Справа № 569/8508/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2017 року м. Рівне

Рівненський міський суд в складі судді Бердія М.А.,

при секретарі Абашиній О.В.,

з участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Рівненської філії Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» про визнання договору поруки припиненим, суд

В С Т А Н О В И В:

Представник відповідача ОСОБА_2, в судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнала та пояснила суду, що відповідно до п. 1.1. Договору поруки № 32/08/П-Ф від 07.03.2008 року, укладеного з ОСОБА_3 строк дії договору встановлено в межах дії Кредитного договору, а саме з 07.03.2008 року по 06.03.2028 року. Зазначає, що дані строки, також обумовлені у п. 5.1. Договору поруки, а саме, договір набуває юридичної сили з моменту підписання сторонами і діє до припинення забезпеченого ним зобов'язання позичальника за кредитним договором та п. 6.1. Договору поруки, встановлює, що дійсний договір є невід'ємною частиною кредитного договору.

Представник відповідача також зазначила, що якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов'язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов'язку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов'язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Отже, вважає, що оскільки Кредитним договором передбачено, що чергові платежі боржник повинен був здійснювати не пізніше 10 числа кожного місяця (п. 3.3.3. Кредитного договору), а Договором поруки відповідальність поручителя наступає з наступного дня за датою платежу (п. 3.1. Договору поруки), яка передбачена Кредитним договором, тому з часу несплати кожного платежу відповідно до ст. 261 ЦК України, починається перебіг позовної давності для вимог до боржника, та обрахування встановленого частиною четвертою ст. 559 ЦК України шестимісячного строку для пред'явлення вимог до поручителя.

У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Також в заперечення позовних вимог ОСОБА_3 представником відповідача зазначено, що правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов'язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язань. Вказує, що станом на 31.10.2016 року Кредитний договір № 32/08/К-Ф від 07.03.2008 року дійсний, а зобов'язання не виконано ні позичальником, ні поручителем. За таких обставин вважає, що відсутні підстави для визнання договору поруки припиненим.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_3 підтримав повністю з підстав, викладених у позовній заяві. В обґрунтування позову зазначив, що 07 березня 2008 року між ВАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_3 було укладено Кредитний договір № 32/08/К-Ф, за умовами якого, позичальнику було відкрито невідновлювальну кредитну лінію з лімітом 40 000,00 доларів США зі строком користування з 07.03.2008 по 06.03.2028 року.

Також 07 березня 2008 року, між ВАТ АБ «Укргазбанк», ОСОБА_3 та ОСОБА_4, в якості забезпечення виконання грошових зобов'язань позичальника по Кредитному договору № 32/08/К-Ф від 07.03.2008 року було укладено Договір поруки № 32/08/П-Ф.

Вважає, що порука за договором поруки № 32/08/П-Ф від 07.03.2008 року є припиненою, оскільки банк пропустив шестимісячний строк та не пред'явив позову до поручителя про стягнення заборгованості за договором поруки.

Вказує, що банк звернувся з позовом до позичальника та іпотекодавців про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, а тому кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання за кредитним зобов'язанням й був зобов'язаний пред'явити позов до поручителя протягом шести місяців від дати порушення позичальником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту.

Оскільки з позовом до суду про стягнення боргу з поручителя банк не звернувся, то у зв'язку з пропущенням шестимісячного строку пред'явлення вимоги до поручителя, просив визнати поруку за договором поруки припиненою.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступного:

Відповідно до ст. ст.10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідженні та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених ст. 61 ЦПК України.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як вбачається зі ст. 3 ЦПК України та ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що 07 березня 2008 року між ВАТ АБ «Укргазбанк», в особі заступника директора Рівненської філії ВАТ АБ «Укргазбанк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укргазбанк») та ОСОБА_4, як позичальником було укладено Кредитний договір № 32/08/К-Ф (далі Кредитний договір), згідно пункту 1.1. якого, банк відкриває позичальнику невідновлювальну кредитну лінію, з лімітом 40 000,00 доларів США. Кредитна лінія надається на строк з 07 березня 2008 року по 06 березня 2028 року, або по день визначений в п. 3.3.11. Кредитного договору, із сплатою процентів за користування кредитом, виходячи із 12,9 % річних.

В пункті 3.3.1. договору визначено, що позичальник зобов'язується здійснювати повернення кредиту, сплату процентів за його використання та всіх комісійних платежів у передбачені цим договором строки. Підпунктом 3.3.3. передбачено, що повернення суми окремих траншів здійснюється на рахунок № 01, відкритий в доларах США у Рівненській філії ВАТ АБ «Укргазбанк» МФО 333692, щомісячно з 1-ого по 10-е число кожного місяця, починаючи з місяця наступного за місяцем отримання траншу, в розмірі не менше 1/240 від суми отриманого кредиту, що становить 166,67 доларів США, а в останній місяць сплати кредиту суму в розмірі 165,87 доларів США відповідно до графіку повернення заборгованості (додаток № 1 до Кредитного договору). Якщо останній день для сплати частини кредиту припадає на вихідний або святковий день, то сплата чергового платежу по кредиту здійснюється в наступний робочий день.

Також судом встановлено, що виконання грошових зобов'язань позичальника перед банком забезпечено Іпотечним договором № 32/08/І-Ф від 07 березня 2008 року, за умовами якого в забезпечення зобов'язань за кредитним договором банком прийнято в іпотеку чотирикімнатну квартиру загальною площею 72,9 м. кв., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер 8884204 (далі предмет іпотеки), укладеного банком з іпотекодавцями ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3.

Також, з матеріалів справи вбачається, що 07 березня 2008 року між банком, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, в якості забезпечення виконання грошових зобов'язань ОСОБА_4 по кредитному договору № 32/08/К-Ф від 07.03.2008 року було укладено Договір поруки № 32/08/П-Ф (далі Договір поруки).

В пункті 1.2. Договору поруки зазначено, що поручитель несе солідарну відповідальність з позичальником перед кредитором за порушення виконання зобов'язань по кредитному договору.

Відповідно до пункту 1.3. Договору поруки, поручитель відповідає за повернення заборгованості за кредитним договором в тому ж об'ємі, що і позичальник за сплату кредиту, процентів за користування кредитом , неустойки (штрафи, пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язань в повному обсязі.

В пункті 5.1. Договору поруки сторонами погоджено, що дійсний договір набуває юридичної сили з моменту підписання сторонами і діє до припинення забезпеченого ним зобов'язання позичальника за кредитним договором.

У зв'язку з невиконанням позичальником зобов'язань за кредитним договором, банк звернувся до Рівненського міського суду Рівненської області з позовною заявою до ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором із солідарних боржників та звернення стягнення на предмет іпотеки.

За результатами розгляду справи № 2-5782/11 Рівненським міським судом Рівненської області ухвалено рішення від 05 вересня 2011 року, яким позовні вимоги банку до ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено повністю, стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Укргазбанк» суму кредиту, що стягується достроково 30 833,15 доларів США, прострочену заборгованість по кредиту 2 833, 06 доларів США, прострочену заборгованість по процентах 3 934, 37 доларів США, пеню за несвоєчасне погашення кредиту та процентів 44 276, 87 грн., всього 37 600, 58 доларів США 58 центів та 44 276, 87 грн., шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки № 32/08/І-Ф від 07 березня 2008 року, нерухоме майно - чотирикімнатну квартиру № 32, загальною площею 72,9 м.кв., житловою площею 45,3 м.кв., яка знаходиться м. Рівне, вул. Київська,11 та належить ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого УЖКГ виконавчого комітету Рівненської міської ради 01 грудня 2004 року, згідно з наказом № 666 від 01.12.2004 року та зареєстрованого КП РМБТІ в книзі за 206, номер запису 194-60454 в межах суми боргу; стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь ПАТ «Укргазбанк» штраф за невиконання умов договору іпотеки в розмірі 5 % від заставної вартості предмету іпотеки, що становить 19 355 грн.; стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь ПАТ «Укргазбанк» 3 339 грн. сплаченого судового збору.

Вирішуючи вказаний спір суд виходить з наступного:

Порука є одним із способів забезпечення зобов'язань при укладенні кредитних договорів та має зобов'язальний, договірний характер, тому на правовідносини поруки поширюють свою дію загальні положення про зобов'язання та про договори.

Відповідно до ст. 553 ЦК України під порукою розуміється договір, за яким поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Договір поруки є двостороннім правочином, що укладається з метою врегулювання відносин між кредитором і поручителем. Згода боржника на укладення договору поруки не вимагається.

Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Згідно ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимогу до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Відповідно до правових висновків Верховного суду України, викладених в постанові від 21 травня 2012 року у справі № 6-68цс11, від 14 вересня 2016 року у справі № 6-1451цс16, умови договору поруки про припинення поруки після повного виконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором не може вважатися встановленим сторонами строком припинення дії поруки.

З Договору поруки вбачається, що в ньому не встановлено строк, після якого порука припиняється, а умова договору про дію поруки до припинення забезпеченого ним зобов'язання позичальника за кредитним договором, не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить частині першій статті 251 та частині першій статті 252 ЦК України. За таких обставин, суд приходить до висновку, що в такому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Відповідно до правових висновків Верховного суду України, викладених в постанові від 21 січня 2015 року у справі № 6-190цс14 та в постанові від 02 вересня 2015 року у справі № 6-1077цс15, пред`явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання й був зобов'язаний пред'явити позов до поручителя протягом шести місяців, починаючи від цієї дати. Таким чином, у разі зміни кредитором на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строку виконання основного зобов'язання передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячний строк підлягає обрахуванню від цієї дати.

Відповідно до правових висновків Верховного суду України, викладених в постанові від 26.11.2014 року у справі № 6-75 цс14 - якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явленням кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання в повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Непред'явлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено, є підставою для припинення останнього, а отже, і обов'язку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобов'язанням.

Судом також встановлено, що банк 05 вересня 2011 року змінив строк виконання основного зобов'язання із застосуванням права на повернення кредиту достроково в повному обсязі, звернувшись до Рівненського міського суду Рівненської області з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, пені, відсотків та штрафів з позичальника ОСОБА_4 та іпотекодавців ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_6.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що у банку виникло право пред'явити вимогу до поручителя ОСОБА_3 про виконання порушеного зобов'язання боржника щодо повернення кредиту, починаючи з 05 вересня 2011 року і протягом наступних шести місяців.

Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя по його закінченні припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Оскільки банк не звернувся до позивача як поручителя з позовом, починаючи з 05 вересня 2011 року і протягом наступних шести місяців, є підстави для задоволення позову про визнання поруки припиненою.

Відповідно до правових висновків Верховного Суду України, викладених в постанові від 21.05.2012 року у справі № 6-69цс11, у випадку невизнання кредитором права поручителя, передбаченого ч. 1 ст. 559 ЦК України на припинення зобов'язання за договором поруки, таке право підлягає захисту судом за позовом поручителя шляхом визнання його права на підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України. При цьому звернення до суду з позовом про визнання договору поруки припиненим не є необхідним, проте такі вимоги підлягають розгляду судом у разі наявності відповідного спору. Термін "порука", застосований законодавцем у ч. 1 ст. 559 ЦК України, використовується в розумінні зобов'язального правовідношення поруки, з припиненням якого втрачає чинність договір поруки. Право поручителів не підлягає захисту шляхом припинення договору поруки, тобто за п. 7 ч. 2 ст. 16 ЦК України, оскільки це суперечить положенням ч. 1 ст. 559 ЦПК України. Таке право підлягає захисту судом за позовом поручителя шляхом визнання поруки припиненою.

Надаючи правову оцінку запереченням представника відповідача, що правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов'язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язань суд зазначає, що відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то у разі неналежного виконання боржником зобовязань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк предявлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно із умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Проте, якщо кредитор змінює на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строк виконання основного зобовязання, строк предявлення кредитором вимог до поручителя обчислюється від цієї дати.

Предявивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату процентів за його користування та пені, банк відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобовязання й зобовязаний був предявити позов до поручителя протягом шести місяців (частина четверта статті 559 ЦК України), від дати порушення боржником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту. В такому разі, суд не може застосувати до спірних правовідносин правову позицію Верховного суду України викладену в постанові від 29.06.2016 року у справі № 6-272цс16.

Також, не підтверджено матеріалами справи твердження позивача, що рішенням суду від 25 січня 2013 року у справі № 2-5782/11 стягнуто заборгованість з ОСОБА_3 за спірним договором поруки.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», розглядаючи справи, судам слід неухильно виконувати вимоги ст.ст. 58, 59 ЦПК України про належність і допустимість доказів.

Відповідно до п. 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Судом встановлено, що рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 23 січня 2013 року у справі № 2-5782/11 задоволено позовні вимоги банку до ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Матеріалами справи підтверджується, що позивач ОСОБА_3 є як фінансовим поручителем за кредитним договором згідно Договору поруки від 07 березня 2008 року № 32/08/П-Ф так і майновим, за Договором іпотеки від 07 березня 2008 року № 32/08/І-Ф.

Верховний суд України в постанові від 06.07.2016 року у справі № 6-1199цс16 зазначає, що «оскільки рішенням суду, яке набрало законної сили, задоволені вимоги кредитора до поручителя, підстав для застосування положень частини четвертої статті 559 ЦК України немає. Тому висновок суду апеляційної інстанції про відмову в задоволенні позову про визнання поруки припиненою за наявності рішення суду про стягнення боргу з поручителя є правильним».

Натомість судом встановлено, що рішенням суду від 23 січня 2013 року у справі № 2-5782/11 стягнуто заборгованість шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором. Стягнення за договором поруки не було предметом розгляду цієї справи, і хоча суд в мотивувальній частині свого рішення зазначав про його наявність, вказувати на стягнення заборгованості з поручителя за договором поруки у суду підстав немає, оскільки резолютивна частина рішення чітко вказує на стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, За таких обставин, суд вважає, що у даній справі правова позиція Викладена Верховним Судом України в постанові від 06.07.2016 року у справі № 6-1199цс16 не підлягає застосуванню.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 підлягають до задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 60, 61, 88, 208-209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_3 до Рівненської філії Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» про визнання договору поруки припиненим задоволити повністю.

Визнати припиненим Договір поруки № 32/08/П-Ф, укладений 07 березня 2008 року між ВАТ АБ «Укргазбанк», ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Стягнути з Рівненської філії Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» на користь ОСОБА_3 551,20 грн. по сплаті судового збору

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд за апеляційною скаргою на рішення суду, яка подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Рівненського

міського суду ОСОБА_7