Справа №472/951/16-ц 30.01.2017 30.01.2017 30.01.2017
Справа №472/951/16-ц Головуючий першої інстанції Тустановський А.О.
Провадження №22-ц/784/148/17 Доповідач апеляційного суду ОСОБА_1
Рішення

Іменем України

30 січня 2017 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого - Серебрякової Т.В.,

суддів: Лисенка П.П., Самчишиної Н.В.,

із секретарем судового засідання Тищенком Л.С.,

за участі: представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

представника відповідача - ОСОБА_4,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Миколаївобленерго» рішення Веселинівського районного суду Миколаївської області від 16 листопада 2016 року, ухваленого у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Миколаївобленерго», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - філія Публічного акціонерного товариства «Миколаївобленерго» Веселинівського району Південного округу, про визнання дій протиправними, покладення обовязку вчинити певні дії та стягнення вартості недовідпущеної побутовому споживачу електричної енергії,

УСТАНОВИЛА:

У жовтні 2016 року ОСОБА_2 предявив вищевказаний позов до Публічного акціонерного товариства «Миколаївобленерго» (далі - ПАТ «Миколаївобленерго»).

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач проживає у житловому будинку №10 по вулиці Жовтнева у селі Миколаївка Веселинівського району Миколаївської області та є споживачем електричної енергії, яку йому постачає відповідач ПАТ «Миколаївобленерго».

20 травня 2016 року представниками ПАТ «Миколаївобленерго» за вищевказаною адресою було проведено технічну перевірку електроустановки позивача, знято покази лічильника, перевірено цілісність пломб, про що було зроблено відмітку у абонентській книжці споживача.

В подальшому, 10 серпня 2016 року контролерами ПАТ «Миколаївобленерго» здійснено технічний огляд лічильника та за результатами огляду складено акт з висновком про те, що лічильник не працює через порушення Правил користування електричною енергією для населення. Того ж дня було здійснено заміну приладу обліку та складено акт про пломбування та встановлення індикаторів від 10 серпня 2016 року.

21 серпня 2016 року ПАТ «Миколаївобленерго» винесено попередження позивачу про відключення від лінії електропередачі у звязку із наявністю заборгованості за використану електроенергію в сумі 626 грн. 44 коп.

Не зважаючи на неодноразові пояснення постачальнику послуг про відсутність порушень правил користування електроенергії з боку позивача, 11 жовтня 2016 року відповідачем було здійснено відключення будинку №10 по вулиці Жовтнева в селі Миколаївка Веселинівського району Миколаївської області від лінії електропередач.

Посилаючись на викладене, уточнивши свої позовні вимоги, позивач остаточно просив: визнати незаконними дії ПАТ «Миколаївобленерго» по відключенню 11 жовтня 2016 року від електричної мережі житлового будинку №10, що розташований по вулиці Жовтнева у селі Миколаївка Веселинівського району Миколаївської області; визнати нараховану заборгованість за період з 20 травня 2016 року по 10 серпня 2016 року в розмірі 205 грн. 65 коп. незаконною; стягнути з відповідача вартість недовідпущеної побутовому споживачу електроенергії в розмірі 423 грн. та зобовязати ПАТ «Миколаївобленерго» здійснити відновлення електропостачання.

Представник відповідача ПАТ «Миколаївобленерго» проти задоволення позову заперечувала. Зазначала, що дії ПАТ «Миколаївобленерго» по відключенню будинку позивача від електропостачання та нарахуванню заборгованості за електроенергію виходячи з середньомісячного споживання є правомірними та не суперечать Правилам користування електричною енергією для населення.

Рішенням Веселинівського районного суду Миколаївської області від 16 листопада 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ПАТ «Миколаївобленерго» посилаючись на невідповідність висновків суду першої інстанції дійсним обставинам справи та порушення районним судом норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення районного суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення не відповідає.

Так, задовольняючи позовні вимоги позивача, суд першої інстанції виходив з того, що відключення споживача від електричної мережі було здійснено безпідставно, а тому дії ПАТ «Миколаївобленерго» по відключенню від електричної мережі житлового будинку ОСОБА_2 необхідно визнати незаконними та зобовязати відповідача відновити електропостачання до вище вказаного житлового будинку. При цьому, енергопостачальник повинен нести відповідальність згідно з умовами договору у розмірі двократної вартості недовідпущеної побутовому споживачу електричної енергії.

Колегія суддів не погоджується із такими висновками районного суду, з огляду на наступне.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, ст.1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.1,3-4,10-11,303 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення, в порядку позовного, наказного та окремого провадження, цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у встановлених законом випадках, органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статями 20 і 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені обовязки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг.

Зокрема, обовязком виконавця житлово-комунальних послуг є надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення зі споживачем договору про надання житлово - комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання.

Відносини з приводу постачання фізичним особам електричної енергії регулюються ст.714 ЦК України, ст.ст.24-27 Закону України «Про електроенергетику», а також нормативно-правовими актами в сфері електропостачання.

За змістом ст.ст.2-4,11 Закону України «Про електроенергетику» він є спеціальним законом, який регулює відносини в електроенергетиці та має особливості, викликані обєктивними умовами функціонування цієї галузі, тому саме його положення та прийняті на його основі Правила та інші нормативно-правові акти мають пріоритетне значення в сфері регулювання відносин щодо електропостачання.

Постачання фізичним особам електроенергії здійснюється на підставі договору про користування електричною енергією.

Проте, в силу ст.11 ЦК України, за відсутності письмового договору, факт відкриття особового рахунку, видача книжки та постачання електричної енергії вважається фактичним укладенням договору на умовах, передбачених Законом України «Про електроенергетику».

Виходячи з положень ст.ст.6,626-631,526 ЦК України укладений договір є обовязковим для належного виконання сторонами відповідно до його умов, вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст.611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Нормою ч.4 ст.26 Закону України «Про електроенергетику» передбачено, що споживач електроенергії несе відповідальність згідно із законодавством за порушення умов договору та Правил користування електричною енергією для населення від 26 липня 1999 року №1357 (далі - Правила).

За правилами вищевказаної статті, споживач зобовязаний додержуватися вимог нормативно-технічних документів та договору про постачання енергії. Безпечну експлуатацію енергетичних установок споживача та їх належний технічний стан забезпечує сам споживач.

Відповідно до п.48 Правил користування електричною енергією для населення, споживач несе відповідальність перед енергопостачальником за прострочення терміну внесення платежів за електричну енергію; порушення правил користування електричною енергією; ухилення або несвоєчасне виконання рішень та приписів Державної інспекції з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної енергії; розкрадання електричної енергії у разі самовільного підключення до електромереж і споживання електричної енергії без приладів обліку; пошкодження приладу обліку; розукомплектування та пошкодження обєктів електроенергетики, розкрадання майна цих обєктів; насильницькі дії, що перешкоджають посадовим особам енергопостачальника виконувати свої службові обовязки.

З матеріалів справи вбачається, що особовий рахунок №174334 у звязку зі споживанням електричної енергії за адресою: Миколаївська область, Веселинівський район, село Миколаївка, вулиця Жовтнева, будинок №10 відкрито на імя споживача ОСОБА_2 (а.с.26).

Відповідно до акту технічної перевірки електроустановки побутового споживача від 20 травня 2016 року, за адресою: вулиця Жовтнева, будинок №10, село Миколаївка Веселинівський район Миколаївська область, контролером відповідача, в присутності споживача ОСОБА_2, було проведено технічну перевірку однофазної електроустановки та її відповідність вимогам нормативно-технічних документів та проектним рішенням. При цьому, встановлено, що обліковий прилад працює в нормі та пошкоджень не виявлено. На день технічної перевірки покази лічильника становили 018162 кВт/ч (а.с.25).

10 серпня 2016 року працівниками відповідача за місцем проживання позивача було здійснено заміну приладу обліку електричної енергії та встановлено лічильник за №0844828 з показами приладу обліку 015603 кВт/ч. Заміна приладу обліку була здійснена у звязку з зупинкою рахункового механізму і під час заміни приладу будь-яких ознак зовнішнього пошкодження електролічильника або порушення пломб не встановлено. На момент заміни приладу обліку, а саме станом на 10 серпня 2016 року останні покази використання електроенергії становили 018259 кВт/ч. (а.с.23,24).

У цей же день складено акт про порушення S-2961, в якому зазначено, що споживач ОСОБА_2 при користуванні електричною енергією за адресою: село Миколаївка, вулиця Жовтнева, №10, порушив п.42 Правил, пошкодження приладу обліку, а саме: лічильник не працює, що можливо виявити при контрольному огляді приладу обліку (а.с.6).

Відповідно до протоколу засідання комісії філії ПАТ «Миколаївобленерго» Веселинівського району №4 від 31 серпня 2016 року після розгляду акту про порушення правил користування електричної енергії №S-2961 від 10 серпня 2016 року, а також вивчення супутніх документів комісією прийнято рішення, за ким розрахунок за актом відповідно до вимог Методики визначення обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачами правил користування електричною енергією не проводити, а провести розрахунок за середньомісячним споживанням за попередні 12 місяців відповідно до п.33 Правил, за період з останньої технічної перевірки (20 травня 2016 року) та до моменту заміни приладу обліку (10 серпня 2016 року) (а.с.32).

Зі змісту апеляційної скарги та пояснень представника відповідача в судовому засіданні апеляційної інстанції слідує, що оскільки прилад обліку не працював не з вини споживача, то розрахунок заборгованості відповідно до вищезазначеної Методики не проводився (а.с.57-59).

З довідки відповідача від 05 вересня 2016 року убачається, що заборгованість ОСОБА_2 перед енергопостачальником складає 205 грн. 65 коп. (а.с.26).

06 вересня 2016 року ПАТ «Миколаївобленерго» направило на адресу ОСОБА_2 вимогу про необхідність погашення заборгованості за електроенергію в сумі 205 грн. 65 коп. та попередження про відключення електричної енергії уразі невиконання даної вимоги (а.с.7).

Станом на жовтень 2016 року заборгованість погашена не була, тому 11 жовтня 2016 року електропостачальником постачання електричної енергії до будинку позивача було відключено.

Підставою для такого відключення послугувала наявність заборгованості за безоблікове споживання електроенергії за період з 20 травня 2016 року по 10 серпня 2016 року.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 та визначаючи дії відповідача незаконними щодо припинення електропостачання з 11 жовтня 2016 року у звязку із несплатою заборгованості, яка нарахована відповідачем за середньомісячним споживанням, суд першої інстанції виходив з того, що прилад обліку електроенергії вийшов з ладу в даному випадку не з вини позивача і відповідач не надав належних доказів на підтвердження тієї обставини що в період часу з 20 травня 2016 року по 10 серпня 2016 року позивачем здійснювалося фактичне споживання електроенергії без приладу обліку, а тому у відповідача і не було підстав для розрахунку оплати за спожиту електроенергію відповідно до положень п.33 Правил.

Втім, п.33 вищевказаних Правил встановлено, що у разі користування електричною енергією без засобу обліку з дозволу енергопостачальника розрахунки із побутовим споживачем здійснюються відповідно до середньомісячного споживання. Величина середньомісячного споживання електроенергії визначається за попередні 12 місяців, або за фактичний період споживання, якщо він менший 12 місяців.

Отже, з системно логічного аналізу змісту п.33 Правил слідує, що розрахунок заборгованості за електроенергію виходячи з середньомісячного споживання може здійснюється у разі користування електричною енергією без засобу обліку. Оскільки працівниками ПАТ «Миколаївобленерго» було встановлено і зафіксовано у ОСОБА_3 про порушення правил користування електричною енергією за №S-2961 від 10 серпня 2016 року, що прилад обліку, що встановлений у будинку позивача не працює (протилежного суду не надано), то фактично споживання електричної енергії не обліковувалось, а тому ПАТ «Миколаївобленерго» правомірно була нарахована вищезазначена заборгованість.

Відповідно до ст.ст.10,60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Проте, переконливих належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, останній ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції не надав, хоча за ст.60 ЦПК України це є його обовязком.

Посилання позивача на недоведення ПАТ «Миколаївобленерго» факту безоблікового споживання ним електричної енергії є необґрунтованими, оскільки суперечать наявним у справі доказам.

Окрім того, відповідно до п.35 Правил енергопостачальник має право відключити споживача у разі:

самовільного підключення до електричної мережі;

розкрадання електричної енергії, навмисного пошкодження засобу обліку та зриву пломби;

порушення термінів сплати за спожиту електричну енергію у порядку, визначеному п.27 цих Правил, або порушення умов договору про реструктуризацію заборгованості;

неоплати за встановлення нового засобу обліку відповідно до п.17 або інших платежів згідно з цими Правилами;

невиконання припису Державної інспекції з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної енергії;

зниження показників якості електричної енергії з вини побутового споживача.

Отже, з огляду на зазначені вимоги закону та встановлені фактичні обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що відключення споживача від електричної мережі було здійснено правомірно, оскільки відповідно особового рахунку, довідки ПАТ «Миколаївобленерго» у останнього наявна заборгованість за спожиту електричну енергію, яка після отримання ним попередження не була погашена (протилежного судом не встановлено).

Оскільки, суд першої інстанції був іншої думки і задовольнив позовні вимоги, то зазначений висновок слід привести в дію рішенням апеляційної інстанції.

Також, не підлягають задоволенню і позовні вимоги в частині стягнення вартості недовідпущеної електричної енергії, оскільки не встановлено вини енергопостачальника у припиненні електропостачання.

Зазначені обставини є підставою відповідно до п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України для скасування рішення районного суду та ухвалення у справі нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України з позивача на користь ПАТ «Миколаївобленерго» підлягає стягненню 1 818 грн. 96 коп. на відшкодування судового збору, сплаченого в апеляційній інстанції.

Керуючись ст.ст.303,309,316 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Миколаївобленерго» - задовольнити.

Рішення Веселинівського районного суду Миколаївської області від 16 листопада 2016 року - скасувати та ухвалити у справі нове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Миколаївобленерго», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - філія Публічного акціонерного товариства «Миколаївобленерго» Веселинівського району Південного округу, про визнання дій протиправними, покладення обовязку вчинити певні дії та стягнення вартості недовідпущеної побутовому споживачу електричної енергії - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Миколаївобленерго» 1 818 (одна тисяча вісімсот вісімнадцять) грн. 96 коп. судового збору.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий Т.В. Серебрякова

Судді: П.П. Лисенко

ОСОБА_5