УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів:Євтушенко О.І., Ізмайлової Т.Л., Кадєтової О.В., Коротуна В.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, третя особа - Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом виселення та зняття з реєстрації, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 17 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У березні 2013 року ОСОБА_5 звернулася до суду з указаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що вона 27 червня 2012 року на прилюдних торгах придбала житловий будинок АДРЕСА_1, який належав на праві власності ОСОБА_6 Оскільки колишній власник ОСОБА_6 добровільно не звільняє вказаний житловий будинок, позивачка просила усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом виселення ОСОБА_6 із спірного житлового будинку та зняти її з реєстраційного обліку.

Рішенням Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 17 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 березня 2016 року, позовні вимоги ОСОБА_5 задоволено.

Вирішено усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_5 права користування, розпорядження та володіння належним їй житловим будинком, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, шляхом виселення ОСОБА_6 із вказаного житлового будинку по АДРЕСА_1 без наданні іншого жилого приміщення та зняття з реєстраційного обліку.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить суд касаційної інстанції скасувати рішення суду першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, та справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що оскільки позивачка є власником спірного житлового будинку, а тому є всі правові підстави для усунення позивачу перешкод з боку відповідачки у користуванні та розпорядженні її майном шляхом виселення та зняття з реєстраційного обліку.

Колегія суддів не може погодитися із зазначеними висновками суду першої та апеляційної інстанцій виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, житловий будинок АДРЕСА_1 належав на праві приватної власності ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право власності від 14 лютого 1995 року.

27 червня 2012 року відбулися прилюдні торги з реалізації нерухомого майна, яке належить ОСОБА_6, а саме - житлового будинку АДРЕСА_1 про що складено протокол № 04008/12 від 27 червня 2012 року.

За результатами проведених торгів вищевказаний житловий будинок було реалізовано ОСОБА_5

06 липня 2012 року державним виконавцем було складено акт про проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна.

14 лютого 2013 року право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 було зареєстровано за ОСОБА_5

Відповідно до довідки від 15 листопада 2012 року, виданої сільським головою Китайгородської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області, у житловому будинку АДРЕСА_1 зареєстрована та проживає ОСОБА_6

Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до вимог ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Разом із тим, за змістом частини першої статті 575 ЦК України та статті 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов'язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом.

Відповідно до статті 589 ЦК України, частини першої статті 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону.

Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене у статті 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом.

Крім того, правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачено Законом України "Про іпотеку".

Згідно із частиною третьою статті 33 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до статті 37 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється відповідно до статті 39 Закону України "Про іпотеку".

Так, згідно із частинами першою, другою статті 39 цього Закону в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Частиною першою статті 40 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК УРСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення.

Згідно із частиною 2 статті 109 ЖК Української РСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Таким чином, ч. 2 ст. 109 ЖК Української РСР установлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання їм іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання їм іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, придбане ними за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою цього жилого приміщення.

Отже, за змістом вказаних вище положень закону, особам, яких виселяють із жилого будинку (жилого приміщення), що є предметом іпотеки, та яке було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла, надається інше постійне житло.

При виселенні в судовому порядку з іпотечного майна, придбаного не за рахунок кредиту і забезпеченого іпотекою цього житла, відсутність постійного жилого приміщення, яке має бути надане особі одночасно з виселенням, є підставою для відмови в задоволенні позову про виселення.

Вирішуючи спір, суди першої та апеляційної інстанцій, на порушення ст. ст. 10, 60, 212-214, 315 ЦПК України, вищевказаних положень закону не врахували, не з'ясували фактичні обставини по справі, які мають суттєве значення для вирішення справи, а саме чи є спірна квартира предметом іпотеки та єдиним житлом відповідачки, а також не перевірили підстави набуття права власності на спірну квартиру відповідачкою, у зв'язку з чим дійшли передчасного висновку про задоволення позову та застосування до спірних правовідносин норми ст. 391 ЦК України.

Ураховуючи викладене, оскільки фактичні обставини для правильного вирішення справи не встановлені, судові рішення не можуть вважатися законними та обґрунтованими, тому в силу ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції, під час розгляду якої суду належить урахувати викладене та ухалити судове рішення відповідно до установлених обставин та вимог закону.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 17 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 березня 2016 року скасувати.

Справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов

Судді: О.І. Євтушенко

Т.Л. Ізмайлова

О.В. Кадєтова

В.М. Коротун