудня 2016 року змінити, зменшивши розмір моральної шкоди, стягнутої з Публічного акціонерного товариства «Промислово-виробниче підприємство «Кривбасвибухпром» на користь ОСОБА_2 з 40000 (сорока тисяч) гривень до 12000 ( дванадцяти тисяч) гривень.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: