РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 лютого 2017 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді: Апаллонової Ю.В.,

при секретарі Кудряшовій Ю.І.,

за участю представника позивача ОСОБА_1, представника третьої особи ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_1 до Територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, третя особа територіальний сервісний центр № 2341 Регіонального сервісного центру МВС в Запорізькій області, Регіональний сервісний центр МВС в Запорізькій області, про визнання права власності на автомобіль за набувальною давністю,

ВСТАНОВИВ :

У листопаді 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до Територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, третя особа територіальний сервісний центр № 2341 Регіонального сервісного центру МВС в Запорізькій області, Регіональний сервісний центр МВС в Запорізькій області. про визнання права власності на автомобіль за набувальною давністю.

У позовній заяві зазначав, що 01.05.2005 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, яка є власником автомобіля ВАЗ 2121, державний номер 06341ЯТ, 1990 року випуску, номер кузова ХТА212100Ь0740435, номер двигуна НОМЕР_1 було укладено договір зберігання даного транспортного засобу. Договір зберігання було укладено строком до 01.05.2006 року. Після укладання договору було укладено акт приймання передачі, відповідно до якого, ОСОБА_4 передала на зберігання автомобіль ОСОБА_3.

Після закінчення строку дії договору (01.05.2006 року), власник автомобіля ОСОБА_4 за своїм автомобілем не звернулася (не забрала його) і з цього часу автомобіль ВАЗ 2121, державний номер 06341ЯТ знаходиться у ОСОБА_3. Він безперервно та відкрито ним володіє. Враховуючи, що починаючи з 01.05.2006 року, власниця автомобіля (ОСОБА_5Д.) не звернулася до Позивача щоб забрати автомобіль після спливу договору зберігання то відповідно з 01.05.2014 року у Позивача є всі законні підстави бути визнаним судом власником автомобіля за набувальною давністю для чого він і звертається із позовом.

Оскільки, як стало відомо ОСОБА_4 померла 29.05.2007 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть І ЖС № 078102, а позивач вважає, що правонаступники (спадкоємці) відсутні, оскільки з позовами про витребування автомобіля до нього ніхто не звертався, тому позов пред'являється до територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради.

Позивач, з урахуванням уточень, просить суд визнати за ОСОБА_3 право власності на автомобіль ВАЗ2121, ІНФОРМАЦІЯ_1, колір білий, номер кузова НОМЕР_2 (XTA212100L0740435), номер двигуна НОМЕР_3 0) за набувальною давністю.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав у повному обсязі та просить його задовольнити, зазначив, що за договором зберігання ОСОБА_5 передала ОСОБА_3 автомобіль ВАЗ 2121, однак після спливу договору не забрала його, а він відповідно до п. 2.6. Договору після закінчення строку договору продовжив зберігати цей автомобіль, однак ніхто

до нього жодних вимог не предявляв, вимог не висував, спадкоємців у ОСОБА_4 немає, просив суд задовольнити позов.

У судове засідання представник відповідача не зявився, повідомлений належним чином, подав до суду заяву, в якій просить суд розглядати дану справу за відсутності відповідача, заперечень на позов не подано.

У судовому засіданні представник Регіональний сервісний центр МВС в Запорізькій області проти позову не заперечує, зазначає, що дійсно за ОСОБА_4 обліковується автомобіль ВАЗ2121, ІНФОРМАЦІЯ_1 із зазначеними позивачем номерами агрегатів, і за рішенням суду є підстави для реєстрації вказаного автомобіля за позивачем.

У судове засідання територіальний сервісний центр № 2341 Регіонального сервісного центру МВС в Запорізькій області не зявився, повідомлений належним чином.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оглянувши оригінали договору зберігання та акту приймання передачі від 01.05.2005 року, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Статтею 55 Конституції України передбачено право кожного на захист своїх прав і свобод від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами. Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права (ст.16 ЦК України).

Підстави набуття права власності визначені Главою 24 ЦК України. Відповідно до норм ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів та вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

При цьому, слід враховувати, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб'єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов'язків. Позивач, як незаконний володілець, протягом всього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. У такому випаду при вирішенні питання щодо визнання права власності на майно в порядку набувальної давності слід виходити з того, що задоволення таких вимог можливе лише за наявності необхідних умов, а саме: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння.

Крім того, за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Судом встановлено, що 01.05.2005 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_6, яка є власником автомобіля ВАЗ 2121, державний номер 06341ЯТ, 1990 року випуску, номер кузова ХТА212100Ь0740435, номер двигуна НОМЕР_1 було укладено договір зберігання даного транспортного засобу (копія договору а.с.6, оригінал оглянуто у судовому засіданні )

Договір зберігання було укладено строком до 01.05.2006 року.

Відповідно до п. 1.1 в порядку та на умовах, визначених цим Договором Поклажодавець передає, а Зберігач приймає на зберігання автомобіль ВАЗ 2121 державний номер 06341ЯТ, номер кузова ХТА212100L0740435, номер двигуна НОМЕР_1.

Згідно до п. 2.6.-3.3 Договору після закінчення строку дії договору продовжити зберігати автомобіль і повернути майно Поклажодавцю за першою вимогою останньої.

Зберігач має право користуватись транспортним засобом, якщо це пов'язано із забезпечення його зберігання та захисту від його пошкодження та протиправних дій третіх осіб

Поклажодавець зобов'язаний: Вчасно та в повному обсязі оплачували роботи Зберігача. Передати транспортний засіб на зберігання за актом - приймання передачі та прийняти його обратно. Після закінчення строку дії Договору самостійно забрати у Зберігача майно.

Поклажодавець має право у будь-який час забирати у Зберігача автомобіль, який знаходиться на зберіганні.

Згідно до п. 6.1 Договір діє з 01.05.2005 року по 01.05.2006 року (а.с.6).

Після укладання договору було укладено акт приймання передачі, відповідно до якого, ОСОБА_4 01.05.2005 року передала на зберігання автомобіль ОСОБА_3.

Відповідно до ч. 1 ст. 936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Відповідно до ч. 1 ст. 937 ЦК України Договір зберігання укладається у письмовій формі у випадках, встановлених статтею 208 цього Кодексу.

Договір зберігання, за яким зберігач зобов'язується прийняти річ на зберігання в майбутньому, має бути укладений у письмовій формі, незалежно від вартості речі, яка буде передана на зберігання.

Письмова форма договору вважається дотриманою, якщо прийняття речі на зберігання посвідчене розпискою, квитанцією або іншим документом, підписаним зберігачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 938 ЦК України зберігач зобов'язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання.

Згідно із ст. 948 ЦК України Поклажодавець зобов'язаний забрати річ від зберігана після закінчення строку зберігання.

Після закінчення строку дії договору - 01.05.2006 року, власник автомобіля ОСОБА_4 за своїм автомобілем не звернулася, не забрала його і з цього часу автомобіль ВАЗ 2121, державний номер 06341ЯТ знаходиться у ОСОБА_3. Він безперервно та відкрито ним володіє.

Відповідно до ч. 3 ст. 344 ЦК України якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред'явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п'ятнадцять, а на рухоме майно - через п'ять років з часу спливу позовної давності.

Як розяснено у п. 10 Постанови Пленуму ВССУ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» якщо особа, яка заявляє про давність володіння, заволоділа чужим майном на підставі договору з його власником (оренди, зберігання тощо), який після закінчення строку договору не пред'явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п'ятнадцять, а на рухоме майно - через п'ять років з часу спливу позовної давності за відповідними вимогами (частина третя статті 344 ЦК). При цьому строк позовної давності починає обчислюватись з моменту закінчення строку дії договору, якщо інший строк повернення речі не був установлений самим договором.

Крім цього, згідно п. 13 цієї ж Постанови можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник.

У судових рішеннях по справах даної категорії Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, обрав правову позицію, відповідно до якої: у випадку, якщо є всі підстави вважати, що власник майна тривалий час не виявляє наміру визнати певну річ своєю, він погодився з її втратою - вона може бути визнана власністю фактичного добросовісного володільця. Інститут набувальної давності є одним із первинних способів виникнення права власності, тобто такий спосіб, відповідно до якого власності на річ виникає вперше або незалежно від права власності попереднього власника на цю річ - не базується на попередній власності та відносинах правонаступництва, а базується на сукупності обставин, зазначених у частині першій ст. 344 ЦК України.

Як слідує зі ст. 397 ЦК України, володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Викладена у ч.3 ст. 397 ЦК України презумпція добросовісності та правомірності фактичного володіння майном у комплексі з встановленими фактами та того факту, що протягом тривалого часу до Позивача не пред'являлось будь-яких вимог про витребування вказаного майна та про оспорення правомірності і добросовісності володіння ним, (що вказує на те, що таке рухоме майно не набувало статусу безхазяйної речі) - свідчить про добросовісність набуття Позивачем чужого рухомого майна.

ОСОБА_4 померла 29.05.2007 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть І ЖС № 078102 (а.с.15).

Згідно інформаційної довідки від 06.01.2017 року спадкова справа після померлої ОСОБА_4 не заводилася, заповіт не посвідчувався, згідно відповіді Шостої Запорізької державної нотаріальної контори від 17.12.2016 року № 3510/01-16 після померлої ОСОБА_4 спадкова справа не заводилася. Перевірка проводилася згідно алфавітних книг спадкових справ з 2007 року по теперішній час.

Отже правонаступники (спадкоємці) після померлої відсутні, даних про те, що з позовами про витребування автомобіля до ОСОБА_3 хтось звертався матеріали справи не містять, за життя ОСОБА_7 автомобіль після закінчення договору зберігання не забрала.

Відповідно до відповіді РСЦ в Запорізькій області від 06.02.2017 року № 31/8-461 автомобіль ВАЗ 2121,1994 р.в. колір білий, номер кузова НОМЕР_2 (XTA212100L0740435), номер двигуна НОМЕР_3 0) перебуває на обліку з номерними знаками 06341ЯТ, власник ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2

Починаючи з 01.05.2006 року, власниця автомобіля ОСОБА_5 не звернулася до Позивача щоб забрати автомобіль після спливу договору зберігання то відповідно з 01.05.2014 року у Позивача є всі законні підстави бути визнаним судом власником автомобіля за набувальною давністю.

Позивач не має можливості у позасудовий спосіб оформити право власності на рухоме майно, чим порушуються його права як власника, гарантовані ст.41 Конституцією України на володіння, користування та розпорядження своїм майном в повному обсязі.

Оскільки іншим способом захистити права позивача неможливо, він обґрунтовано звернувся до суду з позовом про їх захист у передбачений ст.16 ЦК України спосіб шляхом визнання за ним права власності на рухоме майно.

Таким чином, вищенаведеними матеріалами справи встановлено факт тривалого, добросовісного, відкритого та безперервного володіння позивачем транспортним засобом більш як пять років, як своїм власним майном, без певного юридичного титулу, а тому суд вважає за можливе, відповідно до чинного законодавства України, визнати за позивачем право власності зазначену квартиру в порядку набувальної давності.

Визнання за позивачем права власності на квартиру за набувальною давністю не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб.

Керуючись ст. ст. 3, 4, 10, 11, 27, 57- 61,212-215,218 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

ОСОБА_9 Григоровича в особі представника ОСОБА_1 до Територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, третя особа територіальний сервісний центр № 2341 Регіонального сервісного центру МВС в Запорізькій області, Регіональний сервісний центр МВС в Запорізькій області. про визнання права власності на автомобіль за набувальною давністю, задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3 (м.Запоріжжя, вул. Леонтовіча,31 08.04.1955 р.н.) право власності на автомобіль ВАЗ2121, ІНФОРМАЦІЯ_1, колір білий, номер кузова НОМЕР_2 (XTA212100L0740435), номер двигуна НОМЕР_3 0) за набувальною давністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Запорізької області через Орджонікідзевський районний суд м.Запоріжжя. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: Ю.В. Апаллонова