Справа № 415/192/17
Провадження № 2/415/427/17
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

09.02.17 р. м. Лисичанськ

Суддя Лисичанського міського суду Луганської області Коваленко Н.В., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання давності володіння рухомим майном, -

ВСТАНОВИВ:

До Лисичанського міського суду Луганської області звернувся позивач, ОСОБА_1, із позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання давності володіння рухомим майном.

Дослідивши матеріали позовної заяви, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає залишенню без руху, оскільки поданий без дотримання вимог, встановлених ст. 119 ЦПК України.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 119 ЦПК України, позовна заява повинна містити, ціну позову щодо вимог майнового характеру.

Приписами п. п. 2, 9 ч. 1 ст. 80 ЦПК України передбачено, що у позовах про визнання права власності на майно, або його витребування ціна позову визначається вартістю спірного майна, а у позовах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві приватної власності, - дійсною вартістю нерухомого майна, а на нерухоме майно, що належить юридичним особам, - не нижче його балансової вартості.

Як роз'яснено у п. 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України №10 від 17.10.2014року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» розмір судового збору за подання позовної заяви про визнання права власності на майно або його витребування (у тому числі з урахуванням положень, передбачених частиною п'ятою статті 216, статтею 1212 ЦК тощо) визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру.

При цьому суд не повинен визначати вартість майна за відповідними вимогами, оскільки за змістом статті 80, пункту 4 частини другої статті 119 ЦПК такий обов'язок покладається на позивача (у тому числі і в тих випадках, коли правові наслідки у виді повернення майна застосовуються за ініціативою суду, наприклад, при визнанні договору недійсним згідно з частиною п'ятою статті 216 ЦК).

Як вбачається з позовної заяви, предметом позову є визнання давності володіння рухомим майном, отже вимоги майнового характеру.

Отже, в порушення вищевказаних норм, позивачем не зазначено ціни позову щодо вимог майнового характеру.

Окремо суд зауважує, що згідно Постанови Кабінету Міністрів України № 358 від 21.08.2014 року "Про проведення оцінки для цілей оподаткування та нарахування і сплати інших обов'язкових платежів, які справляються відповідно до законодавства" оціночною вартістю для нерухомості є її ринкова вартість, розрахована відповідно до національних стандартів та інших нормативно-правових актів з питань оцінки майна і майнових прав. Підтвердженням такої вартості слугує звіт про оцінку, строк дії якого становить не більше шести місяців з дати оцінки.

Крім того, згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» під дійсною вартістю розуміється грошова сума, за яку майно може бути продано в даному населеному пункті чи місцевості.

Також, відповідно до п. 3 Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затверджених постановою Кабінетів Міністрів України № 1440 від 10.09.2003 року, ринкова вартість це вартість, за яку можливе відчуження об'єкта оцінки на ринку подібного майна на дату оцінки за угодою, укладеною між покупцем та продавцем, після проведення відповідного маркетингу за умови, що кожна із сторін діяла із знанням справи, розсудливо і без примусу.

За статтею 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» № 2658-III від 12.07.2001 року незалежною оцінкою майна вважається оцінка майна, що проведена суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання.

Крім того, суд зазначає, що необхідно відповідними документами підтверджувати право оцінювача та субєкта оціночної діяльності здійснювати оцінку майна.

Як вбачається з позовної заяви, в ній не зазначається вартість ( ціна ) позову, судовий збір сплачено в мінімальному розмірі 551,20 грн.

Однак, суду не надано документу про дійсну оцінку майна (документ щодо вартості спірного майна), зокрема спірного автомобілю, виходячи з якого позивач повинен був розрахувати суму судового збору. Отже, у суду відсутня можливість встановити, чи в повній мірі сплачено судовий збір, який згідно Закону України «Про судовий збір» (станом на момент звернення позивача до суду з даним позовом) складає за подання позовної заяви майнового характеру, що подана фізичною особою у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати.

Таким чином, позивачу необхідно визначити та вказати ціну позову, а потім привести судовий збір відповідно до ціни позову. В разі необхідно провести доплати судового збору і оригінал квитанції подати до суду.

Окрім того, відповідно до п. 2 ч.2 ст.119 ЦПК України позовна заява повинна містити ім'я (найменування) позивача і відповідача, а також ім'я представника позивача, якщо позовна заява подається представником, їх місце проживання (перебування) або місцезнаходження, поштовий індекс, номери засобів зв'язку, якщо такі відомі.

Проте, позовна заява не містить номера засобів зв'язку сторін.

З урахуванням наведеного, позивачу необхідно привести позовну заяву у відповідність до вимог ст. 119 ЦПК України, а саме: надати до суду позовну заяву із зазначенням ціни позову, номерів засобів зв'язку свого та відповідача (якщо такий відомий); надати докази, що підтверджують дійсну оцінку спірного майна та оригінал документу про сплату судового збору в належному розмірі. На виконання вимог ч. 1 ст. 120 ЦПК України, подати вказані документи в необхідній кількості примірників відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб.

Відповідно до ст. 121 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати пяти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне позовну заяву залишити без руху, а позивачу надати строк для усунення недоліків.

Керуючись ст.ст. 119 -121, 208-210 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання давності володіння рухомим майном - залишити без руху.

Надати позивачу строк для усунення недоліків поданої позовної заяви протягом п'яти календарних днів з моменту отримання ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Повідомити позивача про необхідність виправити зазначені недоліки у визначений термін.

Розяснити позивачу, що у випадку не усунення зазначених відповідно до цієї ухвали недоліків у встановлений строк, позовна заява буде визнана неподаною та повернута позивачу.

Копію цієї ухвали невідкладно надіслати особі, що звернулася із позовною заявою.

Ухвала в частині сплати суми судового збору може бути оскаржена в апеляційному суді Луганської області через Лисичанський міський суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Н.В. Коваленко