Провадження №2/521/1444/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2017 року місто ОСОБА_1

Малиновський районний суд міста ОСОБА_1 в складі:

головуючого судді Плавича І.В.,

при секретарі Дукіній Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 Емін до ОСОБА_4 про визнання права власності, витребування майна з чужого незаконного володіння, виселення та вселення,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні суду знаходиться на розгляді цивільна справа за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 Емін до ОСОБА_4 про визнання права власності, витребування майна з чужого незаконного володіння, виселення та вселення.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги та пояснюючи підстави звернення до суду сторона позивачів вказувала, що 19 серпня 2005 року громадяни ОСОБА_5 ОСОБА_3 Емін та ОСОБА_2 на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу, придбали на праві спільної часткової власності у рівних долях квартиру АДРЕСА_1.

У період з 2004 по 2006 роки позивачі постійно відвідували місто ОСОБА_1, з 2007 року виїхали до Турецької Республіки та до теперішнього часу не відвідували Україну.

Сторона позивачів свідчить, що 24 травня 2016 року ОСОБА_3 Емін та ОСОБА_2 стало відомо, що громадянин України ОСОБА_6, діючи від імені позивачів без їхньої обізнаності та згоди на підставі сфальсифікованих документів, 09 лютого 2016 року уклав з громадянином України ОСОБА_7 договір купівлі-продажу зазначеної квартири. Після цього протягом 2016 року спірна квартира була перепродана ще декілька разів та актуальним власником на момент звернення осіб до суду є відповідач ОСОБА_4

Укладення відповідних договорів позивачі ОСОБА_3 Емін та ОСОБА_2 вважають такими, що порушують їх майнові права на спірну квартиру, у звязку з чим вони звернулись в суд з даним позовом, в якому просили визнати за ОСОБА_3 Емін та ОСОБА_2 право власності на квартиру АДРЕСА_1 в рівних частках; витребувати спірну квартиру з чужого незаконного володіння ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 Емін та ОСОБА_2; виселити ОСОБА_4 зі спірної квартири та вселити ОСОБА_3 Емін та ОСОБА_2.

Представник позивачів ОСОБА_3 Емін та ОСОБА_2 у відкрите судове засідання зявився, заявлені вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_4 та представники особи у відкрите судове засідання зявились, заявлені вимоги не визнали, просили суд в задоволенні позову відмовити.

Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, прийнявши до уваги пояснення сторін, дослідивши представлені суду та забезпеченні письмові докази, надавши належну правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами по справі, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заявленого позову виходячи з наступного.

Під час розгляду справи і на підставі наявних в ній доказів судом було встановлено, що 12 серпня 2005 року між ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_8 на підставі довіреності з одної сторони, та ОСОБА_3 Емін та ОСОБА_2 з іншої сторони, був укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, загальною площею 33,4кв.м., посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_9, під реєстровим №11433, відповідно до умов якого ОСОБА_1 продала, а ОСОБА_3 Емін та ОСОБА_2 купили вказане майно.

09 лютого 2016 року між ОСОБА_3 Емін та ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_6 на підставі довіреностей з одної сторони, та ОСОБА_7 з іншої сторони, був укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, загальною площею 33,4кв.м., посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_10, під реєстровим №335, відповідно до умов якого ОСОБА_3 Емін та ОСОБА_2 продали, а ОСОБА_7 купив вказане майно.

Вказаний договір укладався від імені власників ОСОБА_3 Емін та ОСОБА_2 представником осіб ОСОБА_6 на підставі довіреностей від 03 січня 2016 року, посвідчених нотаріусом нотаріальної колегії Канарських островів ОСОБА_11 Пієрто (Королівство Іспанія, Санта-Крус-де-Тенеріфе), на яких проставлено апостиль, перекладених з іспанської мови перекладачем ОСОБА_12 із посвідченням перекладу приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_13, під реєстровим №1188.

Як свідчить інформаційна довідка з ДРРПНМ №70104875 від 10 жовтня 2016 року, власником квартири АДРЕСА_1, загальною площею 33,4кв.м., є ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 28 вересня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_14, під реєстровим №740. Майнові права набувача були належні чином зареєстровані

Перевіряючи обґрунтованість заявлених вимог ОСОБА_3 Емін та ОСОБА_2, суд звернув увагу на наступне.

Згідно ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

З договору від 09 лютого 2016 року випливає, що суму вартості відчужуваного майна у повному обсязі продавці ОСОБА_3 Емін та ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_6 отримали від покупця ОСОБА_7 до підписання договору, засвідчивши цей факт власними підписами (пункт 3 договору).

Сторона позивачів посилалась на те, що ОСОБА_3 Емін та ОСОБА_2 як співвласникам не було відомо про факт відчуження цієї квартири та начебто таке відчуження було здійснене на підставі сфальсифікованих документів.

Ураховуючи той факт, що договір від 09 лютого 2016 року укладався від імені власників на підставі довіреностей, суд звернув увагу на наступне.

Як наводить ст. 202 ч.ч.1,2 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Згідно ст. 203 ч.ч.1-5 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ст. 237 ч.1 ЦК України, представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобовязана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. В силу ст. 239 ЦК України, правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обовязки особи, яку він представляє. Як передбачає ст. 244 ЦК України, представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Представництво за довіреністю може ґрунтуватися на акті органу юридичної особи. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Заявляючи про фальсифікацію документів з відчуження майна, стороною позивача не представлено суду доказів звернення заінтересованих осіб до правоохоронних органів з метою захисту та відновлення порушених прав.

Разом з тим, стороною позивача не представлено суду доказів відзиву чи оскарження ОСОБА_3 Емін та ОСОБА_2 довіреностей на імя ОСОБА_6, відповідних вимог при розгляді даної справи заінтересованими особами не заявлялось, що виключило можливість їх розгляд в силу ст. 11 ЦПК України.

Правова позиція сторони позивачів ґрунтується на тій обставині, що договір від 09 лютого 2016 року не укладався, але при цьому позовних вимог, що б вказували на оспорювання даного правочину стороною не заявлялось.

Навпаки, встановлені судом факти, що не заперечувались сторонами, свідчать про те, що заінтересованими особами були вчинені дії, які, з одного боку, засвідчують їх бажання укласти відповідний договір, а з іншого спрямовані на виконання укладеного договору й бажання настання обумовлених його укладанням правових наслідків.

Як встановлює ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно ст. 15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи зокрема щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Положеннями ст.ст. 15, 16 ЦК України визначені способи захисту цивільних прав і інтересів. При цьому предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення його права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Як регламентує процесуальний закон, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, виключно в межах заявлених вимог та не вправі на власний розсуд виходити за рамки цих вимог чи змінювати осіб, до яких такі вимоги заявлено (ст.ст. 11, 33 ЦПК України). Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ст. 16 ЦК України). Проте як чітко зобовязує ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

В процесі розгляду даної цивільної справи, суд не встановив передбачених законом підстав для задоволення відповідних базових вимог сторони ОСОБА_3 Емін та ОСОБА_2 щодо визнання за ними права власності на квартиру АДРЕСА_1 в рівних частках та витребування спірної квартири з незаконного володіння ОСОБА_4, що, в свою чергу, обумовлює відсутність підстав для задоволення похідних вимог сторони щодо виселення ОСОБА_4 зі спірної квартири та вселення ОСОБА_3 Емін та ОСОБА_2.

При цьому з урахуванням висновку суду про відмову в задоволенні позову, стягнення понесених та документально підтверджених судових витрат сторони позивачів присудженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 15, 57, 60, 79, 88, 208, 209, 212, 213, 214, 215, 218 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_2, ОСОБА_3 Емін до ОСОБА_4 про визнання права власності, витребування майна з чужого незаконного володіння, виселення та вселення відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: