Справа №471/290/16-ц 07.02.2017 07.02.2017 07.02.2017
Провадження №22-ц/784/175/17
Справа № 471/290/16-ц Головуючий у 1-й інстанції Скарницька І.Б.,
Провадження № 22ц-784/175/17 Доповідач апеляційного суду Кушнірова Т.Б.
Рішення

Іменем України

07 лютого 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого Кушнірової Т.Б.,

суддів: Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,

із секретарем Лівшенком О.С.,

за участю:

- представника позивача Ремешевського Є.А.,

- відповідачки ОСОБА_3,

- представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Братського районного суду Миколаївської області від 09 листопада 2016 року за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс» до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості та зверенття стягнення на предмет застави,

в с т а н о в и л а:

У березні 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс» (далі - ТОВ «Кредекс Фінанс») звернулося в суд з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет застави.

Позивач зазначав, що 27 травня 2008 року між АКБ «УкрСиббанк» (правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_3 укладено договір про надання споживчого кредиту, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 23 900 доларів США на строк до 26 травня 2015 року.

В забезпечення виконання вказаного кредитного зобов'язання 27 травня 2008 року між банком та ОСОБА_3 укладено договір застави, предметом якого є автомобіль PEUGEOT, державний номерний знак НОМЕР_1.

20 квітня 2012 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кредекс Фінанс» укладено договір факторингу, відповідно до якого останній набув права кредитора відносно позичальника за кредитним договором.

16 квітня 2015 року між ТОВ «Кредекс Фінанс» з метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_5 укладено договір поруки, відповідно до умов якого поручитель взяв на себе зобов'язання відповідати перед кредитором у обсязі 2000 грн. за зобов'язаннями позичальника.

Станом на 23 березня 2016 року заборгованість ОСОБА_3 за кредитним договором становить 369 428 грн. 81 коп.

Ураховуючи викладене, позивач просив суд стягнути з поручителя ОСОБА_5 на його користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 2 000 грн.

Також в рахунок погашення вказаної кредитної заборгованості звернути стягнення на предмет застави з правом його продажу ТОВ «Кредекс Фінанс» від імені ОСОБА_3, будь-яким способом з іншою особою - покупцем, зі зняттям вказаного транспортного засобу з обліку в органах ДАІ, а також наданням ТОВ «Кредекс Фінанс» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.

Крім цього, позивач просив суд вилучити у ОСОБА_3 предмет застави та технічний паспорт.

Рішенням Братського районного суду Миколаївської області від 09 листопада 2016 року позов ТОВ «Кредекс Фінанс» задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_5 на користь ТОВ «Кредекс Фінанс» 2000 грн. заборгованість за кредитним договором.

В рахунок погашення заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 від 27.05.2008 року звернуто стягнення на предмет застави автомобіль марки: PEUGEOT, 2008 року випуску; Держ.реєстр.номер: АЕ8030СН, вартістю 134 603 грн., що на праві власності належить ОСОБА_3, шляхом продажу вказаного автотранспортного засобу ТОВ «Кредекс Фінанс» з укладанням від його імені договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, зі зняттям вказаного автотранспортного засобу з обліку в органах ДАІ України (на підставі свідоцтва реєстрацію транспортного засобу, а в разі його втрати - отриманням дублікату), а також наданням ТОВ «Кредекс Фінанс» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.

Вилучено у ОСОБА_3 предмет застави, а також комплект ключів від автотранспортного засобу, свідоцтво про реєстрацію автотранспортного засобу та технічний паспорт.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню із наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що 27 травня 2008 року між АКБ «УкрСиббанк» (правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_3 укладено договір про надання споживчого кредиту, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 23 900 доларів США на строк до 26 травня 2015 року.

В забезпечення виконання вказаного кредитного зобов'язання 27 травня 2008 року між банком та ОСОБА_3 укладено договір застави, предметом якого є автомобіль PEUGEOT, державний номерний знак НОМЕР_1.

20 квітня 2012 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кредекс Фінанс» укладено договір факторингу, відповідно до якого останній набув права кредитора відносно позичальника за кредитним договором.

16 квітня 2015 року між ТОВ «Кредекс Фінанс» з метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_5 укладено договір поруки, відповідно до умов якого поручитель взяв на себе зобов'язання відповідати перед кредитором у обсязі 2000 грн. за зобов'язаннями позичальника.

На цих підставах до Державного реєстру обтяжень рухомого майна внесено запис про те, що єдиним обтяжувачем вказаного транспортного засобу є ТОВ «Кредекс Фінанс» (а.с.41).

Через неналежне виконання позичальником умов кредитного договору утворилась заборгованість, загальний розмір якої станом на 23 березня 2016 року становила: по основній сумі кредиту - 170 453 грн. 87 коп.; заборгованість за відсотками на час відступлення права вимоги - 74 869 грн. 02 коп.; заборгованість за відсотками за період з 20 квітня 2012 року по 23 березня 2016 року - 117 068 грн. 14 коп.; заборгованість з пені - 1 910 грн.12 коп., а також сума трьох процентів річних від простроченої суми кредиту - 5 127 грн. 66 коп.

Відповідно до ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов?язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України, встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов?язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено за договором або законом.

Згідно зі ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Відповідно до ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (ст. 1077 ЦК України).

За приписами статей 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

В силу застави, згідно зі статтею 572 ЦК України, кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленного майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про заставу» за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання, необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави.

Частиною 1 статті 20 Закону України «Про заставу» передбачено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Звернення стягнення на предмет застави відповідно до статті 590 ЦК України здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначається спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону, положеннями якої передбачено такий спосіб звернення стягнення на предмет застави як продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем.

Відповідно до статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Нормами чинного законодавства позивачу надається право на власний розсуд обрати спосіб звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, у тому числі і продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 06 березня 2013 року у справі № 6-10цс13.

За таких обставин, судом першої інстанції правильно встановлено, що на підставі укладеного договору факторингу до позивача перейшли права та обов'язки кредитора, в тому числі і звернення стягнення предмету застави, за спірним кредитним договором, а тому суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення цих вимог позивача.

Водночас, задовольняючи позов, суд не перевірив та не вказав дійсний розмір заборгованості за кредитним договором з урахуванням рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 02 березня 2012 року, не зазначив усіх складових цієї заборгованості, що підлягають сплаті заставодержателю з вартості предмета застави.

Так, із матеріалів справи вбачається, що у зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_3 грошових зобов'язань щодо своєчасного й повного погашення кредиту виникла заборгованість за тілом кредиту - 168 981 грн. 86 коп.; за відсотками за користування кредитом - 1 845 грн. 59 коп. та пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань 1 983 грн. 90 коп. Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 02 березня 2012 року достроково стягнуто всю суму заборгованості за кредитним договором станом на 08 червня 2010 року у розмірі 185 584 грн. 68 коп.

Вказане судове рішення не виконано.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_3 пояснила, що не погашала заборгованість на користь первинного кредитора на виконання рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 02 березня 2012 року.

Водночас, вказаним судовим рішенням встановлено розмір достроково стягнутої заборгованості за кредитом. Тому за рахунок заставленого майна підлягає погашенню заборгованість за кредитом визначена відповідно до вказаного судового рішення в сумі 168 981 грн. 86 коп., а не 170 453 грн. 87 коп., як просив позивач.

Щодо інших складових заборгованості, то їх слід визначити в межах позовних вимог, заявлених ТОВ «Кредекс Фінанс» у суді першої інстанції, а саме : 1 910 грн.12 коп. пені ; 191 937 грн. 16 коп. (117 068 грн. 14 коп. + 74 869 грн. 02 коп.) заборгованості по відсоткам за несвоєчасне виконання зобов'язань за кредитним договором та відповідно до ч.1 ст.1050,ст. 625 ЦК України 3% річних, розмір яких складає 5 127 грн. 66 коп.

За таких обставин, відповідно до пунктів 1, 4 частини 1 ст. 309 ЦПК України, оскаржуване рішення слід змінити, доповнивши його резолютивну частину вказівками про те, що звернення стягнення на автомобіль PEUGEOT, державний номерний знак НОМЕР_1 проводиться для погашення заборгованості ОСОБА_3 перед Товариством обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс» по основному кредиту 168 981 грн. 86 коп.; пені - 1 910 грн.12 коп.; по відсоткам за несвоєчасне виконання зобов'язань за кредитним договором -191 937 грн. 16 коп.; 3% річних від простроченої суми кредиту - 5 127 грн. 66 коп., яка утворилась у неї станом на 23 березня 2016 року.

Доводи ОСОБА_3 про подвійне стягнення кредитної заборгованості не відповідають вимогам закону, що регулює спірні правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 3, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи чи інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України.

У ч. 1 ст. 16 ЦК України зазначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з ч. 1 ст. 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Як роз'яснено судам у пп. 9, 37, 41 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (ч. 1 ст. 20 ЦК України, ст. ст. 3 і 4 ЦПК України).

Таким чином, пред'явлення Банком позову про стягнення суми заборгованості за наявності невиконаного рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 02 березня 2012 року не є перешкодою для пред'явлення позову про звернення стягнення на предмети застави з метою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не свідчить про подвійне отримання боргу.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 4 вересня 2013 року у справі 6-73цс13.

Посилання апелянта на непідсудність даної справи Братському районному суду Миколаївської області, не мають правового значення, оскільки питання підсудності вирішується саме судом першої інстанції і навіть порушення правил підсудності не можуть бути підставою для скасування судового рішення, оскільки з урахуванням повноважень суду апеляційної інстанції скасування рішення відповідно до ч. 3 ст.309 ЦПК України можливо у виняткових випадках - у тому разі, якщо ці порушення призвели до помилкового рішення по суті. В даному випадку зазначене не призвело до неправильного вирішення справи, оскільки відповідачкою не надано належних та допустимих доказів щодо повернення боргу позивачу.

Рішення в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_5 останнім не оскаржувалось, а ОСОБА_3 не наділена повноваженнями діяти від його імені, тому рішення в частині вимог до поручителя не було предметом апеляційного перегляду.

Керуючись статтями 303, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Братського районного суду Миколаївської області від 09 листопада 2016 року змінити.

Резолютивну частину вказаного рішення доповнити висновком про те, що звернення стягнення на автомобіль PEUGEOT, державний номерний знак НОМЕР_1

проводиться для погашення заборгованості ОСОБА_3 перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс» по основному кредиту 168 981 грн. 86 коп.; пені - 1 910 грн.12 коп.; по відсоткам за несвоєчасне виконання зобов'язань за кредитним договором -191 937 грн. 16 коп.; 3% річних від простроченої суми кредиту - 5 127 грн. 66 коп., яка утворилась станом на 23 березня 2016 року.

В іншій частині вказане судове рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді :