АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції Вовк Є.І.
№22-ц/796/2125/2017 Доповідач Кравець В.А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Кравець В.А.,

суддів Мазурик О.Ф., Левенця Б.Б.,

за участю секретаря Гоін В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 03 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП,

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2016 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просила стягнути з відповідача на її користь у відшкодування шкоди 32 680,06 грн. та вирішити питання судових витрат.

В мотивування вимог посилалася на те, що 01.02.2016 року з вини відповідача ОСОБА_1 сталася ДТП, в результаті якої автомобіль позивача зазнав механічних пошкоджень, чим позивачу було заподіяно шкоду у розмірі 32 680,06 грн.

Постановою Апеляційного суду м. Києва від 05.07.2016 року встановлено, що пасажир ОСОБА_1 який є власником автомобіля «Тойота», відкрив двері автомобіля, внаслідок чого сталося зіткнення із автомобілем «Mazda 3» р.н. НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_3, який рухався у другій (середній) смузі руху, що і призвело до пошкодження транспортних засобів. Вина ОСОБА_3 в даній дорожньо-транспортній пригоді зафіксована не була. Вина водія автомобіля «Тойота» - ОСОБА_4 також відсутня, оскільки він в момент ДТП перебував поза межами автомобіля.

Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 03 жовтня 2016 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 32 680,06 грн. матеріальної шкоди. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та закрити провадження у справі, посилаючись на те, що суд ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, не з'ясувавши дійсні обставини спору.

Вказує на те, що постановою Апеляційного суду м. Києва від 05 липня 2016 р. по справі про адміністративне правопорушення за ст.124 КУпАП притягувався до відповідальності водій ОСОБА_4, який згідно адміністративного протоколу, керуючи автомобілем «Тойота» з номерним знаком АА 2933 ОК, порушив п.15.13 Правил дорожнього руху України, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Мазда» номерний знак АІ 422 9 СО на Набережному шосе в м. Києві.

Відповідно до постанови Апеляційного суду міста Києва від 05 липня 2016р. адміністративна справа відносно ОСОБА_4 за ст.124 КУпПА закрита за відсутністю в діях особи складу адміністративного правопорушення.

Таким чином Апеляційний суд м. Києва від 05 липня 2016р. по адміністративній справі №33/796/864/2016 не розглядав відносно ОСОБА_5 питання про скоєння ним ДТП та не розглядав питання, чи винен він в цьому ДТП.

Крім того, позивач не надав суду докази про порушення ОСОБА_5 Правил дорожнього руху, у зв'язку з чим міг бути пошкоджений автомобіль позивача «Мазда» номерний знак НОМЕР_4, при скоєні ДТП, яке б сталося з вини відповідача.

Вважає, що застосування судом при ухваленні рішення положень ч.1,2,5 ст.1187 ЦК України є помилковим, тому що дана норма закону застосовується випадку відшкодування шкоди, яка завдана джерелом підвищеної небезпеки, що не передбачає встановлення вини особи, яка вчинила шкоду джерелом підвищеної небезпеки та їм володіє на відповідній правовій підставі.

Проте зі змісту позовної заяви вбачається, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, тому суд повинен був застосувати до встановлених обставин правовідносини ч.1 ст.1188 ЦК України.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити з вищевказаних підстав.

Представник ОСОБА_2 проти апеляційної скарги заперечував та просив рішення суду у справі залишити без зміни.

Заслухавши доповідь судді Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із його доведеності та обґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст.303 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом встановлено, що 01.02.2016 року на Набережному шосе в м. Києві трапилася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Тойота» д.н.з. НОМЕР_5, під керування ОСОБА_4, що належить на праві власності ОСОБА_1 та автомобіля НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_3, що на праві власності належить ОСОБА_2

Постановою Апеляційного суду м. Києва від 05.07.2016 року, якою провадження по справі відносно ОСОБА_4 за ст.124 КУпАП закрито за відсутністю в діях особи складу адміністративного правопорушення - залишено без зміни, а апеляційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_3 адвоката Конюшка Д.Б. - без задоволення. (а.с. 10-11)

Вказаною постановою встановлено, що 1 лютого 2016 року на лівій крайній смузі руху відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Тойота» державний номерний знак НОМЕР_5 під керуванням ОСОБА_4 Під час оформлення цієї ДТП водій ОСОБА_4 перебував поза межами автомобіля «Тойота». Пасажир ОСОБА_1, який є власником автомобіля «Тойота», відкрив двері автомобіля «Тойота», внаслідок чого сталося зіткнення з автомобілем «Мазда» під керуванням ОСОБА_3, який рухався у другій (середній) смузі руху, що і призвело до пошкодження транспортних засобів.

При цьому зі зворотного боку схеми вбачається, що в автомобілі «Тойота» державний номерний знак НОМЕР_5 , власником якого є ОСОБА_1, пошкоджені праві задні двері; в автомобілі НОМЕР_2, власником якого є ОСОБА_2, пошкоджені: лакофарбове покриття передньої лівої стойки, ліве дзеркало, передні ліві та задні ліві двері, заднє ліве крило, задня ліва фара.

Як встановлено під час розгляду справи, ОСОБА_4 під час відкриття пасажиром дверей автомобіля «Тойота» не був присутній в даному автомобілі, приймаючи участь в оформленні матеріалів дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася перед цим, а тому у будь-який спосіб був позбавлений можливості контролювати дії пасажирів автомобіля.

За таких обставин суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність в діях ОСОБА_4 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.. 124 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до Звіту № 871 від 01.06.2016 року про оцінку автомобіля, виданого суб'єктом оціночної діяльності ОСОБА_7 вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Мазда», в результаті його пошкодження при ДТП, становить 22 691 39 грн. (а.с.12-19)

Відповідно до Ремонтної калькуляції вартість ремонту автомобіля складає 32 680,06 грн. (а.с.30)

Відповідно до частин першої та другої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

З огляду на зазначені положення статті 509 та з урахуванням приписів статей 11, 22, 23, 599, 1166-1168 ЦК України факт завдання фізичній особі шкоди каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах із особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов'язане з виконанням цими особами обов'язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов'язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка завдала шкоду. Сторонами деліктного зобов'язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Разом із тим правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов'язок.

Таким чином, колегія суддів погоджується з аргументованим висновком суду про стягнення з відповідача матеріальної шкоди, оскільки саме з його винних дій автомобіль ОСОБА_2 зазнав механічних пошкоджень.

Відповідно до положень ст. 1166 ЦК України єдиною підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, котра її завдала, причинний зв'язок між ними, а також вину заподіювача.

Згідно із ч. 4 ст. 61 ЦПК України постанова у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до ст. ст. 60, 61 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Дійсно, положення ч. 3 ст. 61 ЦПК України фактично позбавляють особу, вину якої встановлено вироком у кримінальній справі або постановою у справі про адміністративне правопорушення, можливості спростувати наявність такої вини.

Проте, вказана процесуальна норма не дає підстав за будь-яких обставин вважати не винною у ДПТ особу, відносно якої не порушувалось кримінальної справи і не складався протокол про адміністративне правопорушення. У цьому випадку вину такої особи може бути підтверджено чи спростовано іншими належними і допустимими доказами, передбаченими ЦПК України (ст.57).

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що вина відповідача встановлена, оскільки це підтверджено належними та допустимими доказами по справі, а дії відповідача щодо порушень правил дорожнього руху знаходились у причинно-послідовному зв'язку з даною дорожньо-транспортною пригодою, адже Апеляційний суд у постанові від 05 липня 2016 року вказав, що вина водія автомобіля «Тойота» - ОСОБА_4 відсутня, оскільки він в момент ДТП перебував поза межами автомобіля, пасажир ОСОБА_1, який є власником автомобіля «Тойота», відкрив двері автомобіля «Тойота», внаслідок чого сталося зіткнення з автомобілем «Мазда» під керуванням ОСОБА_3, який рухався у другій (середній) смузі руху, що і призвело до пошкодження транспортних засобів.

На думку колегії суддів, тягар доказування своєї невинуватості у справах про заподіяння шкоди лежить на відповідачах.

Разом з тим, ОСОБА_1 не надав суду жодного доказу своєї невинуватості у спричиненні ДТП.

В силу ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відсутні в апеляційній скарзі доводи, які б давали підстави до скасування рішення суду, оскільки при розгляді справи у апеляційному суді скаржник не надав будь - яких переконливих доказів на спростування висновків суду першої інстанції.

Отже, суд першої інстанції всебічно і об'єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону.

Рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.218, 303,304,307,308, 313-315,317 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 - відхилити.

Заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 03 жовтня 2016 року в справі залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.

Головуючий

Судді