Справа №583/2711/16-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Олійник О. В.
Номер провадження 22-ц/788/230/17 Суддя-доповідач - Ткачук С. С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2017 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Ткачук С. С.,

суддів - Семеній Л. І. , Бойка В. Б.

за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4

на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 16 грудня 2016 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, третя особа - Орган опіки та піклування Охтирської міської ради, про визнання недійсним договору дарування житлового будинку,

в с т а н о в и л а:

Звернувшись до суду із позовом у серпні 2016 року, ОСОБА_5 просила суд визнати недійсним договір дарування житлового будинку по АДРЕСА_2 від 29.10.2013 року та стягнути судові витрати у справі.

Свої вимоги мотивує тим, що станом на 29.10.2013 року вона була одноособовою власницею житлового будинку з господарськими спорудами по АДРЕСА_2 розташований на земельній ділянці з кадастровим номером НОМЕР_1, який 29.10.2013 року подарувала матері ОСОБА_3 Вважає, що договір дарування був вчинений нею з порушенням ст. 203 ЦК України, оскільки ним порушуються інтереси її малолітньої дитини - інваліда. Син проживав і проживає разом з нею та ОСОБА_3 у спірному будинку. Останнім часом між ними погіршилися відносини і мати ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом про виселення її (ОСОБА_5.) разом з малолітнім сином з цього будинку без надання іншого житлового приміщення. Ініціатором укладання даного правочину була ОСОБА_3, а метою - оформлення субсидії. Мати довго вмовляла її оформити договір для начебто підтримання її матеріального стану, однак зараз виганяє її на вулицю разом з малолітнім сином - інвалідом, мотивуючи свій вчинок тим, що в неї є у власності інше житло, чим вводить суд в оману, оскільки будинок у АДРЕСА_4 є непридатним для життя.

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 16.12.2016 року позов ОСОБА_5 задоволено, визнано недійсним договір дарування від 29.10.2013 року, посвідчений приватним нотаріусом Охтирського міського нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстрований в реєстрі за № 2314, за яким ОСОБА_5 подарувала ОСОБА_3 житловий будинок з господарчими спорудами, розташований по АДРЕСА_2 Сумської області, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 судовий з бір у сумі 551,20 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач та її представник подали апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просять скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Доводи апеляційної скарги мотивують тим, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення належним чином не перевірив доводи відповідача щодо реєстрації малолітньої дитини і її проживання за адресою реєстрації матері та наявності іншого житла, придатного для проживання, і, у зв'язку з чим, не з'ясував чи порушені вчиненням оскаржуваного правочину права та законні інтереси малолітнього ОСОБА_7, оскільки на момент вчинення правочину дитина була зареєстрована та проживала за місцем реєстрації його матері ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_3. Крім того, зазначають, що у рішенні судом першої інстанції були не вірно встановлені обставини справи, зокрема: у пункті 1.4 договору дарування зазначено, що дарувальник стверджує, що внаслідок продажу будинку не буде порушено прав та законних інтересів інших осіб, в тому числі неповнолітніх, малолітніх, непрацездатних дітей та інших осіб, яких дарувальник зобов'язується утримувати за законом чи договором. Однак судом встановлено, що на час укладання договору дарування від 29.10.2013 року ОСОБА_5 мала малолітню дитину ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, що має статус дитини - інваліда. Фактично ж наявність у позивача сина на час укладання спірного договору жодним чином не впливала на його укладання, оскільки насправді дитина проживала разом з позивачем за адресою її реєстрації у АДРЕСА_3. Крім того, на той час у матері дитини у власності був ще один житловий будинок за адресою: АДРЕСА_4, у якому можна було проживати. Також батько дитини ОСОБА_8 на той час мав у своїй приватній власності двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1, де вона також проживала. Перед підписанням договору дарування батько дитини надавав письмову нотаріальну згоду на дарування спірного будинку, знаючи про те, що його малолітній син - інвалід повністю забезпечений житлом, проте всім вищенаведеним обставинам суд взагалі не надав ніякої оцінки. Крім того, зазначають, що допитані в судовому засіданні у суді першої інстанції свідки зі сторони позивача давали неправдиві пояснення, що підтверджується наявними у справі доказами. Зазначають, що суд звів увесь спір до скрутного матеріального становища позивача, немовби остання не могла утримувати будинок, а тому подарувала матері та перейшла жити до свого чоловіка на АДРЕСА_1. У той час як ОСОБА_3 також не могла утримувати спірний будинок та перейшла проживати до свого сина за вказаною адресою, куди згодом перейшла жити й позивачка. Крім того, з метою подальшого укладання договору дарування житлового будинку ОСОБА_5 виготовляла новий технічний паспорт на домоволодіння, що безперечно вказує на наявність у останньої коштів для цього. Також судом не було надано жодної оцінки позиції нотаріуса, яка пояснила, що договір був вчинений у відповідності до вимог діючого законодавства і права малолітньої дитини жодним чином порушені не були, оскільки перед його укладанням нотаріусом була відібрана заява про те, що даним договором права малолітніх дітей порушені не будуть. На їх думку незрозуміло, які саме права дитини були порушені, коли фактично малолітня дитина на час відчуження будинку в ньому не проживала та була зареєстрована за іншою адресою і на той час було декілька місць де вона могла комфортно проживати. Вважають, що не можна визнати договір недійсним, коли всі вимоги законодавства на час його укладання сторонами були дотримані, про що не заперечувала навіть позивач. Крім того, зазначають, що судом жодним чином не була надана належна правова оцінка вимогам застосування строків позовної давності.

В судовому засіданні відповідач та її представник доводи апеляційної скарги підтримали і просили задовольнити.

Позивач та її представник просили рішення залишити без змін.

Від органу опіки та піклування Охтирської міської ради надійшов лист про розгляд справи без їх участі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Вирішуючи спір та задовольняючи позов ОСОБА_5, суд першої інстанції виходив з того, що відчуження (дарування) житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 з боку ОСОБА_5 - матері малолітнього ОСОБА_7 призвело до звуження обсягу, зменшення чи обмеження існуючого права малолітньої дитини на користування житлом. Крім того, суд врахував, що відповідач ОСОБА_3, подавши 11.08.2016 року позов до суду про виселення ОСОБА_5, фактично визнала місце проживання ОСОБА_5 у житловому будинку по АДРЕСА_2 куди остання зрештою повернулася після тимчасового проживання у будинку брата та на квартирі.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком місцевого суду виходячи з наступного.

Як вбачається з цивільної справи, що житловий будинок по АДРЕСА_2 за рішенням виконкому Охтирської міської ради народних депутатів від 16.08.1995 року переданий у спільну сумісну власність ОСОБА_9, ОСОБА_3, ОСОБА_10, ОСОБА_11, що підтверджується свідоцтвом про право власності від 05.10.1995 року (т. 1 а.с. 111).

ОСОБА_9 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_5 (т. 1 а.с.54).

12.02.1999 року ОСОБА_9 подарував ОСОБА_11 1/4 частину житлового будинку по АДРЕСА_2, що підтверджується нотаріально посвідченим договором дарування (т. 1 а.с.39).

20.06.2009 року ОСОБА_12 зареєструвала шлюб з ОСОБА_13, від якого у неї народився син ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, що має статус дитини - інваліда (т. 1 а.с.9-10). Чоловікові ОСОБА_13 належить на праві власності квартира у АДРЕСА_1

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 22.05.2012 р. на корись неї було стягнуто аліменти на утримання сина. Шлюб з ОСОБА_13 розірвано у 2015 році.

Згідно нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу частини житлового будинку від 22.12.2009 року ОСОБА_5 придбала у ОСОБА_3, ОСОБА_10 1/2 частину вказаного житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2. внаслідок чого стала єдиним власником житлового будинку.

У цьому будинку остання була зареєстрована з 01.02.2005 р. по 28.09.2012 р. і вибула на інше постійне місце проживання в будинок рідного брата по АДРЕСА_3, який розташований неподалік від АДРЕСА_2

29.10.2013 року ОСОБА_5 подарувала цей житловий будинок матері ОСОБА_3, що підтверджується договором дарування, посвідченим приватним нотаріусом, реєстраційний номер 2314 (т. 1 а.с.7).

У пункті 1.4 договору зазначено, що дарувальник стверджує, що внаслідок продажу будинку не буде порушено прав та законних інтересів інших осіб, в тому числі неповнолітніх, малолітніх, непрацездатних дітей та інших осіб, яких дарувальник зобов'язується утримувати за законом чи договором.

Згідно матеріалів представлених приватним нотаріусом, який посвідчив цей договір дарування, позивач при оформленні документів на укладення договору дарування представила довідку видану Виконавчим комітетом Охтирської міської ради про те, що вона мешкає по АДРЕСА_3 і дійсно за адресою АДРЕСА_2. ніхто не зареєстрований та не проживає. Довідка складена на підставі даних домової книги. ЇЇ чоловіком ОСОБА_13 написана заява, дів надав згоду на вчинення дружиною договору дарування спірного будинку.

Встановлені обставини сторонами визнано.

Позивач підтвердила, що вона разом з дитиною з 2009 року до цього часу періодично змінювала своє постійне місце проживання і мешкала як у спірному будинку, так і в квартирі чоловіка, в будинку свого брата та в найманій квартирі, оскільки не мала фінансової можливості утримувати спірний житловий будинок через значну вартість комунальних послуг, які надають до приміщення будинку, та за сімейних обставин, які виникали у неї з чоловіком. З червня 2016 року знову стала проживати у приміщення спірного будинку. При оформлені договору дарування будинку матері у нотаріуса з нею питання проживання її сина в подарованому будинку з'ясовувалося і вона підтвердила своє проживання разом з дитиною в той час в приміщені будинку брата.

Представлені позивачем фотознімки з відображенням дитини та відповідь Комунального закладу «Охтирська центральна районна лікарня» щодо викликів дитині лікарів не стосуються часу, коли був вчинений правочин.

Відповідно до ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає.

Як визначено в статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає.

За змістом ст. 177 СК України батьки зобов'язані дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах. Дозвіл на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини надається органом опіки та піклування після перевірки, що проводиться протягом одного місця і лише в разі гарантування збереження права дитини на житло.

Частиною 3 ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

Аналіз викладених норм дає підстави для висновку, що батьки, як законні представники малолітньої дитини, зобов'язані дбати про захист прав своєї дитини і у разі їх неправомірної поведінки, а саме неправдивого повідомлення про існування у неповнолітньої дитини права на користування житловим приміщенням, яке підлягає відчуженню, сприяють наступу негативним наслідкам для дитини, бо не завжди відсутність дозволу органу опіки та піклування на відчуження майна, право користування яким має малолітня (неповнолітня дитина), тягне визнання такого правочину недійсним, а може спричинити інші наслідки.

Вимоги позову на підставі ст. 229 ЦК України мотивовані, тим, що позивач при вчиненні договору дарування помилялася, бо не знала, що тим самим втрачає будь-які права на спірний будинок. Саме з таких підстав вона дала пояснення в апеляційному судді, бо на даний час дійсно в провадженні Охтирського міськрайонного суду Сумської області розглядається позов матері про виселення її з дитиною.

Вирішуючи спір про визнання договору дарування недійсним на підставі ч. 6 ст. 203 ЦК України, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що підстави позову мотивовані вчиненням позивачем правочину внаслідок помилки щодо його обставин, т.т. оспорюється правочин вчинений під впливом помилки за ст. 229 ЦК України, яка є самостійною нормою матеріального закону і підлягає застосуванню при вирішення даних правовідносин.

За змістом цієї статті якщо особа, яка вчинила правочин, помилялася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

В судовому засіданні сторони визнали, що мотивами дарування позивачем матері спірного будинку стали не можливість позивачем утримання цей будинок через її матеріальний стан. Отже, позивач усвідомлювала існуючі на той час обставини за яких передала у власність матері спірний будинок.

Як роз'яснено у п. 19 постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009 р. № 9 «Про судовому практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» при вчинені правочину під впливом помилки, слід розуміти, що особа помилялася стосовно обставин які існували саме на момент його вчинення і повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Враховуючи викладене, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції не визначив характер спірних правовідносин, вирішив спір по суті без застосування матеріального закону, який регулює ці правовідносини, внаслідок чого ухвалив судове рішення яке не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України, а доводи апеляційної скарги з приводу незаконності та необґрунтованості оскарженого рішення дають підстави для його скасування на підставі ст. 309 ЦПК України, з ухваленням нового рішення про відмову у позові, оскільки позивачем не було доведено, що даруючи матері квартиру вона помилялась щодо обставин правочину.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-314, 316, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 16 грудня 2016 року скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_3, третя особа - Орган опіки та піклування Охтирської міської ради, про визнання недійсним договору дарування житлового будинку.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді: