Провадження №6/760/124/17
Справа №760/1806/17
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 січня 2017 року Солом'янський районний суд м. Києва

в складі : головуючого судді - Букіної О.М.

за участю секретаря - Казакова М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання старшого державного виконавця Солом'янського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального Управління юстиції у м. Києві Гуріної Євгенії Петрівни про обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_3 без вилучення паспортного документа, -

В С Т А Н О В И В :

Старший державний виконавець Солом'янського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального Управління юстиції у м. Києві Гуріна Є.П. звернулась до суду із поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_3, без вилучення паспортного документу, до виконання ним своїх зобов'язань за рішеннями суду.

В обґрунтування подання, заявник зазначає, що на виконанні у відділі знаходиться виконавчий документ №760/14153/16-ц від 04.10.2016 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 боргу в сумі 82579,96 грн.

04.10.2016 року керуючись ст.ст. 17, 19, 20, 25, 31 Закону України «Про виконавче провадження» старшим державним виконавцем Гуріною Є.П. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №52715073. Копію постанови для виконання та відома направлено сторонам виконавчого провадження. Боржнику надано строк для самостійного виконання до 10.10.2016 року.

Зазначила, що боржник тривалий час ухиляється від виконання рішення суду, на неодноразові вимоги державного виконавця не з'являється.

Вважає, що наявність у боржника ОСОБА_3 зобов'язань, покладених на нього рішенням суду, є підставою для обмеження його у праві виїзду за межі України.

На підставі вищевикладеного просила подання задовольнити.

Сторони в судове засідання не з'явились, що у відповідності до вимог ч. 2 ст. 377-1 ЦПК України не є перешкодою для розгляду даної заяви.

Старший державний виконавець Солом'янського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального Управління юстиції у м. Києві Гуріна Є.П. в судовому засіданні подання підтримала у повному обсязі та просила його задовольнити.

Дослідивши матеріали подання, вислухавши думку головного державного виконавця, суд приходить до наступного.

Частиною 1 статті 377-1 Цивільно-процесуального кодексу України встановлено, що питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Судом встановлено, що на виконанні у відділі знаходиться виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №760/14153/16-ц, 2/760/5427/16, виданого Солом'янським районним судом м. Києва 04.10.2016 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 матеріальної шкоди в сумі 82579,96 грн.

04.10.2016 року керуючись ст.ст. 17, 19, 20, 25, 31 Закону України «Про виконавче провадження» старшим державним виконавцем Гуріною Є.П. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №52715073. Копію постанови для виконання та відома направлено сторонам виконавчого провадження. Боржнику надано строк для самостійного виконання до 10.10.2016 року.

Встановлено, що в наданий строк на самостійне виконання боржником рішення суду не виконано.

11.10.2016 року з метою повного, фактичного виконання рішення суду на підставі ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, копії якої надіслані сторонам виконавчого провадження та до відповідних органів реєстрації.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно встановлено, що за боржником нерухомого майна не зареєстровано.

Згідно відповіді Регіонального сервісного центру МВС у м. Києві за боржником транспортних засобів не зареєстровано.

Згідно відповіді ДПС України на запит про джерела доходів боржників фізичних осіб встановлено, що боржник працює в ТОВ «ОЙЛЕР» за адресою: м. Київ, Печерський район, вул. Кіквідзе, 43.

Згідно відповіді ДПС України на запит про надання інформації щодо відкритих рахунків боржником, встановлено, що платник з таким номером на обліку в органах ДПС не перебуває.

Згідно відповіді Пенсійного фонду України відсутня інформація про осіб - боржників, які отримують пенсію.

Згідно відповіді Пенсійного фонду України інформація про осіб - боржників, які працюють за трудовим договором, про останнє місце роботи встановлено, що боржник працює в ТОВ «ОЙЛЕР» за адресою: м. Київ, Печерський район, вул. Кіквідзе, 43.

21.11.2016 року до адміністрації Державної прикордонної служби надіслано запит щодо отримання інформації чи перетинав кордон боржник ОСОБА_3, ІПН НОМЕР_1, але у відповіді було відмовлено з причин того, що відсутня дата народження ОСОБА_3

21.11.2016 року до Відділу надійшла заява стягувача щодо обмеження права виїзду боржника за межі України.

У відповідності до ст.ст. 2, 5, 11, 25, 90 Закону України «Про виконавче провадження» та з метою повного своєчасного примусового виконання рішення суду направлено виклик з вимогою з'явитися на прийом до державного виконавця для сплати за вищевказаним виконавчим документом заборгованості або надати підтверджуючий документ про сплату заборгованості.

Проте, боржник ОСОБА_3 до відділу не з'явився.

З метою перевірки майнового стану боржника державним виконавцем здійснено вихід по місцю проживання боржника: АДРЕСА_1 для проведення виконавчих дій.

Однак, боржник двері помешкання не відчинив, зазначені дії виявилися безрезультатними, у зв'язку з чим складено акт від 20.12.2016 року.

Встановлено, що державним виконавцем, зі свого боку, вживаються, передбачені чинним законодавством заходи примусового виконання рішення, однак, у зв'язку зі свідомим невиконанням боржником своїх обов'язків, які він має змогу виконати, та зобов'язань, покладених на нього рішенням, останнє досі залишається невиконаним. Зазначене має негативні наслідки, як для стягувача, так і держави в цілому, оскільки реальне виконання рішення суду є одним з показників ефективності роботи державних органів та сприяє зміцненню авторитету держави.

Отже, боржник має невиконані зобов'язання на території України, та ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням суду, боржник жодного разу до відділу державної виконавчої служби не з'являвся, будь-яких заяв, клопотань чи інших документів від неї не надходило.

Відповідно до ст. 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України «Про виконавче провадження». Зокрема, державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, установлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право: у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням (ч. 1, п. 18 ч. 3 статті 11 Закон України «Про виконавче провадження»).

Отже, наявність у ОСОБА_3 невиконаних зобов'язань, покладених на нього рішенням суду, є підставою для обмеження його у праві виїзду за межі України.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», громадянин України має право виїхати з України, крім випадків передбачених цим законом та в'їхати в Україну.

На виконання пункту 2 Указу Президента України «Про додаткові заходи щодо підвищення ефективності виконання рішень судів» від 24.03.2008 року №261/2008 стосовно врегулювання порядку виїзду за кордон осіб, які мають невиконані зобов'язання, та на виконання спільного листа Міністерства юстиції України та Адміністрації Державної прикордонної служби України від 27.05.2008 року №25-32/463, № 25-5347, положенням статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзд в Україну громадян України» встановлено, що громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово : відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, у випадках, якщо діють неврегульовані аліменти, договірні чи інші невиконані зобов'язання - до виконання зобов'язань або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачене міжнародним договором України, або якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього, - до виконання зобов'язань.

Тимчасове обмеження у праві виїзду громадян України за кордон встановлюється на підставі рішення (ухвали) суду.

Пунктом 8 статті 19 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» встановлено, що на Державну прикордонну службу відповідно до визначених законом завдань покладається, зокрема, запобігання та недопущення в'їзду в України або виїзду з України осіб, яким згідно із законодавством не дозволяється в'їзд в Україну або яких тимчасово обмежено у праві виїзду з України, у тому числі з дорученням правоохоронних органів.

Отже, із наведеного слідує, що наявність у боржника невиконаних зобов'язань, покладених на нього, є підставою для обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

На підставі наведеного та відповідно до п. 2, п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», у взаємозв'язку із нормами ст. 124 Конституції України, ст. 377 - 1 ЦПК України, п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець має право звернутись до суду із поданням щодо тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за кордон у наступних випадках:

якщо діють неврегульовані договірні чи інші невиконані зобов'язання до виконання зобов'язань або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України (п. 2 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України»);

якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням. - до виконання зобов'язань (п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України»).

В Листі Верховного Суду України від 01.02.2013 року «Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України» передбачено: на підставі наведеного вище можна зробити висновок, що поняття «ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Керуючись роз'ясненнями Верховного Суду України суд приходить до висновку, що у боржника була і є реальна можливості виконувати обов'язок покладений на нього судовим рішенням і погашати борг перед стягувачем, адже у боржника є грошові кошти.

Проте, встановлено, що після видачі судом виконавчого документу, боржником не здійснювалось жодних проплат стягувачу на погашення боргу, у чому також простежується ухилення боржника від виконання рішення.

На підставі наведеного суд вважає, що боржник свідомо ухиляється від виконання зобов'язань покладених на нього судовими рішеннями так як з моменту відкриття виконавчого провадження не запропонував будь-яких способів погашення заборгованості.

Статтею 377-1 ЦПК України встановлено, що питання про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Таким чином, невжиття заходів пов'язаних з обмеженням у праві виїзду боржника за межі України призводить до неможливості майнового стягнення з боржника за рішенням суду, що завдає збитків стягувачу, адже сума, яка підлягає стягненню є значною.

Відповідно до роз'яснення, що містяться в листі Верховного суду України про узагальнення судової практики щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов'язків, передбачених ч.6 ст. 12 закону України «Про виконавче провадження», зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірний відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах: своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

За таких обставин можна зробити висновок, що для виконання вказаного рішення суду та задля відновлення прав стягувана, порушення яких триває, є допустимим тимчасове обмеження виїзду за межі України боржника.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що подання підлягає задоволенню, оскільки встановлено, що боржник тривалий час злісно ухиляється від виконання рішення суду і державний виконавець обґрунтовано звернувся з поданням про обмеження його у праві виїзду за межі України, оскільки інші заходи впливу державного виконавця, що передбачені Законом України «Про виконавче провадження» виявилися безрезультатними.

Керуючись статтями 6-8 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», п. 8 ст. 19, п. 4 ст. 20 Закону України «Про державну прикордонну службу України», статтями 11 Закону України «Про виконавче провадження», пунктами 22-25 Постанови Кабінету Міністрів України від 31 березня 1995 року № 231 «Про затвердження Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення», розділом 4 Наказу Держкомкордону України № 365 від 10 липня 2000 року «Про затвердження інструкції про порядок тимчасового затримання або вилучення паспортних документів посадовими особами Прикордонних військ України», ст. 293, 377-1 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Обмежити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, який проживає за адресою: АДРЕСА_2, інша відома адреса: АДРЕСА_1, у праві виїзду за межі України, без вилучення паспортного документу, до виконання ним зобов'язань за виконавчим листом №760/14153/16-ц, №2/760/5427/16, виданим 04.10.2016 року Солом'янським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 матеріальної шкоди в сумі 82579,96 грн.

Копію ухвали для виконання направити до Солом'янського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального Управління юстиції у м. Києві.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення.

У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи яка її оскаржує апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: