Єдиний унікальний номер: 448/1028/16-ц
Провадження № 2/448/22/17
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

12.01.2017 року Мостиський районний суд Львівської області в особі:

головуючого судді Борисенко В.В.

при секретарі Романченко І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Мостиська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Завязанцівської сільської ради Мостиського району Львівської області з участю третьої особи Мостиської державної нотаріальної контори, Мостиської РДА Львівської області та відділу Держгеокадастру у Мостиському районі Львівської області, про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просила суд визнати за нею право на земельну частку (пай) КСП «Промінь» в с. Кропильники Мостиського району Львівської області розміром 1,67 умовних кадастрових гектарів із земель запасу Завязанцівської сільської ради Мостиського району Львівської області, в порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_2, яка померла 11.04.1996 року.

Заявлені вимоги мотивувала тим, що її батьки ОСОБА_3 та ОСОБА_2 працювали в колгоспі «Червона зірка», який було реорганізовано у КСП «Промінь». Її матір ОСОБА_2, як пенсіонер, була включена у списки осіб, що мають право на середню частку (пай) КСП «Промінь» у с. Кропильники Мостиського району Львівської області. Середня земельна частка КСП становить 2,03 га. Але сертифікат на середню частку (пай) не отримала у звязку зі смертю. Стверджувала, що вона неодноразово зверталася до Завязанцівської сільської ради із зверненнями, починаючи з 2011 року, однак не отримала належного реагування.

Позивачка в судове засідання не зявилася, однак подала заяву, в якій просила дану справу слухати у її відсутності, зазначивши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, однак надав суду заяву, в якій просив справу слухати без його участі, проти задоволення позову не заперечує.

Представники третіх осіб у справі Мостиської державної нотаріальної контори, Мостиської РДА та відділу Держгеокадастру у Мостиському районі в судове засідання не зявилися, однак подали заяви, з проханням слухати дану справу без його участі; у вирішенні даного спору покладаються на розсуд суду.

Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що даний позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Право на земельну частку (пай), згідно з п.2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08.08.1995 року за № 720/95, мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 р. N 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» визначено, що член колективного сільськогосподарського підприємства (далі КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 р. N 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність.

Згідно ст.1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» № 899-IV від 05.06.2003 року право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку.

Відповідно до розяснень п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року, Указу Президента України «Про порядок паювання земель переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08.08.1995року за №720/95 та відповідні норми ЦК УРСР.

Відповідно до ст.5 Земельного кодексу 1990 року, право на земельну частку може бути передано у спадщину в порядку і на умовах, передбачених цивільним законодавством щодо успадкування майна, та статутом відповідного колективного підприємства.

Судом встановлено, що ОСОБА_2, яка померла 11.04.1996 року, за життя працювала у колгоспі «Червона зірка», що на території Завязанцівської сільської ради Мостиського району Львівської області (с. Кропильники), яке в подальшому було перейменоване на Колективне сільськогосподарське підприємство «Промінь».

Згідно проекту роздержавлення і приватизації земель КСП «Промінь» ОСОБА_2 була включена у списки осіб, які мають право на середню земельну частку (пай). Однак, сертифікат на земельну частку (пай) не отримала, оскільки померла.

Відповідно до проекту роздержавлення КСП «Промінь» розмір середньої земельної частки (паю) складає 2,03 умовних кадастрових гектарів сільськогосподарських угідь. При цьому, за ОСОБА_2 рахувалась земельна ділянка площею 0,36 га із земель сільськогосподарського призначення, тому розмір її земельної частки (паю) становить 1,67 га (2,03 0,36 = 1,67).

Позивачка ОСОБА_1 являється єдиним спадкоємцем за заповітом майна померлої матері ОСОБА_2, що стверджується матеріалами спадкової справи № 380/96 до майна померлої ОСОБА_2

Разом з тим, позивачка позбавлена можливості в позасудовому порядку оформити свої спадкові права на спірну земельну частку, у звязку із тим, що спадкодавець ОСОБА_2 за життя не одержала сертифіката на право власності на таку земельну частку (пай).

Вказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами.

Відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (в редакції 2003 р.) Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, а тому, враховуючи, що спірні правовідносини виникли до набрання цим кодексом чинності, суд вважає, що при розгляді даної справи слід керуватися положеннями ЦК УРСР (в редакції 1963р.).

Згідно ст. 524 ЦК УРСР в редакції 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

У відповідності до ст. 534 ЦК УРСР в редакції 1963 року кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

Відповідно до вимог ст.548 цього Кодексу для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

За змістом положень ст.ст.560, 561 цього Кодексу спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини.

Практика Верхового Суду України (п. 23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року) при розгляді справ даної категорії вказує на те, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право спадщину, у звязку з відсутністю сертифікату про право на земельну частку (пай), тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права на вищевказане спадкове майно за позивачем у порядку спадкування.

В ст.55 Конституції України закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способом захисту цивільних прав та інтересів згідно ст.16 цього Кодексу може бути, зокрема, визнання права.

Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст.392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Положення ст.ст.81, 131 Земельного кодексу України визначають, що громадяни України набувають право власності на земельні ділянки, в тому числі на підставі спадкування.

З огляду на наведене, враховуючи встановлені судом обставини про те, що спадкодавець ОСОБА_2 на час своєї смерті мала право на земельну частку (пай) площею 1,67 умовних кадастрових гектара із земель Завязанцівської сільської ради Мостиського району Львівської області, та те, що позивачка ОСОБА_1 є спадкоємцем за заповітом майна своєї матері ОСОБА_2 та прийняла спадщину, інших спадкоємців, які б претендували на спадщину, немає, суд приходить до висновку, що право власності на спірну земельну частку (пай) перейшло у порядку спадкування до позивача, тому є всі підстави для задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 11, 14, 57 61, 174, 197, 208, 209, 212 215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителькою с. Кропильники Мостиського району Львівської області, право на земельну частку (пай) площею 1,67 умовних кадастрових гектарів із земель Завязанцівської сільської ради Мостиського району Львівської області, в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_2, яка померла 11.04.1996 року.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Львівської області через Мостиський районний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СуддяОСОБА_4