Справа № 360/1107/16-ц Головуючий у І інстанції Унятицький Д. Є.
Провадження № 22-ц/780/1632/17 Доповідач у 2 інстанції Березовенко Р. В.
Категорія 18 04.04.2017
УХВАЛА

Іменем України

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого:Березовенко Р.В.,
суддів:Матвієнко Ю.О., Олійника В.І.,
при секретарі:Воробей В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Бородянського районного суду Київської області від 21 грудня 2016 року у справі за позовом уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» Славкіної Марини Анатоліївни до ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2016 року Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» в особі Славкіної М.А. звернувся із позовом до ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 20 грудня 2007 року між ВАТ «ВіЕйБі банк» та ОСОБА_5 укладений кредитний договір №197-15, відповідно до умов якого позичальнику наданий кредит в сумі 20 000,00 доларів США зі сплатою 15% річних за користування кредитом, терміном до 20 грудня 2017 року.

01 грудня 2008 року укладений додатковий договір №1 про збільшення плати за користування кредитом до 17% річних.

З метою забезпечення належного виконання зобов'язань за кредитним договором №197-15 від 20 грудня 2007 року між банком та ОСОБА_5 укладений іпотечний договір за реєстровим №2065 від 31 травня 2007 року, згідно з яким він передав банку в іпотеку земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_1, загальною площею 0,1027 га, цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Взяті на себе зобов'язання банк виконав в повному обсязі.

Відповідач умови кредитного договору належно не виконував, що підтверджується рішенням Ірпінського міського суду від 05 липня 2011 року про стягнення солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_7 заборгованості за кредитом, яке набрало законної сили і до цього часу не виконане.

Крім того, в порушення взятих на себе зобов'язань позичальник і вподальшому відповідні платежі нараховані за користування кредитом не сплачує, в результаті чого станом на 03 червня 2016 року має заборгованість в сумі 1 047 497,99 грн.

Просив в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_5 перед ПАТ «ВіЕйБі банк» за кредитним договором №197-15 від 20 грудня 2007 року в розмірі 1 047 497,99 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки - земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_1, загальною площею 0,1027 га, цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, шляхом її продажу ПАТ «ВіЕйБі Банк» від свого імені будь-якій особі покупцю за початковою ціною визначеному на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки проведеної суб'єктом оціночної діяльності під час його реалізації, на умовах та в порядку, викладеному в ст. 38 Закону України «Про іпотеку» з наданням ПАТ «ВіЕйБі банк» всіх прав продавця вирішити питання щодо судових витрат.

Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 21 грудня 2016 року позову задоволено.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_5 перед ПАТ "Всеукраїнський Акціонерний Банк" за кредитним договором №197-15 від 20 грудня 2007 року в розмірі 1047497,99 грн. звернуто стягнення на належну ОСОБА_5 земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_1, загальною площею 0,1027 га, цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, шляхом її продажу ПАТ "Всеукраїнський Акціонерний Банк" від свого імені будь-якій особі-покупцю за початковою ціною визначеною на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки проведеної суб'єктом оціночної діяльності під час його реалізації у порядку, передбаченому ст. 38 ЗУ «Про іпотеку» з наданням ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» всіх прав продавця, у тому числі, але не виключно: укладати договір купівлі-продажу, отримувати дублікати правовстановлюючих документів на вказаний предмет іпотеки в органах БТІ, органах нотаріату та інших органах державної влади, місцевого самоврядування та у будь-яких установах незалежно від форм власності; отримувати всі необхідні документи та довідки (у тому числі витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності) для продажу вищезазначеного предмета іпотеки у Державній реєстраційній службі України та всіх підпорядкований структурних підрозділах, в органах нотаріату або у інших органах, які будуть здійснювати функції з реєстрації речових прав на нерухоме майно, здійснювати будь-які платежі у якості продавця в процесі укладання договору купівлі-продажу предмету іпотеки;звертатися до суб'єктів оціночної діяльності із заявою про проведення експертної оцінки предмету іпотеки, а також ставити підписи від свого імені за одержання експертної оцінки; отримувати довідки та документи, які необхідні для укладання та нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу; надати приватному нотаріусу право відкрити розділ на предмет іпотеки - земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_1, загальною площею 0,1027 га, цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Вирішено питання щодо судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні вимог. При цьому посилається на те, що судом першої інстанції безпідставно не було застосовано стороки позовної давності до спірних правовідносин.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повного і всебічно з'ясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до кредитного договору №197-15 від 20 грудня 2007 року ОСОБА_5 отримав кредит у розмірі 20 000,00 доларів США, що підтверджується копією кредитного договору (а.с.6-13), графіком погашення заборгованості (а.с.14-17), додатковим договором №1 до кредитного договору №197-15 від 20 грудня 2007 року (а.с.18).

Відповідно до іпотечного договору укладеного 20 грудня 2007 року між ВАТ «ВіЕйБі банк» та ОСОБА_5 він передав банку в іпотеку належну йому на праві власності земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_1, загальною площею 0,1027 га, цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.19-24).

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 05 липня 2011 року задоволено позов ПАТ «ВіЕйБі банк» до ОСОБА_5, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості, стягнуто солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_7 на користь ПАТ «ВіЕйБі банк» заборгованість за договором кредиту № 197-15 від 20 грудня 2007 року в розмірі 206 382,07 грн. (а.с.25-19).

З довідки розрахунку заборгованості (а.с.33-35) вбачається, що станом на 03 червня 2016 року ОСОБА_5 має заборгованість за кредитом - в сумі 1 047 497,99 гривень, з яких заборгованість за кредитом - 18 163,00 доларів США, заборгованість за відсотками - 22 666,16 доларів США, всього за кредитом та відсотками - 40 829,16 доларів США, що за курсом НБУ станом на 03 червня 2016 року становить 1 022 819,74 грн. (25,051207 грн. за 1 долар США), штраф за несвоєчасне погашення кредиту - 24 678,25 грн.

Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, виходив з того, що відповідно до норм діючого законодавства, у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов»язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується судова колегія, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу свої вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк.

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у такій самій сумі, у строк та порядку, що встановлені договором.

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України, згідно якої, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами(з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про іпотеку", за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині.

Відповідно ч.1 ст.33 Закону України "Про іпотеку", у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Отже, проаналізувавши вказані норми права, колегія суддів дійшла висновку, що з огляду на встановлені обставини, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про обгрунтованість позовних вимог позивача.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги з приводу незастосування судом першої інстанції строку позовної давності, то колегія суддів з цього приводу вважає за необхідне зазначити наступне.

За змістом ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

В матеріалах справи відсутня будь-яка заява відповідача подана ним до ухвалення судом першої інстанції рішення по справі, а тому доводи з приводу того, що суд першої інстанції не розглянув це питання і не висловив з цього приводу свою думку, колегією суддів розцінюються критично.

Крім того, колегія суддів вважає, не заслуговуючими на увагу ксерокопії документів, поданих через канцелярію до апеляційного суду, відповідно до супровідного листа від 17 квітня 1017 року представником відповідача, а саме: заяви від 20 липня 2016 року та від 01 грудня 2016 року від імені ОСОБА_5 про застосування строків позовної давності, оскільки вони не містять відмітки про отримання їх судом першої інстанції.

Крім того, поштове повідомлення про отримання судом заяви від 01 грудня 2016 року, також відсутнє.

Що ж стосується поштового повідомлення про отримання судом поштової кореспонденції від ОСОБА_5 28 липня 2016 року, то відповідно, до нього відсутній опис вкладення у цінний лист, а отже доводи представника відповідача, що саме цим листом відповідач направляв свою заяву від 20 липня 2016 року про застосування строку позовної давності є лише припущенями, на яких відповідно до ст. 60 ЦПК України не може грунтуватися рішення суду.

Однак, враховуючи, що з матеріалів справи вбачається, що відповідач жодного разу не був повідомлений належним чином про судові засідання і справа була розглянута у його відсутності, а отже, на думку колегії суддів він не міг вчасно скористатися своїм правом, а тому, колегія суддів вважає за можливе, з метою повного і всебічного з»ясування обставин справи, відступити від правової позиції викладеної Верховним Судом України в постанові від 30 вересня 2015 року (справа № 6-780цс15), і розглянути заяву відповідача про застосування строків позовної давності зазначену ним у апеляційній скарзі.

Отже, відповідач зазначає, що відповідно до рішення Ірпінського міського суду від 05.07.2011 року в справі № 2-1167/11 з ОСОБА_5 та ОСОБА_7 було стягнуто заборгованість по кредитному договору № 197- 15 від 20.12.2007(а.с. 19-25). Рішення набрало законної сили після його перегляду в апеляційному порядку 26.10.2011 року. Тобто саме з цього часу позивачу стало відомо про порушення його права та розпочався перебіг строку позовної давності в частині його права на звернення стягнення на предмет іпотеки. Загальний строк позовної давності встановлений законом становить 3 роки, тобто строк на звернення до суду за захистом порушеного права позивача завершився 26.10.2014 року. До суду позивач звернувся тільки 24.06.2016 року, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції суду на позовній заяві. Заяву про поновлення пропущеного строку позовної давності позивач не подавав.

Дані доводи апеляційної скарги розцінюються колегією суддів критично і до уваги не приймаються виходячи з наступного.

Дійсно, рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 05 липня 2011 року задоволено позов ПАТ «ВіЕйБі банк» до ОСОБА_5, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості, стягнуто солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_7 на користь ПАТ «ВіЕйБі банк» заборгованість за договором кредиту № 197-15 від 20 грудня 2007 року в розмірі 206 382,07 грн. (а.с.25-19), яка складалася з заборованості з тіла кредиту та простроченої заборгованості за відсотками, загалом в розмірі 24 850,10 дол. США.

Тобто, позивач звертаючись до суду з позовом у 2011 році не ставив питання про повернення достроково усієї суми кредиту, оскільки відповідно до графіка погашення платежів (а.с. 14-17), загальна вартість кредиту (тіло + %) становила 35 321,34 дол. США. Кінцевий термін погашення кредиту визначено 20 грудня 2017 року.(п.1.3. Договору)

Однак, станом на час розгляду справи судом вищевказане рішення суду виконано відповідачами не було, та загальна заборгованість за кредитним договором складає 1 047 497,99 гривень, з яких залишок заборгованості за тілом кредиту - 18 163,00 доларів США, заборгованість за відсотками - 22 666,16 доларів США, всього- 40 829,16 доларів США, що за курсом НБУ станом на 03 червня 2016 року становить 1 022 819,74 грн. (25,051207 грн. за 1 долар США), штраф за несвоєчасне погашення кредиту - 24 678,25 грн.

Відповідно до ст. ст. 509, 1054 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язується вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші тощо), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до договору іпотеки. Укладеному між позивачем та відповідачем, у разі порушення відповідачем умов кредитного договору позивач набуває права звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Відповідно до ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Згідно ч. 1 ст. 33 ЗУ "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_5 неналежним чином виконував умови кредитного договору та до теперішнього часу має заборгованість перед позивачем у загальному розмірі 1 047 497,99 гривень, а отже позивач набув право звернення на предмет іпотеки.

Що ж до доводів представника відповідача щодо строків позовної давності, то колегія суддів не вбачає підстав для застосування наслідків спливу строків позовної давності у даних правовідносинах.

Згідно положень статей 256, 257 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

У разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначене періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Постанови ВСУ від 06.11.2013 р. (№ 6-116цс13), 19.03.2014 р. (№ 6-20цс14,), 18.06.2014 р. (№ 6-61цс14), від 03.06.2015 р. (№ 6-31цс15).

Згідно зі ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Тобто, після настання строку погашення чергового платежу почався перебіг строку позовної давності. Позовна давність відповідно до ч. 1 ст. 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими ст. ст. 253-255 цього Кодексу. Строк, як часова категорія, характеризується не тільки початковим, а й кінцевим моментом. Відповідно до ч. 1 ст. 254 ЦК України строк, обчислюваний роками, спливає у відповідні місяць і число останнього року цього строку, а коли він обчислюється місяцями, то у відповідне число останнього місяця строку.

Відповідно до п. 10.1 Договору іпотеки від 20.12.2007р. даний договір набирає чинності з моменту його підписання та нотаріального посвідчення і діє до повного виконання Позичальником зобов»язань по Кредитному договору і зобов»язань Іпотекодаця за цим договором.

Відповідно до ст. 1 Закону України від 5 червня 2003 р. N 898-IV "Про іпотеку" (далі - Закон N 898-IV) іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні й користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про Іпотеку" іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Статтею 17 цього Закону встановлено, що іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом.

Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що сам факт звернення до суду із вимогами про часткове стягнення суми боргу за договором кредиту, забезпеченого договором іпотеки, не є підставою для припинення договору іпотеки, який укладений для забезпечення виконання кредитного договору боржником в цілому.

За таких підстав, колегія суддів дійшла висновку, що строк позовної давності у спорі, що виник між сторонами, станом на день звернення до суду пропущений не був.

Відповідно до п. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Отже, постановляючи рішення, суд першої інстанції вірно встановивши фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, дійшов правильного висновку про задоволення позову, тому колегія суддів, відповідно до ст. 303 ЦПК України, перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 315,317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - відхилити.

Рішення Бородянського районного суду Київської області від 21 грудня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Р.В.Березовенко

Судді: Ю.О.Матвієнко

В.І.Олійник