Номер провадження: 22-ц/785/235/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Кравець Ю. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.04.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді Кравця Ю.І.,

суддів: Журавльова О.Г., Комлевої О.С.,

з участю секретаря судового засідання Ліснік Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одеса цивільну справу за заявою ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення, за участю заінтересованих осіб: Управління охорони здоровя Одеської обласної державної адміністрації, Управління соціального захисту населення Білгород-Дністровської міської ради, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 на рішення Білгород Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 26.04.2016 року,

встановила:

04.08.2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про встановлення юридичного факту того, що він отримав травму правого ока у 1962 році у звязку з падінням на залізний штир, втрати правого ока. Такі вимоги заявника мотивовані необхідністю отримання статусу інваліда дитинства, що надають йому можливість отримання більшої пенсії та додаткових пільг та неможливістю вирішити дане питання у медичних та соціальних закладах у звязку з відсутністю первинних медичних документів.

Рішенням Білгород Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 26.04.2016 року заяву ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення задоволено. Встановлено юридичний факт того, що ОСОБА_2 отримав травму правого ока до вісімнадцяти річного віку.

Не погоджуючись із рішенням суду, представник особи, яка не приймала участі у справі представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій з посиланням на порушення судом норм процесуального та неправильне застосування матеріального права, просить рішення скасувати та залишити заяву без розгляду.

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 обґрунтовує тим, що встановлення факту того, що заявник отримав травму правого ока у 1962 році та отримання статусу інваліда дитинства повязане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, оскільки подаючи зазначену заяву, ОСОБА_2 свідомо приховав мету встановлення цього факту, а саме вирішення питання стосовно визначення додаткового строку для прийняття спадщини. ОСОБА_5 звернувся з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, використовуючи оскаржуване рішення та наголошує, що саме через необхідність оформлення документів про інвалідність дитинства та винесення рішення по даній справі, пропустив строк для прийняття спадщини по закону.

Сторони в судове засідання не зявились. Про час та місце розгляду справи в апеляційному суді повідомлялись належним чином.

Відповідно ч. 2 ст. 305 ЦПК України, неявка сторін або інших осіб які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи не перешкоджає розглядові справи.

Справа розглянута судом на підставі ч. 2 ст. 197 та ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню за таких підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення заяви та встановивши юридичний факт того, що Дударев С.В. отримав травму правого ока до вісімнадцяти річного віку, суд першої інстанції вийшов за межи заявлених вимог, оскільки заявник звернувся з заявою про встановлення юридичного факту того, що він отримав травму правого ока у 1962 році у звязку з падінням на залізний штир та заяви про уточнення вимог не надавав, що є безумовною підставою для скасування рішення.

Ухвалюючи власне рішення, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 234 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Частиною 2 ст. 256 ЦПК України встановлено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до наданих у листі Верховного суду України від 01.01.2012 року «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» розяснень, вбачається що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду. При цьому факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. У порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян і чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов'язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз'яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах (ч. 4 ст. 256 ЦПК України).

Для визначення юридичного характеру факту потрібно з'ясувати мету встановлення, оскільки один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні.

Колегіє суддів встановлено, що ОСОБА_5 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за участю третьої особи - Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори про встановлення факту та визначення додаткового строку для прийняття спадщини (а.с.71), зі змісту якої вбачається, що оскаржуваним рішенням він отримав статус інваліда дитинства, що є підставою на отримання обовязкової частки у спадщині, яка відкрилась після смерті його батька та саме через необхідність оформлення документів про інвалідність дитинства та винесення рішення по даній справі, він пропустив строк для прийняття спадщини по закону.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що подаючи заяву про встановлення юридичного факту з метою отримання правового статусу інваліда дитинства, ОСОБА_2 приховав той факт, що рішення суду необхідно йому у вирішенні іншого питання стосовно набуття права на обовязкову частку спадщини за законом як непрацездатна дитина спадкодавця та визначення додаткового строку для прийняття спадщини, тобто вбачається наявність спору про право.

Наявність такого спору також підтверджується апеляційною скаргою ОСОБА_3, яка також є спадкоємцем.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що у цій справі встановлення факту пов'язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, що згідно приписів частини 6 статті 235 ЦПК України є підставою для залишення заяви без розгляду.

Крім того колегія суддів зазначає, що заявник не надав до заяви доказів відмови заінтересованої особи від проведення дій, необхідних для встановлення ним статусу інваліда дитинства із зазначенням причин відмови, докази звернення до відповідної організації з питанням зміни причини інвалідності та відмови цієї організації в проведені вищевказаних дій із зазначенням причин відмови, оскільки питання встановлення інвалідності регулюється «Положенням про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності», затвердженого постановою КМУ від 03.12.2009 року №1317.

Частиною 2 ст. 256 ЦПК України встановлено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

За правилами, передбаченими п. 4 ч. 1 ст. 307 за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про скасування рішення суду першої інстанції і закриття провадження у справі або залишення заяви без розгляду.

Колегія суддів розяснює ОСОБА_2 його право звернутись до суду з даним питанням в порядку позовного провадження.

Керуючись ст. 209, ч.6 ст.235, ст. 303, п. 4 ч. 1 ст. 307, ч.1 ст.ст. 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 - задовольнити.

Рішення Білгород Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 26.04.2016 року скасувати.

Заяву ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення, за участю заінтересованих осіб: Управління охорони здоровя Одеської обласної державної адміністрації, Управління соціального захисту населення Білгород-Дністровської міської ради залишити без розгляду.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Ю.І.Кравець

Судді: О.С.Комлева

ОСОБА_8