АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції - Остапчук Т.В.
№ 22-ц/796/5639/2017 Доповідач - Борисова О.В.
У Х В А Л А

07 квітня 2017 року суддя судової палати в цивільних справах Апеляційного суду міста Києва Борисова О.В., перевіривши виконання вимог ст.ст. 295, 297 ЦПК України за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 09 березня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на дітей,-

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 09 березня 2017 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на дітей залишено без задоволення.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу.

Відповідно до ст.220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;

суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної суми грошових коштів, які підлягають стягненню, майно, яке підлягає передачі, або які дії треба виконати;

суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 367 цього Кодексу;

судом не вирішено питання про судові витрати.

Аналіз даної статті вказує на те, що рішення суду щодо його змісту має відповідати вимогам, які передбачені ст.215 ЦПКУкраїни, бути повним та вичерпним, але при його ухваленні можуть мати місце помилки, які стосуються його неповноти, і у випадках, передбачених цією нормою, суд повинен усунути недоліки рішення суду шляхом ухвалення додаткового рішення.

Статтею 214 ЦПК України визначено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до роз'яснень викладених в п.10 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати цивільних справах» №10 від 17 жовтня 2014 року подані до суду позовні заяви чи заяви, а також зустрічні позовні заяви можуть містити кілька самостійних вимог, кожна з яких є об'єктом справляння судового збору.

Згідно з п.28 вищевказаної Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ якщо факт недоплати судового збору з'ясовано судом у процесі розгляду прийнятої заяви (скарги), суд залежно від конкретних обставин справи може: зобов'язати позивача (заявника) доплатити належну суму судового збору і подати суду відповідні докази у встановлений ним строк та за необхідності оголосити перерву в її розгляді (стаття 191ЦПК); у разі неподання доказів оплати - стягнути належну суму судового збору за результатами вирішення спору з урахуванням положень статті 88ЦПК або ж залишити позов (заяву, скаргу) без розгляду на підставі пункту 8частини першої статті 207 ЦПК.

Згідно з п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач у квітні 2015 року звернувся до суду з позовом в якому просив:

стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітніх дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь позивача у розмірі 1/3 частина від усіх доходів щомісячно, з дня подачі позовної заяви та до моменту досягнення дітьми повноліття, тобто до 08 квітня 2024 року;

стягнути з відповідача на користь позивача кошти на додаткові витрати дітей у твердій грошовій сумі в розмірі 664875 грн. за освітні послуги на дітей у 2015-2016 навчальному році.

При подачі позовної заяви позивачем не були сплачені судові витрати за позовні вимоги про стягнення додаткових витрат на дітей.

Ухвалою Печерського районного суду від 29 березня 2016 року роз'єднано позовні вимоги у справі за позовом ОСОБА_1с. до ОСОБА_3 про стягнення аліментів та додаткових витрат на дітей - виділивши у самостійне провадження позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на дітей.

Разом з тим, ухвалюючи рішення, судом першої інстанції не було вирішено питання про судові витрати відповідно до вимог ст.ст.88, 214 ЦПК України при вирішенні позовних вимог щодо стягнення додаткових витрат на дітей.

Згідно з п.4 ч.1 ст.220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до ст. 297 ЦПК України при надходженні неналежно оформленої справи, з нерозглянутими зауваженнями на правильність і повноту фіксування судового процесу технічними засобами, або з нерозглянутими письмовими зауваженнями щодо повноти чи правильності протоколу судового засідання або без вирішення питання про ухвалення додаткового рішення суддя-доповідач повертає справу до суду першої інстанції, про що постановляє ухвалу із зазначенням строку, протягом якого суд першої інстанції має усунути недоліки.

Враховуючи вищевикладене, вважаю, що дана цивільна справа підлягає поверненню до суду першої інстанції для дооформлення.

Керуючись ст. 297 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 09 березня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на дітей до Печерського районного суду м. Києва для дооформлення, надавши строк для усунення виявленого в ній недоліку протягом одного місяця з дня надходження справи до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Борисова О.В.