УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Журавель В.І., Гулька Б.І., Хопти С.Ф.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Новомосковської районної державної нотаріальної контори Дніпропетровської області, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, про визнання нотаріальної дії недійсною та неправомірним нотаріального акту за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 червня 2016 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що вона та ОСОБА_6 є власниками квартири АДРЕСА_1 на підставі розпорядження голови Меліоративнінської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області від 10 квітня 2006 року № 81.

Однак їй стало відомо, що 17 лютого 2009 року нотаріусом Новомосковської районної державної нотаріальної контори була заведена спадкова справа № 112/2009 у зв'язку з надходженням доручення Міністерства юстиції України про направлення за належністю заяви ОСОБА_7 про прийняття спадщини (спадкове майно - зазначена вище квартира) і видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_8, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року, для вжиття належних заходів.

29 липня 2011 року постановою № 1401/02-31 Новомосковська районна державна нотаріальна контора відмовила ОСОБА_7, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1, у видачі свідоцтва про право на спадщину на квартиру АДРЕСА_1. Дана постанова судом не скасована.

У подальшому Новомосковською районною державною нотаріальною конторою з метою забезпечення ОСОБА_7 трирічного терміну позовної давності по справі № 2944/11 виготовлено та направлено до суду довідку від 18 листопада 2011 року № 2063/01-16, якою засвідчено прийняття рішення іншого змісту, а саме: що після смерті ОСОБА_8, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року, заведено спадкову справу 112/2009. Із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва на спадщину за законом звернулась до нотаріальної контори ОСОБА_7 Свідоцтво про право власності не видавалось.

Внаслідок зазначених дій належна їй квартира була визнана спадковим майном ОСОБА_7

Враховуючи викладені обставини, просила визнати недійсною дію нотаріуса Крутько Л.П. стосовно заведення спадкової справи після смерті ОСОБА_8 щодо квартири АДРЕСА_1 та неправомірним нотаріальний акт від 18 листопада 2011 року направлений нотаріусом як відповідь на запит суду.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 червня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 вересня 2016 року рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 червня 2016 року змінено в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні позову (апеляційний суд визнав помилковими висновок суду першої інстанції про відсутність порушень прав позивачки як такої, що особисто не зверталась до нотаріальної контори, та мотиви, які стосуються законності дій нотаріуса щодо видачі свідоцтва про право на спадщину чи відмови у його видачі, оскільки вони не відносяться до предмету даного спору).

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення її позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суди попередніх інстанцій, вірно застосувавши положення ст. 34 Закону України «Про нотаріат», належним чином оцінивши подані сторонами докази (ст. 212 ЦПК України), з дотриманням норм процесуального права, обґрунтовано виходили із відсутності підстав для визнання оскаржуваних ОСОБА_4 дій нотаріуса незаконними.

Колегія погоджується з таким висновком.

Встановивши характер правовідносин та вірно застосувавши норми матеріального права, суди із урахуванням встановлених обставин справи обґрунтовано дійшли висновку про відмову у задоволенні позову.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують та зводяться до оцінки доказів, проте згідно зіст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 червня 2016 року в незміненій апеляційним судом частині та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СуддіВ.І. Журавель
Б.І. Гулько С.Ф. Хопта