Справа № 750/1061/16-ц Провадження № 22-ц/795/120/2017 Категорія цивільнаГоловуючий у I інстанції - Логвіна Т. В. Доповідач - Бечко Є. М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 лютого 2017 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3,
при секретарі:ОСОБА_4,
за участю:представника позивача ОСОБА_5 представника відповідача ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 22 листопада 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

В лютому 2016 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за договором невідновлювальної кредитної лінії №935/2-032 від 02 липня 2007 року в розмірі 102789,44 долари США заборгованості за кредитом та відсотками та 1134551 грн. 82 коп. пені за несвоєчасне повернення кредиту та відсотків.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 02 липня 2007 року між ОСОБА_7 та АКБ «Укрсоцбанк» було укладено договір невідновлювальної кредитної лінії на 50 000 доларів США, зі сплатою 13,5% річних та кінцевим терміном повернення 01 липня 2022 року. Банк свої зобовязання за кредитним договором виконав, а відповідач умови кредитного договору не виконував, внаслідок чого станом на 18 січня 2016 року виникла така заборгованість.

Рішенням від 22 листопада 2016 року Деснянський районний суд м. Чернігова позов задовольнив та стягнув з ОСОБА_7 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованість за договором невідновлювальної кредитної лінії №935/2-032 від 02 липня 2007 року в розмірі 122121,65 доларів США, що еквівалентно 3107797,79 грн. та 54612,94 грн судового збору.

Не погоджуючись з даним рішенням ОСОБА_7 звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що дана заборгованість утворилась вже в 2007 році. 16 серпня 2008 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_8 було вчинено виконавчий напис на іпотечному договору від 02 лютого 200 року №2465 про звернення стягнення на нерухоме майно: житловий будинок та земельну ділянку за адресою: м.Чернігів, вул. Курганна, 4 та належало ОСОБА_7 Іпотечний договір був укладений між банком та відповідачем на забезпечення виконання умов договору від 02 липня 2007 року.

Апелянт вважає, що вчинення виконавчого напису нотаріусом 19 серпня 2008 року доводить, що кредитор надав нотаріусу всі необхідні в цьому випадку документи відповідно до зазначеного Переліку документів затвердженого Постановою КМУ від 29 червня 1999 року №1172. Тобто, на той час банк знав про існуючу заборгованість та предявивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобовязання по договору кредиту з 01 липня 2022 року на 16 серпня 2008 року. ,

Також апелянт зазначає, що судом в оскаржуваному рішенні не дана оцінка тій обставині, що відповідач у справі не тільки вчинив виконавчий напис на іпотечному договорі, але і звернувся до Державної виконавчої служби з приводу його виконання та двічі відбувався аукціон з приводу реалізації даного майна.

В подальшому за заявою позивача виконавчий документ було повернуто і позивачу було запропоновано непродане майно залишити за собою, чого не відбулося, отже банк відмовився фактично від виконання зобовязання боржником.

Крім того, апелянт вважає, що суд не звернув увагу на те, що позивачем не було надано заперечення на заяву про застосування строків позовної давності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Задовольняючи позов ПАТ «Укрсоцбанк» суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_7 умов кредитного договору не виконував внаслідок чого виникла заборгованість визначена позивачем. Сторонами кредитних правовідносин строк виконання основного зобов'язання визначено не пізніше 01 липня 2022 року, змін строку виконання основного зобов'язання у договорі не передбачено, тому строк позовної давності не пропущено.

Колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції, оскільки він зроблений у звязку з порушенням норм матеріального права, якими регулюються спірні правовідносини.

Згідно ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Відповідно ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Стаття 627 ЦК України зазначає, що відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно положень ст.ст.526, 527, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Судом першої інстанції встановлено, що 02 липня 2007 року між ОСОБА_7 та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» ( правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк») було укладено договір про надання невідновлювальної кредитної лінії №935/2-032. Відповідно до умов даного договору банк надав у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 50 000 доларів США, зі сплатою 13,5 % річних з кінцевим терміном повернення 01 липня 2022 року на умовах, визначених Договором кредиту (а.с.5-9).

Погашення кредиту повинно відбуватися щомісячно, не пізніше визначеного числа кожного календарного місяця протягом всього строку дії договору. Погашення нарахованих процентів згідно з п.2.4 договору кредиту повинно відбуватись кожного місяця, наступного за тим за який були нараховані проценти за користування кредитом.

Відповідно до п.4 Договору кредиту у разі прострочення позичальником строків погашення кредиту та сплати процентів, позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє у період невиконання зобовязань за цим договором, від несвоєчасного сплаченої суми за кожний день прострочення.

Згідно з п.3.2.2 та п.3.2.2.2. кредитор має право у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником своїх обовязків за цим договором, погіршення фінансового стану позичальника за звітний період, зокрема, появи збитків, зменшення виручки (доходу) від реалізації та/або збільшення дефіциту робочого капіталу в розмірах визначених внутрішніми нормативними документами кредитора вимагати від позичальника дострокового виконання ним всіх своїх зобовязань за цим договором протягом 30 (тридцяти) календарних днів від дня отримання позичальником письмової вимоги про повернення кредиту, сплати процентів, комісій, а також можливої неустойки (пені, штрафу).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що в день, коли було укладено кредитний договір, у його забезпечення між сторонами було також укладено іпотечний договір (а.с.56-61).

Встановлено, що ОСОБА_7 взяті на себе зобовязання по поверненню кредиту належним чином не виконував, внаслідок чого ще в 2007-2008 роках виникла заборгованість.

Банк, звернувшись з заявою про вчинення виконавчого напису, визначив розмір заборгованості у сумі 277249 грн. 67 коп., до якої як прострочена була включена і поточна заборгованість, тобто вся заборгованість за період до 01 липня 2022 року.

19 серпня 2008 року на підставі ст.87 Закону України «Про нотаріат», п.1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29 червня 19999 року №1172, та керуючись розділом 32 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, що була затверджена наказом Міністерства Юстиції України №20/5 від 03 березня 2004 року, наданих банком документів, що підтверджували безспірність заборгованості боржника та встановлювали прострочення виконання зобовязання, приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_8, за заявою банку, було вчинено виконавчий напис на іпотечному договорі від 02 лютого 2007 року за №2465 (а.с.83) про звернення стягнення на нерухоме майно: житловий будинок та земельну ділянку в м.Чернігів, вул. Курганна, буд.4 що належало ОСОБА_7, в рахунок погашення його заборгованості перед ПАТ «Укрсоцбанк» по Договору невідновлювальної кредитної лінії №935/2-032 від 02 липня 2007 року у сумі 277249 грн. 67 коп., строк платежу за яким настав 16 серпня 2008 року.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України).

Згідно ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

У відповідності до вимог ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до положень ст. 258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені);

Частина 5 статті 261 ЦК України передбачає, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно до ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленої до винесення рішення

Під час розгляду справи відповідач подав клопотання про застосування строку позовної давності.

З доданого банком до позовної заяви розрахунку заборгованості за договором вбачається, що відповідач перестав виконувати щомісячні зобовязання з погашення кредиту практично відразу після зняття коштів, тобто ще в 2008 року.

Виконавчий напис свідчить, що строк виконання зобовязань по Договору кредиту був визначений саме ПАТ «Укрсоцбанк» як 16 серпня 2008 року, а з позовом про стягнення кредитної заборгованості за договором кредиту позивач звернувся майже через 7,5 років, тобто після закінчення строку позовної давності.

При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

За змістом статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно).

Таким чином, колегія суддів вважає, що знайшли своє підтвердження доводи апеляційної скарги ОСОБА_7, оскільки предявивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобовязання.

Однак, протягом строку позовної давності банк до суду не звернувся, про поновлення строку не звертався, поважних причин пропуску позовної давності не навів.

За вказаних обставин апеляційна скарга ОСОБА_7 відповідно до ст. 309 ч.1 п.4 ЦПК України підлягає задоволенню зі скасуванням рішення суду першої інстанції та ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

При зверненні до суду з апеляційною скаргою ОСОБА_7 було сплачено судовий збір в сумі 7579 грн., який підлягає стягненню з ПАТ «Укрсоцбанк». Враховуючи, що апелянту було відстрочено сплату судового збору в сумі 52495 грн. 23 коп. до ухвалення рішення по справі, то дана сума також підлягає стягненню з ПАТ «Укрсоцбанк» в дохід державного бюджету м. Чернігова.

Керуючись ст.ст. 88, 303, 307, 309 ч.1 п.4, 313, 316, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити.

Рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 22 листопада 2016 року скасувати.

Відмовити у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на користь ОСОБА_7 7 579 (сім тисяч пятсот сімдесят девять) грн. 00 коп. у відшкодування судового збору.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на користь державного бюджету м. Чернігова 52 495 (пятдесят дві тисячі чотириста девяносто пять) грн. 23 коп. судового збору за розгляд апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: