Справа № 317/4818/16-ц
№/п 2/317/224/201 7
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 лютого 2017 року м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області у складі :

головуючого судді Мінгазова Р.В.,

при секретарі Капто Д.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Приватного підприємства «Світточ» до ОСОБА_1, Фізичної особи підприємця ОСОБА_2, третя особа Запорізька районна державна адміністрація, про визнання договору оренди землі недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року ПП «Світточ» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1, ФОП ОСОБА_2, третя особа - Запорізька державна адміністрація Запорізької області сектор з питань державної реєстрації, про визнання договорів оренди землі недійсними, в обґрунтування якого зазначив, що відповідач ОСОБА_1 згідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку Серія ІІІ-ЗП № 037178 від 27.02.2003 року та Серія ІІІ-ЗП № 037179 від 27.02.2003 року є власником двох земельних ділянок загальною площею 6,70 га розташованих на території Миколай-Пільської сільської ради Запорізького району Запорізької області, цільове призначення земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 25 грудня 2008 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 укладено два договори оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення. Відповідно до умов договорів, відповідач ОСОБА_1 передала, а позивач прийняв в строкове платне користування земельні ділянки сільськогосподарського призначення кадастровий номер :01:002:0048 за № 403 та кадастровий номер :01:002:0047 за № 402 строком на десять років із закінченням строку дії у 2020 році та зареєстровані у ЗРФ «Центр ДЗК» про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 11 лютого 2010 року за № 61 та за № 47.

Проте, внаслідок змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» позивач у серпні 2016 року звернувся до державного реєстратора за реєстрацією вищезазначених договорів, проте отримав рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень за № 30869465 від 10 серпня 2016 року та за № 30869588 від 10 серпня 2016 року, оскільки існують суперечності, а саме на день звернення позивача за реєстрацією незмінених та не скасованих договорів оренди землі від 25 грудня2008 року вже зареєстровані договори оренди спірних земель укладених між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 Вказані земельні ділянки з моменту укладення обох договорів між ПП "Світточ" та відповідачем ОСОБА_1, не вибували з користування позивача, який на теперішній час продовжує фактичне користування зазначеними ділянками. ФОП ОСОБА_2 не отримав вищезазначені земельні ділянки у фактичне користування від відповідача ОСОБА_1 враховуючи вищевикладене, позивач змушений з зазначеним позовом звернутися до суду.

В судове засідання призначене на 08.02.2017 року представник позивача до суду не зявилася натомість на адресу суду надала заяву, якої просить суд позов задовольнити, судове засідання провести без технічної фіксації.

Відповідач ОСОБА_1 до суду не зявилася, не зважаючи на те, що своєчасно та належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи. Про причини своєї неявки не повідомила, будь-яких пояснень або заперечень по суті позову не надала.

Відповідач ФОП ОСОБА_2 до суду не зявився, не зважаючи на те, що своєчасно та належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Про причини своєї неявки не повідомив, будь-яких пояснень або заперечень по суті позову не надав.

Третя особа Запорізька державна адміністрація Запорізької області сектор з питань державної реєстрації свого представника до суду не направили. Будь-яких заперечень проти позову або пояснень стосовно суті позовних вимог до суду на надали.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.

У зв'язку з чим, на підставі ст.ст. 197 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового процесу.

Всебічно та повно зясувавши обставини справи, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, у звязку з наступним.

У відповідності зі ст. ст. 10, 11 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами.

В матеріалах справи міститься копія державного акта на право власності на земельну ділянку серії Серія ІІІ-ЗП № 037178 від 27.02.2003 року виданого Запорізькою райдержадміністрацією ради народних депутатів та зареєстрованим в Книзі записів державних актів на право власності на землю за № 95, ОСОБА_1 є власником земельної ділянки № 403 загальною площею 6,70 га, яка розташована на території Миколай-Пільської сільської ради Запорізького району Запорізької області, кадастровий номер :01:002:0048, цільове призначення земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

В матеріалах справи міститься копія державного акта на право власності на земельну ділянку серії Серія ІІІ-ЗП № 037179 від 27.02.2003 року виданого Запорізькою райдержадміністрацією ради народних депутатів та зареєстрованим в Книзі записів державних актів на право власності на землю за № 96, ОСОБА_1 є власником земельної ділянки № 402 загальною площею 6,70 га, яка розташована на території Миколай-Пільської сільської ради Запорізького району Запорізької області, кадастровий номер :01:002:0047, цільове призначення земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Згідно до договорів оренди землі від 25 грудня 2008 року між позивачем ПП «Світточ» та відповідачем ОСОБА_1 були укладені договори оренди землі, предметом яких є земельна ділянка № 403 сільськогосподарського призначення площею 6,70га, кадастровий номер :01:002:0048 розташована на території Миколай-Пільської сільської ради Запорізького району Запорізької області та земельна ділянка № 402 сільськогосподарського призначення площею 6,70га, кадастровий номер :01:002:0047 розташована на території Миколай-Пільської сільської ради Запорізького району Запорізької області. Вказані договори укладено на десять років та зареєстровані у відділі зареєстровані у ЗРФ «Центр ДЗК» відповідно до Порядку державної реєстрації договорів оренди землі, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 2073 від 25 грудня 1998 року, який діяв на момент укладення вищевказаного договору та зареєстрований у відділі Держкомзему у Запорізькому районі Запорізької області, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 11 лютого 2010 року за № 61 та за № 47 строк яких закінчується 11 лютого 2020 року.

Згідно до актів прийому-передачі обєкта оренди (земельних ділянок) від 25 грудня 2008 року вбачається, що відповідач ОСОБА_1 передала, а позивач ПП «Світточ» прийняв земельні ділянки № 403 площею 6,70 га та № 402 площею 6,70га, які розташовані на території Миколай-Пільської сільської ради Запорізького району Запорізької області.

Згідно рішень Державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Запорізького районного управління юстиції Запорізької області за № 30869465 від 10 серпня 2016 року та за № 30869588 від 10 серпня 2016 року, яким позивачу ПП «Світточ» було відмовлено в реєстрації речового права оренди земельних ділянок кадастровим номером :01:002:0047 та :01:002:0048, розташованих на території Миколай-Пільської сільської ради Запорізького району Запорізької області в звязку з тим, що таке право вже зареєстровано.

Згідно до наданого Запорізькою державною адміністрацією Запорізької області сектору з питань державної реєстрації на адресу суду копії договорів оренди землі від 25.12.2015 року вбачається що між ОСОБА_1О та ФОП ОСОБА_2 укладено два договори оренди землі на земельні ділянки з кадастровими номерами :01:002:0048 та :01:002:0047.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України встановлено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обовязків є договори та інші правочини.

За змістом ч. 2 ст. 792 ЦК України, відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про оренду землі» (в редакції, чинній на час укладення договору оренди).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про оренду землі» відносини, повязані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України (в редакції, чинній на час укладення договору оренди), договір, який підлягає державній реєстрації, є укладеним з моменту державної реєстрації.

Статтями 14, 18, 20 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, чинній на час укладення договору оренди) визначено, що договір оренди укладається у письмовій формі і набуває чинності після його державної реєстрації, яка проводиться у порядку, встановленому законом. Право оренди земельної ділянки виникає з дня державної реєстрації цього права.

Порядок державної реєстрації договорів оренди землі затверджений Постановою Кабінету Міністрів України № 2073 від 25 грудня 1998 року, а відповідно до Указу Президента України № 134/2003 від 17 лютого 2003 року «Про заходи щодо створення єдиної системи державної реєстрації земельних ділянок, нерухомого майна та прав на них у складі державного земельного кадастру», який в силу ст. 106 Конституції України є обовязковим до виконання на території України, на Державний комітет України по земельним ресурсам покладено обовязок щодо здійснення у складі державного земельного кадастру реєстрації земельних ділянок, нерухомого майна та прав на них, договорів оренди земельних ділянок. Не зареєстрований у встановленому законом порядку договір не є укладеним.

Відповідно до п. 2 Порядку державної реєстрації договорів оренди землі, державна реєстрація договорів оренди є офіційним визнанням і підтвердженням державою факту виникнення або припинення права оренди земельних ділянок.

З матеріалів справи вбачається, що договори оренди земельних ділянок № 403 та № 402 від 25 грудня 2008 року, укладені у письмовій формі, пройшли відповідну державну реєстрацію, відповідач ОСОБА_1 мала необхідний обсяг цивільної дієздатності, її волевиявлення було спрямоване на укладання договору оренди з ПП «Світточ». Оскільки ці договори оренди не визнано недійсними, не розірвано і не припинено, а термін їх дії закінчується 11 лютого 2020 року, тому вони вважаються чинним.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Відповідно до положень ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України в Постанові № 6 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», при розгляді справ про визнання правочинів недійсними суди залежно від предмета і підстав позову повинні застосовувати норми матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, та на підставі цих норм вирішувати справи. Судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України. Угода може бути визнана недійсною лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Тому в кожній справі про визнання угоди недійсною суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон повязує визнання угоди недійсною і настання певних юридичних наслідків.

Відсутність у договорі оренди землі хоча б однієї з істотних умов, передбачених

Згідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, чинній на час укладення договору оренди), а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону (в редакції, чинній на час укладення договору оренди) є підставою для визнання недійсними таких договорів оренди, відповідно до ч. 2 ст. 15 цього Закону.

Відповідна правова позиція щодо визнання договорів оренди земельних ділянок недійсними вказана у постанові Верховного Суду України від 06 лютого 2012 року по справі № 6-104ц11 та у постанові Верховного Суду України від 14 березня 2012 року по справі № 6-7цс12 за позовами власників земельних ділянок до ТОВ «Яромир-Агро», які мотивовані тим, що ч. 1 ст. 15 Закону України «Про оренду землі» визначені істотні умови договору оренди, відсутність хоча б однієї з цих істотних умов є, відповідно до ч. 2 цієї ж статті, підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору оренди недійсним.

Вказані постанови Верховного Суду України, відповідно до ст. 360-7 ЦПК України, є обовязковими для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують в своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України, які зобовязані привести свою судову практику у відповідність із цим рішенням Верховного Суду України.

Статтею 24 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендодавець зобовязаний не вчиняти дій, які б перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою.

В порушення вказаного обовязку відповідач ОСОБА_1О уклала обидва договори земельних ділянок, які на той момент вже були обєктом права оренди іншої особи. Суд констатує, що вказаними діями відповідачів було порушено право позивача самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі, яке передбачене абз.1 ч. 1 ст. 25 Закону та ст. 93 Земельного кодексу України.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що оспорювані договори оренди земельних ділянок від 25 грудня 2015 року укладені відповідачами ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 є такими, що порушують вказане право позивача на користування земельними ділянками, суперечить нормам Цивільного та Земельного кодексів України та Закону України «Про оренду землі» в частині забезпечення принципів непорушності, правомірності та обовязковості договорів оренди землі, які укладені з дотриманням необхідних вимог.

Враховуючи вищезазначене, суд вважає, що відповідачами ОСОБА_1та ФОП ОСОБА_2 при укладенні договору від 25.12.2015 року було недотримані вимоги статті 203 Цивільного кодексу України.

У відповідності до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права та інтересу.

Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання правочину недійсним п. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Згідно з ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права та інтересу.

Згідно ст.152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю, а власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Одним із способів захисту прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки є визнання правочину (угоди) недійсним (ч.2 ст.16 ЦК України та ч.3 ст.152 ЗК України).

Ч. 1 ст.27 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема застосування інших, передбачених законом, способів.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про повну обґрунтованість позовних вимог.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57-61, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати недійсними з моменту укладення договори оренди землі укладені між ОСОБА_1 та Фізичною особою підприємцем ОСОБА_2 від 25.12.2015 щодо передачі в оренду земельних ділянок загальною площею 6,70 га. кадастровий номер :01:002:0048 та кадастровий номер :01:002:0047 які розташовані на території Миколай-Пільської сільської ради Запорізького району Запорізької області.

Стягнути з ОСОБА_1 та Фізичної особи підприємця ОСОБА_2 на користь ПП «Світточ» витрати по сплаті судового збору, частково в розмірі по 689 грн. з кожного.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Р.В. Мінгазов