Справа № 357/3651/16-ц Головуючий у І інстанції Протасова О. М.
Провадження № 22-ц/780/188/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 38 15.02.2017
РІШЕННЯ

Іменем України

15 лютого 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Голуб С.А.,

суддів Приходька К.П., Таргоній Д.О.

за участі секретаря Дрозда Р.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 серпня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Фурсівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, третя особа: приватний нотаріус Білоцерківського районного нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно,

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2016 року позивачі звернулися до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що 11.12.2014 помер батько позивача ОСОБА_2, який 26.06.2013 залишив заповіт на все своє майно, яке буде належати йому на день смерті, своїй дочці ОСОБА_2 та онукові ОСОБА_3

До складу спадщини увійшов житловий будинок №34 по вул. Лісовій у с.Фурси Білоцерківського району Київської області та земельна ділянка за тією ж адресою площею 0,23 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом спадкоємці звернулись до нотаріуса ОСОБА_4, однак постановою від 27.02.2016 їм було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину з посиланням на ненадання правовстановлюючого документа на будинок та земельну ділянку.

Однак право власності спадкодавця на зазначений будинок підтверджується відповідним свідоцтвом, виданим 18.12.1988 виконавчим комітетом Фурсівської сільської ради та державним актом на право власності на земельну ділянку площею 0,23 га по вул. Лісовій у с. Фурси, виданим на підставі рішення Фурсівської сільської ради від 30.07.2009, які були втрачені.

Позивачі звертались до Фурсівської сільської ради з заявою про видачу дубліката зазначених документів, однак отримали відповідь про відмову у цьому з посиланням на те, що документи передані до державного архіву.

На підставі викладеного, позивачі просили суд першої інстанції визнати за ними право власності на спадкове майно.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 серпня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подали апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В доводах апеляційної скарги зазначають, що є спадкоємцями майна потерпілого за заповітом, а тому отримали право власності на спадкове майно, разом з тим позбавлені можливості отримати свідоцтво про право на спадщину у звязку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів.

На підставі викладеного, скаржники просили скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з такого.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_5 26.06.2013 залишив заповіт на все своє майно, яке буде належати йому на день смерті, позивачам ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Свідоцтвом про смерть підтверджується, що ОСОБА_5 помер 11.12.2014.

До складу спадщини входили житловий будинок №34 по вул. Лісовій у с.Фурси Білоцерківського району Київської області та земельна ділянка за тією ж адресою площею 0,23 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

Згідно з постановою приватного нотаріуса ОСОБА_4 Білоцерківської районної нотаріальної контори від 27.02.2016 з причини ненадання правовстановлюючих документів позивачам було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину.

З тієї ж постанови нотаріуса вбачається, що між позивачами та ОСОБА_6 існує спір про право на спадкове майно, що підтверджується рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області у справі №357/9315/15-ц про відмову у задоволенні позову ОСОБА_6 про визнання заповіту недійсним та ухвалою від 19.01.2016 у справі №357/13575/15-ц про залишення без розгляду його ж позову про визнання заповіту недійсним.

Свідоцтво про право власності на будинок та державний акт на землю не втрачені та знаходяться у ОСОБА_6, за їх отриманням позивачі до нього не звертались.

Встановивши зазначені обставини справи, суд першої інстанції дійшов до висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки правовстановлюючі документи, що підтверджують право власності на спадкове майно не втрачені, а тому їхні майнові права не порушені.

Проте колегія суддів не може погодитись з такими підставами для відмови у позові враховуючи наступне.

Відповідно до ст..3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України.

Способи захисту прав, свобод та інтересів передбачений ч.2 ст. 16 ЦК України. Зокрема таким способом захисту може бути визнання права.

Позивачі пред»явили позов до Фурсівської сільської ради про визнання права власності на спадкове майно за заповітом. Тобто пред»явлення позову свідчить про те, що між позивачами та відповідачем існує матеріально-правовий спір. Спір полягає у визнанні права власності на нерухоме майно, яке входить до складу спадщини. Тобто, майно має належати або позивачам, у разі задоволення позову, або на нього може претендувати відповідач, у разі відмови у задоволенні позову.

Однак, як вбачається із матеріалів справи, позивачі є спадкоємцями ОСОБА_5 за заповітом. Крім них, існують інші спадкоємці, але за законом ОСОБА_6 та ОСОБА_7. Ці спадкоємці могли претендувати на спадкове майно у випадку неприйняття спадкоємцями за заповітом спадщини. ОСОБА_6 прийняв спадщину, а тому саме він має матеріально-правовий інтерес в цьому спорі і саме він має бути відповідачем у даній справі. Однак він не був залучений до участі справі в якості відповідача, а був допитаний судом лише у якості свідка. ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснив, що саме у нього зберігаються оригінали правовстановлюючих документів на будинок. Таким чином спір існує фактично не між позивачами та Фурсівскою сільською радою, а між позивачами та ОСОБА_6 Враховуючі наведене, судова колегія вважає, що сільська рада не була належним відповідачем в даній справі.

З врахуванням наведеного, судова колегія не може оцінити правильність висновків суду першої інстанції щодо підстав для відмови у задоволенні позову, оскільки відповідачем у справі була особа з якою у позивачів відсутній спір. Також не може колегія суддів оцінити доводи апеляційної скарги на рішення суду, яка постановлене у спорі із неналежним відповідачем.

Відповідно до ст.. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права .

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Судова колегія вважає, що судом першої інстанції при вирішенні спору були неправильно застосовані норми процесуального права, а саме не роз»яснено позивачу право на заміну відповідача, внаслідок чого не були заслухані доводи особи з якою у позивачів дійсно існує спір і не встановлені обставини , що мають значення для справи , внаслідок чого рішення суду не можна визнати законним і обґрунтованим.

Судова колегія вважає, що рішення суду підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення по суті спору. Однак, оскільки судова колегія встановила, що між сторонами відсутній спір про право, повноважень на заміну відповідача при розгляді апеляційної скарги судова колегія не має, у задоволенні позову необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 303, 309, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів,

В и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 серпня 2016 року в даній справі скасувати і ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Фурсівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, третя особа: приватний нотаріус Білоцерківського районного нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді