Справа №583/3294/16-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/283/17 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2017 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Хвостика С. Г.,

суддів - Левченко Т. А. , Криворотенка В. І.

з участю секретаря судового засідання Пархоменко А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 16 грудня 2016 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 Сумської області, прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Сумської області ОСОБА_5, Державної казначейської служби України про спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2016 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, який в подальшому уточнив, мотивуючи вимоги тим, що він, як адвокат, здійснює адвокатську діяльність в Україні.

29 вересня 2016 року в судовому засіданні Охтирського міськрайонного суду Сумської області у м. Охтирка при розгляді кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.212 КК України, захист якого здійснював він, як адвокат, під час допиту свідка, працівника Охтирської ОДПІ ОСОБА_7, прокурор Кригін В.В. в присутності головуючого судді, секретаря судового засідання, вказаного свідка та обвинуваченого ОСОБА_6 всім повідомив, що відносно нього, як захисника, розслідується інше кримінальне провадження.

Посилаючись на те, що поширена прокурором інформація є недостовірною, так як містить неправдиві відомості, а також порочить його честь, гідність і ділову репутацію, тому просив суд зобовязати прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Сумської області ОСОБА_5 або ОСОБА_4 Сумської області спростувати вказану інформацію, як неправдиву, шляхом усного або письмового повідомлення в одному із судових засідань Охтирського міськрайонного суду по обвинуваченню ОСОБА_6 у тому ж колі осіб, що були присутніми 29 вересня 2016 року у вказаному судовому засіданні, про недостовірність поширеної прокурором інформації про проведення відносно нього, тобто адвоката ОСОБА_3, кримінального розслідування в іншому кримінальному провадженні, а також стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку на його користь 7700 грн. в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди.

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 16 грудня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено за необґрунтованістю вимог.

Вказане рішення суду позивач оскаржив в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.

В доводах апеляційної скарги зазначається, що суд першої інстанції не зясував обставин того, на якій стадії знаходиться розслідування в кримінальному провадженні за № 000050, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань; чи повідомлено позивачу про підозру у вчиненні кримінального правопорушення в рамках розслідування вказаного кримінального провадження та який він має процесуальний статус у цьому провадженні. Відтак, як вважає позивач, суд не встановив, чи мав прокурор законні підстави висловлюватися в присутності сторонніх осіб про те, що стосовно адвоката розслідується кримінальне провадження станом на 29 вересня 2016 року.

Зокрема, позивач зазначив, що суд першої інстанції не взяв до уваги даних про те, що відповідно до вимог чинного КПК України до предявлення підозри особа не вважається такою, що відносно неї ведеться розслідування в рамках кримінального провадження.

Відтак, позивач в апеляційній скарзі зауважив, що прокурор, висловившись в судовому засіданні при розгляді кримінального провадження стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 під час допиту свідка ОСОБА_7 про те, що адвокат ОСОБА_3 своїми запитаннями до свідка здобуває докази для іншого кримінального провадження, яке розслідується відносно нього, поширив, тим самим, недостовірну інформацію стосовно позивача та принизив його честь, гідність і ділову репутацію, яка на його думку, має бути спростована у обраний ним спосіб, а також вказаними незаконними діями йому була заподіяна моральна шкода, яка має бути відшкодована на його користь у зазначеному в позові розмірі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора Вортоломея М.Ф., який просив рішення суду залишити без змін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_3 здійснює адвокатську діяльність відповідно до свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 630, виданого Полтавською обласною кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури 23 жовтня 2008 року (а.с.10).

Під час проведення судового засідання Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 29 вересня 2016 року у м. Охтирка в кримінальній справі в складі головуючого судді Мовчан Н.В., з участю секретаря судового засідання Шаміладзе В.В., прокурора Кригіна В.В., обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_3 в кримінальному провадженні № 0001025 по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України, в ході допиту свідка ОСОБА_7, працівника Охтирської обєднаної державної податкової інспекції управління ДФС у Сумській області, в той час, коли адвокат ОСОБА_3, як захисник обвинуваченого, ставив запитання свідку прокурор відділу нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби ОСОБА_5 звернувся до суду з клопотанням про зняття тих запитань, вказавши, що захисник, таким чином, здобуває доказову базу для іншого кримінального провадження, яке стосовно нього розслідується.

Відповідно до витягу з кримінального провадження № 0000050 до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16 березня 2016 року були внесені відомості з правовою кваліфікацією за ч.2 ст.342 КК України в тім, що 11 березня 2016 року працівники Охтирської ОДПІ ГУ ДФС спільно із старшим оперуповноваженим з ОВС ОУ ГУ ДФС у Сумській області капітаном податкової міліції ОСОБА_8, перебуваючи у приміщенні Ковпаківського районного суду м. Суми, розташованого за адресою м. Суми вул. Першотравнева, 12, предявили директору ТОВ «Укрбіоресурс» ОСОБА_6 наказ про проведення перевірки, але останній, у свою чергу, відмовився ставити підпис про ознайомлення із наказом. Даний факт було зафіксовано старшим оперуповноваженим з особливо важливих справ ОУ ГУ ДФС в Сумській області капітаном податкової міліції ОСОБА_8 У ході фіксації адвокат директора ТОВ «Укрбіоресурс» ОСОБА_6 ОСОБА_3 вдарив відеокамеру, тим самим, пошкодив запис, тобто, вчинив опір працівникові правоохоронного органу під час виконання ним службових обовязків (а.с.57).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що прокурор відділу нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби ОСОБА_5 не поширював недостовірної інформації відносно ОСОБА_3, так як озвучена ним в судовому засіданні суду першої інстанції під час розгляду кримінальної справи інформація щодо розслідування кримінального провадження відносно захисника ОСОБА_3 в ході розгляду іншого кримінального провадження є дійсною. Також суд дійшов висновку, що позивачем ОСОБА_3 не надано доказів на підтвердження того, що поширена щодо нього недостовірна інформація є такою, що наносить шкоду його діловій репутації, принижує його честь та гідність і що йому була заподіяна моральна шкода, а ті докази, на які позивач посилається, на думку суду, не свідчать про таке.

Однак, з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Конституцією України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань (стаття 34).

Разом з тим, відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

У зв'язку з цим, статтею 32 Конституції України передбачено судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Положеннями ст.270 ЦК України передбачено, що відповідно до Конституції України фізична особа має право, зокрема, на повагу до гідності та честі.

Вимогами статті 276 ЦК України встановлено, що орган державної влади, орган влади Автономної Республіки Крим, орган місцевого самоврядування, фізична особа або юридична особа, рішеннями, діями або бездіяльністю яких порушено особисте немайнове право фізичної особи, зобов'язані вчинити необхідні дії для його негайного поновлення.

Якщо дії, необхідні для негайного поновлення порушеного особистого немайнового права фізичної особи, не вчиняються, суд може постановити рішення щодо поновлення порушеного права, а також відшкодування моральної шкоди, завданої його порушенням.

Згідно з ч.ч.1, 4, 7 ст.277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію.

Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов'язків, вважається юридична особа, у якій вона працює.

Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

У статті 280 ЦК України йдеться про те, що якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України у п.15 Постанови «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року № 1, при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи.

Проте, судам необхідно враховувати, що повідомлення оспорюваної інформації лише особі, якої вона стосується, не може визнаватись її поширенням, якщо особа, яка повідомила таку інформацію, вжила достатніх заходів конфіденційності для того, щоб ця інформація не стала доступною третім особам.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила.

Крім того, у п.п.24, 25 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України йдеться про те, що задовольняючи позов, суд повинен у резолютивній частині рішення зазначити, чи було порушено особисте немайнове право особи, яка саме інформація визнана недостовірною та порочить гідність, честь чи ділову репутацію позивача, а також вказати на спосіб захисту порушеного особистого немайнового права.

Якщо суд ухвалює рішення про право на відповідь або про спростування поширеної недостовірної інформація, то у судовому рішенні за необхідності суд може викласти текст спростування інформації або зазначити, що спростування має здійснюватися шляхом повідомлення про ухвалене у справі судове рішення, включаючи публікацію його тексту. За загальним правилом, інформація, що порочить особу, має бути спростована у спосіб, найбільш подібний до способу її поширення (шляхом публікації у пресі, повідомлення по радіо, телебаченню, оголошення на зібранні громадян, зборах трудового колективу, відкликання документа тощо).

У судовому рішенні також має бути зазначено строк, у межах якого відповідь чи спростування повинно бути оприлюднено.

Спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. У разі, якщо спростування недостовірної інформації неможливо чи недоцільно здійснити у такий же спосіб, у який вона була поширена, то воно повинно проводитись у спосіб, наближений (адекватний) до способу поширення, з урахуванням максимальної ефективності спростування та за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередньо поширену інформацію.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, зокрема, наданим позивачем примірником відеозапису судового засідання Охтирського міськрайонного суду від 29 вересня 2016 року в конкретній кримінальній справі (а.с.68), а також звукозаписом цього ж судового засідання Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 29 вересня 2016 року в кримінальному провадженні № 0001025 по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України, факт висловлення прокурором заперечення проти запитань адвоката ОСОБА_3, який захищав права обвинуваченого ОСОБА_5 в кримінальному провадженні, під час допиту свідка ОСОБА_7 з посиланням на те, що захисник ОСОБА_3 здобуває, тим самим, доказову базу для іншого кримінального провадження, яке стосовно нього розслідується, знайшов своє підтвердження (а.с.90).

Проте, як вбачається з витягу з кримінального провадження № 0000050, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань, в реєстрі відсутня інформація про особу, якій повідомлено про підозру, наслідки розслідування щодо особи та відомості про здійснення спеціального досудового розслідування щодо неї (а.с.57).

В той же час, стаття 214 КПК України передбачає, що досудове розслідування це стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта і так далі.

Тобто, внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань визначає момент початку досудового розслідування по факту вчиненого.

Крім того, для того, щоб вважати, що відносно особи розслідується кримінальне правопорушення в рамках кримінального провадження необхідно, щоб ця особа набула статусу підозрюваного, тобто, щоб цій особі повідомили про підозру у вчиненні кримінального правопорушення і вручили письмове повідомлення про підозру або особа має бути затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення (ст.ст. 42, 276 279 КПК України).

Таким чином, з інших підстав особа не може набути правового статусу підозрюваного, що має важливе значення для забезпечення правової визначеності у цьому питанні, передбачуваності встановленої законом процедури притягнення особи як підозрюваного.

На підставі наведених норм права та встановлених у справі обставин, колегія суддів вважає, що відповідач прокуратура Сумської області, так як в силу вимог ч.4 ст.277 ЦК України прокурор В. Кригін не є поширювачем інформації під час виконання службових обовязків, хоча він і подав ту інформацію, а відтак, не є належним відповідачем, не довела, а матеріали справи не містять доказів про те, що існує кримінальне провадження, яке розслідується стосовно ОСОБА_3 по інциденту, який стався 11 березня 2016 року в приміщенні Ковпаківського районного суду м. Суми, про що зазначено у витягу з кримінального провадження № 0000050, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Таким чином, колегія суддів вважає доведеним склад юридичного правопорушення при розгляді даної справи за позовом ОСОБА_3, так як підтверджено факт поширення інформації за встановлених обставин, яка стосується позивача, а також поширена інформація носить негативний характер та не відповідає дійсності і є такою, що порушує особисті немайнові права позивача, тобто, вона завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам позивача і перешкоджає йому повно здійснювати своє особисте немайнове право, ураховуючи, що в поширеній інформації стверджується про порушення ОСОБА_3 норм чинного законодавства, що, таким чином, розуміється, що дана оцінка його професійній діяльності як адвоката, як учасника суспільних відносин.

Отже, висловлена прокурором Кригіним В.В. під час допиту свідка в судовому засіданні Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 29 вересня 2016 року при розгляді кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України, інформація про те, що позивач ОСОБА_3, як захисник у цьому кримінальному провадженні, здобував доказову базу для іншого кримінального провадження, яке стосовно нього розслідується, є недостовірною та підлягає спростуванню відповідачем ОСОБА_4 Сумської області, як юридичною особою, у якій вказана службова особа працює.

При цьому, обираючи спосіб захисту порушеного немайнового права позивача, колегія суддів не погоджується із запропонованим ОСОБА_3 і вважає за доцільне обрати інший, зобовязавши відповідача ОСОБА_4 Сумської області спростувати поширену прокурором при виконанні службових обовязків недостовірну інформацію стосовно позивача шляхом публікації її на веб-сайті ОСОБА_4 Сумської області в мережі Інтернет, оскільки такий спосіб спростування є найбільш наближеним та адекватним до способу її поширення, враховуючи максимальну ефективність спростування та охоплення максимальної кількості осіб, що сприйняли попередньо поширену недостовірну інформацію.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що позивач має право на спростування висловленої стосовно нього недостовірної інформації заслуговують на увагу, однак, спосіб захисту права, запропонований позивачем, не в повній мірі є наближений до способу поширення такої інформації, щоб можна було адекватним способом його спростувати.

Як спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями субєктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

(Вказана правова позиція передбачена постановою Верховного Суду України від 25 травня 2016 року у справі № 6-440цс16, яка підлягає обовязковому застосуванню).

Оскільки у справі, яка переглядається, зясовано, що підставою для відшкодування шкоди є встановлена судом апеляційної інстанції незаконна дія прокурора під час виконання службових обовязків, тобто виходячи з вимог ч.6 ст.1176 ЦК України, - інша незаконна дія, ніж ті, що передбачені ч.1 ст.1176 ЦК України, тому вказана шкода має відшкодовуватись із застосуванням загальних правил про відшкодування шкоди, завданої службовою особою органу державної влади (ст.1174 ЦК України).

Ураховуючи, що у справі вирішується питання про відшкодування моральної шкоди, то колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч.ч.1, п.4 ч.2 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України у п.27 Постанови «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року № 1, способами захисту гідності, честі чи ділової репутації від поширення недостовірної інформації можуть бути, крім права на відповідь та спростування недостовірної інформації, також і вимоги про відшкодування збитків та моральної шкоди, заподіяної такими порушеннями як фізичній, так і юридичній особі. Зазначені вимоги розглядаються у відповідності до загальних підстав щодо відповідальності за заподіяння шкоди.

Крім того, при визначенні розміру моральної шкоди судам слід виходити із засад справедливості, добросовісності та розумності. При цьому, визначений розмір грошового відшкодування має бути співмірний із заподіяною шкодою і не повинен призводити до припинення діяльності засобів масової інформації чи іншого обмеження свободи їх діяльності.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що внаслідок поширення з боку службової особи органу прокуратури недостовірної інформації позивачу було заподіяно моральну шкоду, яка полягає у приниженні його честі, гідності, а також ділової репутації, як адвоката особи, інтереси якої він захищає, тобто ОСОБА_6

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, колегія суддів враховує характер правовідносин, глибину фізичних та душевних страждань потерпілого, а також виходить із засад справедливості, добросовісності та розумності та вважає співмірним із заподіяною позивачу моральною шкодою розмір відшкодування в сумі 1000 грн., який необхідно стягнути на користь позивача з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України.

За таких обставин, коли суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального і процесуального права, а його висновки не відповідають обставинам справи, тому рішення суду необхідно скасувати і ухвалити нове про часткове задоволення позовних вимог.

Отже, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судові витрати підлягають розподілу в порядку, встановленому ст.88 ЦПК України.

Оскільки позовна вимога про спростування недостовірної інформації задоволена, а вимога про стягнення моральної шкоди задоволена на 12,99% (1000 грн. * 100% / 7700 грн.), тому позивачу підлягають поверненню понесені ним і документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції в сумі 730,20 грн. (1378 грн. * 0,4 + 1378 грн. * 12,99%), а також судовий збір за апеляційний перегляд рішення суду першої інстанції в сумі 803,22 грн. (730,20 грн. * 110%), які необхідно стягнути з ОСОБА_4 Сумської області на його користь.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.2; 309 п.п.1, 3, 4; 314 ч.2; 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 16 грудня 2016 року в даній справі скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити частково.

Зобовязати ОСОБА_4 Сумської області спростувати недостовірну інформацію, висловлену прокурором відділу нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Сумської області ОСОБА_5 29 вересня 2016 року в судовому засіданні Охтирського міськрайонного суду Сумської області при розгляді кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.212 КК України, в якому приймав участь і адвокат ОСОБА_3, під час допиту свідка працівника Охтирської обєднаної державної податкової інспекції управління ДФС у Сумській області ОСОБА_7 наступного змісту: «Захисник добуває доказову базу для іншого кримінального провадження, яке стосовно нього розслідується», як таку, що не відповідає дійсності та такою, що порочить його честь, гідність і ділову репутацію, шляхом опублікування такого спростування на веб-сайті ОСОБА_4 Сумської області в мережі Інтернет.

Стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_3 1000 грн. в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_4 Сумської області на користь ОСОБА_3 судові витрати зі сплати судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції в сумі 730 грн. 20 коп., а також судовий збір за апеляційний перегляд рішення суду першої інстанції в сумі 803 грн. 22 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -