Справа № 204/1001/16-ц
Провадження № 2/204/44/17 р.
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2017 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Самсонової В.В.

за участю секретаря Власенко О.О.

за участю позивача ОСОБА_1

за участю представника позивача ОСОБА_2

за участю представника відповідачки ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання угоди недійсною,-

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2016 року позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій, з урахуванням наданих уточнень, просив визнати недійсним договір купівлі-продажу у формі довідки-рахунку серії ВІА № 183069 від 01 лютого 2014 року, виданий приватним підприємцем «ОСОБА_7М.», відповідно до якого ОСОБА_4 продала, а ОСОБА_5 купив за сто п'ятдесят тисяч чотириста тридцять гривень 00 копійок автомобіль NISSAN QASHQAI, 2008 року випуску, двигун № НОМЕР_1, кузов SJNFBNJ10U1171746, державний номер НОМЕР_2; скасувати свідоцтво про реєстрацію CAT 669224, згідно довідки-рахунку серії ВІА № 183069 від 01 лютого 2014 року на автомобіль NISSAN QASHQAI, 2008 року випуску, двигун № НОМЕР_1, кузов SJNFBNJ10U1171746, державний номер НОМЕР_2, на ім'я ОСОБА_5; визнати недійсним договір купівлі-продажу у формі довідки-рахунку серії ВІА № 184583 від 26 лютого 2014 року, виданий приватним підприємцем «ОСОБА_7М.», відповідно до якого ОСОБА_5 продав, а ОСОБА_6 купив за сто п'ятдесят дві тисячі триста пятдесят гривень 00 копійок автомобіль NISSAN QASHQAI, 2008 року випуску, двигун № MR 20447529, кузов SJNFBNJ10U1171746, державний номер НОМЕР_2; скасувати свідоцтво про реєстрацію САТ 875645, згідно довідки-рахунку серії ВІА № 184583 від 26 лютого 2014 року на автомобіль NISSAN QASHQAI, 2008 року випуску, двигун № НОМЕР_1, кузов SJNFBNJ10U1171746, державний номер НОМЕР_2, на ім'я ОСОБА_6; та визнати за ним право власності на 1/2 частину автомобіля NISSAN QASHQAI, 2008 року випуску, двигун № НОМЕР_1, кузов SJNFBNJ10U1171746, державний номер НОМЕР_2. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав на те, що він та відповідачка перебували у зареєстрованому шлюбі, який на теперішній час розірваний. Під час шлюбу ними було придбано вищевказаний автомобіль. Так, коли стосунки в сім'ї погіршилися, відповідачка ОСОБА_4 вирішила жити окремо і на свій розсуд, не погоджуючись із позивачем, вивезла спільне майно з помешканням та забрала їхній автомобіль, який згодом був двічі перереєстрований на інших осіб. При цьому, ОСОБА_5 є її рідним братом, а відповідачка ОСОБА_4 й до теперішнього часу продовжує користуватися спірним автомобілем. Таким чином, відповідачі вчинили правочин, без наміру створення правових наслідків, тобто фіктивний правочин. Спірний автомобіль був придбаний у шлюбі з відповідачкою ОСОБА_4, а отже позивач має право на половину цього автомобіля.

Ухвалою суду до участі у дану справу були залучені ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в якості співвідповідачів.

Позивач та його представник ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили задовольнити їх в повному обсязі. При цьому, посилалися на обставини, які викладені в позовній заяві.

Представник відповідачки ОСОБА_4 - ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог позивача та просив відмовити йому в повному обсязі. При цьому, вказав, що спірний автомобіль був куплений відповідачкою за власні кошти, які вона отримала в борг та продано було автомобіль з дозволу позивача. Всі гроші, які були виручені з продажу автомобіля пішли на погашення боргу.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, причину своєї неявки суду не повідомив. Раніше, поштою до суду надійшли письмові заперечення, підписані від імені ОСОБА_5, але копії документа, за яким його можна було б ідентифікувати, не надано. В цих запереченнях зазначено, що ОСОБА_5 заперечує проти задоволення вимог позивача, оскільки він (позивач) особисто був присутнім при оформленні договору купівлі-продажу спірного автомобіля, саме він вів переговори про продажу цього автомобіля та особисто йому були передані кошти за продаж автомобіля.

Відповідач ОСОБА_6 в судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, раніше надав суду заяву, в якій вказав, що він не отримував копію позовної заяви, у звязку з чим просив відкласти розгляд справи та не розглядати її без нього. Разом з тим, суд неодноразово викликав ОСОБА_6 в судові засідання за адресою його реєстрації, про що маються підтвердження в матеріалах справи (а.с.83,84,91,92,93,128,165).

Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, допитавши свідків, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню по наступним підставам.

У судовому засіданні було встановлено, що 17 серпня 2002 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 був укладений шлюб в Відділі реєстрації актів громадянського стану Ленінського районного управління юстиції м. Дніпропетровська, актовий запис № 646.

За час шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було придбане майно, а саме: NISSAN QASHQAI, 2008 року випуску, двигун № НОМЕР_1, кузов SJNFBNJ10U1171746, державний номер НОМЕР_2, який був зареєстрований за відповідачкою, що не заперечується й сторонами у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Аналогічні положення має ч. 3 ст. 368 ЦК України, згідно якої - майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з положеннями ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Встановлюючи право подружжя на поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ч. 1 ст. 69 СК України визначає, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

На підставі вищевказаного, позивач звернувся до суду з даним позовом та просив поділити між ним та ОСОБА_4 майно набуте ними під час шлюбу.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Сторона відповідачки ОСОБА_4, в свою чергу, стверджувала, що автомобіль був куплений за власні кошти останньої, які вона отримала в борг, на підтвердження чого суду була надана копія розписки від 01.06.2013 року, згідно якої вона отримала в борг від ОСОБА_8 суму в розмірі 65000 грн. та зобовязалася повернути її до 01.06.2014 року (а.с.151), а також на підтвердження цих тверджень були допитані наступні свідки:

Свідок ОСОБА_9, яка є знайомою відповідачки ОСОБА_4, і яка вказала, що автомобіль був куплений за власні кошти ОСОБА_4.

Свідок ОСОБА_8, яка є знайомою відповідачки ОСОБА_4, і яка вказала, що ОСОБА_4 давно мріяла про автомобіль, довго на нього збирала кошти, потім звернулася до неї (свідка) для того, щоб остання надала їй в борг кошти на купівлю автомобіля, які (кошти) вона їй надала, після чого ОСОБА_4 купила автомобіль.

Свідок ОСОБА_10, яка є знайомою сімї ОСОБА_4, і яка вказала, що автомобіль купувався за власні кошти ОСОБА_4, яка їх довго збирала. Також, вказала, що кошти на придбання автомобіля ОСОБА_4 брала в борг у ОСОБА_8, які вона їй повернула після продажу автомобіля.

Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 179 ЦПК України, предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч. ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Так, суду надані копії податкових декларацій ОСОБА_1 та ОСОБА_4 зданих ними до ДПІ у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська, і які прийняті податковою 08.01.2014 року за вх. № № НОМЕР_3, НОМЕР_4, що підтверджується штампом ДПІ у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська. Згідно цих декларацій, дохід ОСОБА_1 за 2013 рік склав 942460,94 грн., а дохід ОСОБА_4 за 2013 рік склав 985397,99 грн.

Тобто, з вищевказаних декларацій вбачається, що сімя ОСОБА_4 мала достатній дохід, чим спростовуються свідчення вищевказаних свідків та твердження представника відповідачки ОСОБА_4

З огляду на вищевказане, суд прийшов до висновку, що автомобіль марки NISSAN QASHQAI, 2008 року випуску, двигун № НОМЕР_1, кузов SJNFBNJ10U1171746, державний номер НОМЕР_2, є спільною сумісною власністю подружжя позивача та ОСОБА_4, оскільки був придбаний ними під час шлюбу.

За таких обставин, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає можливим визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину автомобіля NISSAN QASHQAI, 2008 року випуску, двигун № НОМЕР_1, кузов SJNFBNJ10U1171746, державний номер НОМЕР_2.

При цьому, судом встановлено, що 01 лютого 2014 року ОСОБА_4, без згоди позивача (співвласника), відчужила вищевказаний автомобіль на користь ОСОБА_5 на підставі довідки-рахунку серії ВІА № 183069 від 01 лютого 2014 року, виданої приватним підприємцем «ОСОБА_7М.», після чого йому було видане Свідоцтво про реєстрацію CAT 669224. ОСОБА_5, в свою чергу, відчужив спірний автомобіль на користь ОСОБА_6 на підставі довідки-рахунку серії ВІА № 184583 від 26 лютого 2014 року, виданої приватним підприємцем «ОСОБА_7М.», після чого йому було видане Свідоцтво про реєстрацію САТ 875645.

Вищевказані обставини, щодо продажу автомобіля, підтверджується довідкою Територіального сервісного центру № 1241 Регіонального сервісного центру в Дніпропетровській області від 14.03.2016 року за вих. № 31/4-1241-404, додатками до неї (а.с.50-51), а також документами наданими самою ОСОБА_7 щодо цих правочинів (а.с.131-149).

Представник відповідачки вказував, що автомобіль був проданий зі згоди позивача, кошти за його продаж були направлені на погашення заборгованості та еко-запліднення.

Його твердження підтвердили допитані в судовому засіданні свідки:

Свідок ОСОБА_9, яка є знайомою відповідачки ОСОБА_4, і яка вказала, що автомобіль був проданий за згодою сторін та кошти за його продаж були витрачені на еко-запліднення.

Свідок ОСОБА_8, яка є знайомою відповідачки ОСОБА_4, і яка вказала, що ОСОБА_4 продала автомобіль для того, щоб оплатити еко-запліднення і повернути борг, який вона мала перед нею (свідком), який й повернула в лютому 2014 року.

Свідок ОСОБА_10, яка є знайомою сімї ОСОБА_4, і яка вказала, що ОСОБА_6 (позивач) знав про продаж автомобіля.

Позивач та його представник заперечували ці обставини і вказали, що відповідачка без його відома та згоди продала спірний автомобіль.

Їхні твердження підтвердили допитані в судовому засіданні свідки:

Свідок ОСОБА_11, яка є сестрою позивача, і яка вказала, що спірний автомобіль позивач та відповідачка купували разом і згоди на його продаж, як їй (свідку) відомо, не надавав. Більш того, він взагалі не знав про продаж автомобіля, оскільки весь цей час вона (ОСОБА_4) сама їздить на цьому автомобілі. Крім того, вона вивезла з їхньої квартири усю техніку, документи та меблі. Вказала, що, як їй відомо, автомобіль був куплений сторонами сумісно за сумісні кошти, оскільки вони обидва є приватними підприємцями та їхній заробіток дозволяв купити не лише автомобіль. Оформлений автомобіль був на ОСОБА_4 через її примху.

Свідок ОСОБА_12, який є батьком позивача, і який вказав, що автомобіль був куплений сторонами за їхні сумісні кошти. Вказав, що про продаж автомобіля вони дізналися, коли ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом про поділ квартири. Також, вказав, що коли його син повернувся з відрядження, то побачив, що ОСОБА_4 вивезла все з їхньої квартири.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Як судом було встановлено вище, спірний автомобіль є спільною сумісною власністю позивача та ОСОБА_4.

Частинами 1-3 ст. 65 СК України встановлено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

При цьому, правочин вважається дрібним побутовим, якщо він задовольняє побутові потреби особи, відповідає її фізичному, духовному чи соціальному розвитку та стосується предмета, який має невисоку вартість.

Але ж, продаж автомобіля не є дрібним побутовим правочином, тому дозвіл на його продаж мав дати позивач.

Проте, позивач, як співвласник спірного автомобілю, в порядку та у спосіб, встановлений положеннями ст. 65 СК України, своєї згоди на відчуження автомобіля не надавав, а належних та допустимих доказів іншого суду не надано.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

В силу ч. 1 ст. 236 ЦК України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

За таких обставин, з урахуванням всього вищевказаного, суд вважає необхідним визнати недійсним договір купівлі-продажу у формі довідки-рахунку серії ВІА № 183069 від 01 лютого 2014 року, виданий приватним підприємцем «ОСОБА_7М.», відповідно до якого ОСОБА_4 продала, а ОСОБА_5 купив за сто п'ятдесят тисяч чотириста тридцять гривень 00 копійок автомобіль NISSAN QASHQAI, 2008 року випуску, двигун № НОМЕР_1, кузов SJNFBNJ10U1171746, державний номер НОМЕР_2; скасувати свідоцтво про реєстрацію CAT 669224, згідно довідки-рахунку серії ВІА № 183069 від 01 лютого 2014 року на автомобіль NISSAN QASHQAI, 2008 року випуску, двигун № НОМЕР_1, кузов SJNFBNJ10U1171746, державний номер НОМЕР_2, на ім'я ОСОБА_5; визнати недійсним договір купівлі-продажу у формі довідки-рахунку серії ВІА № 184583 від 26 лютого 2014 року, виданий приватним підприємцем «ОСОБА_7М.», відповідно до якого ОСОБА_5 продав, а ОСОБА_6 купив за сто п'ятдесят дві тисячі триста пятдесят гривень 00 копійок автомобіль NISSAN QASHQAI, 2008 року випуску, двигун № НОМЕР_1, кузов SJNFBNJ10U1171746, державний номер АЕ 3757 НЕ; та скасувати свідоцтво про реєстрацію САТ 875645, згідно довідки-рахунку серії ВІА № 184583 від 26 лютого 2014 року на автомобіль NISSAN QASHQAI, 2008 року випуску, двигун № НОМЕР_1, кузов SJNFBNJ10U1171746, державний номер НОМЕР_2, на ім'я ОСОБА_6.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь позивача слідує стягнути в рівних частинах судовий збір в сумі 1312 грн. 95 коп., тобто по 437 грн. 65 коп. з кожного з них відповідно (в порядку ч. ч. 1-2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції на момент звернення до суду з даним позовом).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 60, 65, 69, 70-72 СК України, ст. ст. 3, 15, 16 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 57-61, 88, 179, 209, 212-215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання угоди недійсною - задовольнити.

Договір купівлі-продажу у формі довідки-рахунку серії ВІА № 183069 від 01 лютого 2014 року, виданий приватним підприємцем «ОСОБА_7М.», відповідно до якого ОСОБА_4 продала, а ОСОБА_5 купив за сто п'ятдесят тисяч чотириста тридцять гривень 00 копійок автомобіль NISSAN QASHQAI, 2008 року випуску, двигун № НОМЕР_1, кузов SJNFBNJ10U1171746, державний номер НОМЕР_2 - визнати недійсним.

Свідоцтво про реєстрацію CAT 669224, згідно довідки-рахунку серії ВІА № 183069 від 01 лютого 2014 року на автомобіль NISSAN QASHQAI, 2008 року випуску, двигун № НОМЕР_1, кузов SJNFBNJ10U1171746, державний номер НОМЕР_2, на ім'я ОСОБА_5 - скасувати.

Договір купівлі-продажу у формі довідки-рахунку серії ВІА № 184583 від 26 лютого 2014 року, виданий приватним підприємцем «ОСОБА_7М.», відповідно до якого ОСОБА_5 продав, а ОСОБА_6 купив за сто п'ятдесят дві тисячі триста пятдесят гривень 00 копійок автомобіль NISSAN QASHQAI, 2008 року випуску, двигун № НОМЕР_1, кузов SJNFBNJ10U1171746, державний номер НОМЕР_2 - визнати недійсним.

Свідоцтво про реєстрацію САТ 875645, згідно довідки-рахунку серії ВІА № 184583 від 26 лютого 2014 року на автомобіль NISSAN QASHQAI, 2008 року випуску, двигун № НОМЕР_1, кузов SJNFBNJ10U1171746, державний номер НОМЕР_2, на ім'я ОСОБА_6 - скасувати.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину автомобіля NISSAN QASHQAI, 2008 року випуску, двигун № НОМЕР_1, кузов SJNFBNJ10U1171746, державний номер НОМЕР_2.

Стягнути в рівних частинах з ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1312 грн. 95 коп., тобто по 437 грн. 65 коп. з кожного з них відповідно.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Дніпропетровської області через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.В. Самсонова