Справа № 415/6808/16-ц
Провадження № 2/415/282/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2017 року м. Лисичанськ

Лисичанський міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді Краснокутської М.О.,

за участі секретаря Тимофієвої О.В.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивач ОСОБА_2,

представників відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Лисичанського територіального центру соціального обслуговування про визнання незаконним та скасування наказу про накладення дисциплінарного стягнення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до Лисичанського територіального центру соціального обслуговування, в обґрунтування якої зазначила наступне. 22.06.2012 року позивач була прийнята відповідачем на роботу, де працювала на посаді юрисконсульта. Її безпосереднім керівником був директор центру. 18.05.2016 року начальник УПСЗН ОСОБА_5 прийняла та розглянула анонімну заяву, яка не містила інформації про прізвище, імя, по-батькові, адреси проживання заявника, не було підписано. 19.05.2016 року начальник УПСЗН направила лист заступнику директора відповідача посадовій особі, якій за своїми посадовими обовязками позивач не підпорядкований. У своєму листі директор УПСЗН повідомляла про отримання та розгляд зазначеної анонімної заяви та просила заступника директора тер центру розглянути питання про застосування до позивача заходів дисциплінарного характеру. 19.05.2016 року заступник директора відповідача наклала на позивача дисциплінарне стягнення у виді догани. З накладенням адміністративного стягнення позивач не погодилась та оскаржила його до суду, звернувшись з позовом до заступника директора відповідача, оскільки стягнення на неї було накладено незаконно. 27.09.2016 року Апеляційний суд Луганської області скасував рішення з підстав звернення з позовом до неналежної особи, зазначивши, що необхідно було звертатися з позовом не до заступника директора, а до територіального центру соціального обслуговування. На зазначене рішення позивачем була подана касаційна скарга. На цей час, отримавши додаткову консультацію, позивач погодилась з мотивами рішення Апеляційного суду Луганської області та відмовилась від підтримання касаційної скарги, вирішивши продовжити захист своїх прав в суді, звернувшись з позовом до належного відповідача. Вважає, що для вирішення спору необхідно встановити наступні обставини: чи дозволяє закон розглядати анонімні звернення; чи наділений заступник директора, якому вона не підпорядкована, повноваженнями накладати на неї дисциплінарне стягнення; за яку обставини на неї було покладено дисциплінарне стягнення; чи відносить закон зазначену обставину до порушень, які можуть бути підставою для накладення дисциплінарних стягнень юрисконсульта. Вважає, що розгляд анонімної заяви є порушенням ст.ст. 1, 19 КУ, а також спеціального закону, незаконною дією та виходить за межі повноважень будь-якої посадової особи відповідача. На думку позивача, дисциплінарне стягнення на неї можу бути накладено лише директором, якому, відповідно до п.1.3 посадової інструкції юрисконсульта та п. 5 Загального положення про юридичну службу міністерства, іншого органу виконавчої влади, державного підприємства, установи чи організації, затвердженого Постановою КМУ №1040 від 26.11.2008 року (далі ПКМУ №1040), підпорядковані юрисконсульт та юридична служба взагалі. У звязку з чим вважає, що заступник директора відповідача не був уповноважений на це. Вказує, що наказом заступника директора відповідача №33 від 19.05.2016 року на неї було накладено дисциплінарне стягнення за некоректне ставлення до внутрішньо переміщених осіб під час прийому в УПСЗН, підставою до наказу зазначений лист УПСЗН та пояснення позивача. Зазначені підстави не містять інформації про ті обставини, що осіб було багато, що свідчить про неправильне встановлення обставин. У листі директор УПСЗН дала вказівку розглянути питання відповідальності відповідно до ЗУ «Про правила етичної поведінки». Цей закон не містить термінології «некоректність», що, на думку позивача, свідчить про незаконність притягнення її до відповідальності. Вважає, що зазначене мало місце з причин неправильної організації праці. Посилаючись на п.12 ПКМУ №1040, яким забороняється покладати на юридичну службу обовязки, які не стосуються чи виходять за межі її компетенції, позивач приводить приклад, коли юристу доручають виконати роботу прибиральника, а потім за неналежне виконання цієї роботи притягають до дисциплінарної відповідальності. Вважає, що покладення на неї обовязків, які не стосуються її компетенції, якими стали доручення виконання їй роботи разом з трьома соціальними працівниками, а саме: прийом заяв та видача облікових довідок переселенцям, яка за суттю соціальна та підлягає виконанню соціальними працівниками. Таким чином, відповідачем було визначено дисциплінарний проступок як некоректна поведінка до кількох осіб, які є переселенцями. Посилаючись на розділ 4 посадової інструкції юрисконсульта відповідача, вважає, що некоректна поведінка не відноситься до переліку обставин, за які юрисконсульт несе відповідальність. Просить розглянути клопотання про поновлення їй пропущеного строку звернення до суду з поважних причин та визнати незаконним та скасувати наказ заступника директора Лисичанського територіального центру соціального обслуговування №33 від 19.05.2016 року про накладення дисциплінарного стягнення.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 заявлений позов підтримала повністю та пояснила, що накладення дисциплінарного стягнення є наслідком неприязних стосунків, що склалися між нею та керівництвом, вважає, що невиконання громадських обовязків не може бути підставою для накладення дисциплінарного стягнення, крім того, наказ складено неналежним чином, не було проведено службового розслідування, оспорює зазначені в наказі підстави та повноваження заступника директора територіального центру з накладення стягнення, також вважає, що листи Лисичанського міського голови та секретаря міської ради, надані на підтвердження повноважень заступника голови територіального центру, не мають обєктивного характеру.

Представник позивача адвокат ОСОБА_6 в судовому засіданні підтримав позовні вимоги ОСОБА_1 та пояснив, що анонімна заява була прийнята необґрунтовано, оскільки для ретельного розслідування потрібно знати не тільки прізвище, а й вік людини та які вади у неї є, припускає, що такої особи взагалі не існує, а ні до кого не можливо вести себе нетактовно, також оспорював повноваження заступника директора щодо накладення дисциплінарних стягнень на юрисконсульта, зазначивши, що повноваження мають бути визначені у наказі по підприємству, якого не було.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні заявлений позов не визнав, підтримав надані в попередньому судовому засіданні письмові заперечення представника відповідача ОСОБА_3 та пояснив, що підставою для винесення догани була не заява невідомої особи, а лист начальника УПСЗН №4602 та пояснювальна записка ОСОБА_1, до уваги також були взяті усні та письмові пояснення ОСОБА_7 та ОСОБА_8, які були свідками ситуації. Зазначив, що заява мешканки ІНФОРМАЦІЯ_1, яка була присутня під час конфлікту, написана під час звернення на особистому прийомі у начальника УПСЗН і не є анонімним зверненням, персональні дані в заяві не зазначені, оскільки особа побоювалась помсти з боку ОСОБА_1 Прийнявши скаргу, начальник УПСЗН вибачилась перед заявником, розглянула детально ситуацію, сповістила заступника директора тер центру і надала доручення притягнути ОСОБА_1 до відповідальності, заступник директора провела бесіду з ОСОБА_1 щодо конфлікту, який відбувся між нею та ВПО, остання надала письмове пояснення, в якому не заперечувала наявність факту сутички, проте заперечувала свою провину. Розглянувши суть справи, було прийнято рішення про оголошення ОСОБА_1 догани, яка є найменш суворим видом стягнення, який роботодавець може застосувати за порушення трудової дисципліни незалежно від тяжкості провини працівника, та для оголошення якої цілком достатньо лише самого факту наявності порушення. Щодо підпорядкування позивача лише директору установи, зазначив, що директор тер центру звільнилась 13.04.2016 року і по теперішній час ця посада є вакантною, проте це не означає, що діяльність установи припинилась, а юрисконсульту дозволено спізнюватись або не приходити на роботу, проявляти хамство та грубість до колег та клієнтів. Зазначає, що всі робітники установи підпорядковуються керівникові, тобто у разі відсутності директора штатному заступнику. Вказує, що це було відомо позивачу, як юрисконсульту установи, адже вона у своїй діяльності не тільки погоджувала проекти наказів, які надавались на підпис заступнику директора, але й зверталась до заступника директора з особистими заявами про надання їй відпусток або увільнення від виконання обовязків на певний час. Щодо посилання позивача на неправильну організацію керівництвом її праці у звязку з дорученням прийняття заяв від ВПО, зазначив, що з наказом №357 від 11.11.2014 року ОСОБА_1 була ознайомлена, що означає, що вона надала згоду на прийом ВПО, робота була організована за графіком, у 2016 році ОСОБА_1 була задіяна до прийому 1 раз на тиждень та лише інколи 2 рази за проханням УПСЗН. Оспорює посилання позивача на Положення про юридичну службу, оскільки Лисичанський територіальний центр є комунальною установою, у тер центрі відсутня юридична служба, положення про неї і план роботи юридичної служби. Згідно зі штатним розкладом введена одиниця юрисконсульта, основним напрямком роботи якого є надання методичної та правової допомоги структурним підрозділам установи та працівникам. Зазначив, що при розгляді питання про застосування дисциплінарного стягнення до ОСОБА_1, керівництво керувалось не власними спонуканнями, а п.4.5 Посадової інструкції юрисконсульта, п.7.1 Правил внутрішнього трудового розпорядку Лисичанського тер центру, п.1.4 Положення про Лисичанський тер центр, п.3 Постанови КМУ від 29.12.2009 року №1417 «Деякі питання діяльності територіальних центрів соціального обслуговування (надання соціальних послуг)» в частині принципів відповідальності за дотримання етичних норм. Вказав, що відповідно до чинного законодавства працівник зобовязаний виконувати роботу з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, працювати сумлінно і чесно, вчасно і точно виконувати розпорядження роботодавця, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, порушення працівником трудової дисципліни, невиконання або неналежне виконання покладених на нього трудових обовязків є підставою для притягнення його до дисциплінарної відповідальності. Вважає, що ОСОБА_1, неналежно виконала покладені на неї обовязки, допустила грубість та хамство по відношенню до ВПО, порушивши п.2.13 та п.4.5 Посадової інструкції юрисконсульта, п.7.1 Правил внутрішнього трудового розпорядку Лисичанського територіального центру соціальних послуг, п.1.4 Положення про Лисичанський територіальний центр соціальних послуг, п.3 Постанови КМУ від 29.12.2009 року №1417 «Деякі питання діяльності територіальних центрів соціального обслуговування (надання соціальних послуг)», отже наказ про накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення є законним, обґрунтованим, прийнятим з додержанням законодавства та відповідає фактичним обставинам справи, тому просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши докази та зясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до наступного.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_8 суду пояснила, що 17.05.2016 року вона здійснювала прийом внутрішньо переміщених осіб та чула як ОСОБА_1, приймаючи внутрішньо переміщену особу, жінку похилого віку, розмовляла на підвищених тонах, в принизливій та некоректній формі, із роздратуванням, чим викликала сльози жінки, яка була на прийомі, та обурення мешканки ІНФОРМАЦІЯ_2, яка її супроводжувала. Остання зазначила, що вважає, що ОСОБА_1 принижує людей і повідомила про намір поскаржитись на неї керівнику. Сама свідок ОСОБА_8 намагалась переконати мешканку Лисичанська не роботи цього, обіцяючи поговорити з ОСОБА_1 Також пояснила, що з приводу вказаної конфліктної ситуації нею була складена доповідна записка на імя начальника УПСЗН. Неприязних стосунків між ОСОБА_1 та ОСОБА_9 не було.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснила, що 17.05.2016 року ОСОБА_1, здійснюючи прийом внутрішньо переміщених осіб, поводилась грубо та некоректно з внутрішньо переміщеною особою, жінкою похилого віку, яка звернулась до неї на прийом. Коли мешканка Лисичанська, що супроводжувала цю жінку зробила зауваження ОСОБА_1 з приводу її поведінки і почала у свідка ОСОБА_7 питати прізвище, імя та по-батькові ОСОБА_1, остання підійшла і сама назвала свої данні, зазначивши при цьому, щоб вони навіть і не намагались їх десь називати. Зробила це з викликом, зухвало, чим викликала додаткове обурення мешканки Лисичанська. Також свідок суду пояснила, що перед тим намагалась заспокоїти мешканку Лисичанська та переконати її не скаржитись на ОСОБА_1 З приводу вказаної конфліктної ситуації нею була складена службова записка на імя начальника УПСЗН. Про неприязні стосунки між ОСОБА_1 та ОСОБА_9 їй нічого не відомо.

Як встановлено у судовому засіданні, ОСОБА_1 з 25.06.2012 року була прийнята на посаду юрисконсульта Лисичанського територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг), що підтверджується копією наказу № 27-к від 22.06.2012 року (а.с.7).

Згідно з п. 4.5 Посадової інструкції юрисконсульта Лисичанського територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг), затвердженої 25.06.2012 року директором терцентру ОСОБА_10, юрисконсульт несе відповідальність за порушення правил внутрішнього трудового розпорядку, норм поведінки посадової особи.

ОСОБА_1 була ознайомлена з зазначеною посадовою інструкцією 25.06.2012 року, про що свідчить її підпис (а.с. 53) та факт чого не оспорюється самою ОСОБА_1

Відповідно до наказу Лисичанського територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) від 24.11.2014 р. №125 «Про організацію роботи з обліку осіб, які переміщуються з районів проведення антитерористичної операції» на виконання рішення виконавчого комітету Лисичанської міської ради від 11.11.2014 року № 357 та відповідно до п.2 Постанови Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року №509 прийняття заяв та видачу довідок про взяття на облік осіб, які переміщуються з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції доручено серед інших і ОСОБА_1, контроль за виконанням цього наказу покладено на ОСОБА_9, заступника директора територіального центру (а.с.8). Вказані обставини також не заперечуються сторонами.

Відповідно до копії графіку прийму громадян в громадській приймальні за підписом заступника директора ОСОБА_9, затвердженим директором тер центру ОСОБА_10 20.01.2016 року, юрисконсульт ОСОБА_1 здійснює прийом ВПО у середу (а.с.60).

Як вбачається з листа начальника УПСЗН ОСОБА_5 від 19.05.2016 року № 4602 на імя заступника директора Лисичанського територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) ОСОБА_11, 18 травня до УПСЗН надійшла заява мешканки ІНФОРМАЦІЯ_2 зі скаргою на нетактовну поведінку та приниження гідності переселенців з боку працівника терцентру ОСОБА_1, яка 17 травня 2016 року здійснювала прийом внутрішньо переміщених осіб в УПСЗН, вкрай грубе та некоректне ставлення ОСОБА_1 до відвідувачів підтверджується доповідними записками спеціаліста відділу персоніфікованого обліку УПСЗН та працівника тер центру, вважають поведінку ОСОБА_1 такою, що підриває довіру громадян (тим більше переселенців) до влади та негативно відображається на репутації органів місцевого самоврядування, також нагадано про відсутність доповідної записки на адресу УПСЗН про вжиті заходи реагування щодо попереднього факту недостойної поведінки ОСОБА_1, який стався 09.05.2016 року та поставлено питання щодо застосування до ОСОБА_1 заходів дисциплінарного характеру (а.с. 10).

Також матеріали справи містять заяву, адресовану Начальнику УПСЗН ОСОБА_5 та датовану 18.05.2016 року, яка не містить зазначення особи, яка її склала та зі змісту якої вбачається, що особа яка її склала, була свідком грубого ставлення з боку ОСОБА_1, яка грубо, невиховано поводила себе з сімейною парою похилого віку, які є внутрішньо переміщеними особами з м. Стаханова, кричала на них, принижувала, здавалося, що вона вдарить людей, поводилась таким чином, оскільки наближався обідній час, крім того заява містить прохання вжити заходів (а.с.9).

Суд при оцінці вказаного доказу враховує пояснення представника відповідача, щодо того, що заява була написана під час звернення на особистому прийомі у начальника УПСЗН і не є анонімним зверненням, персональні дані в заяві не зазначені, оскільки особа побоювалась помсти з боку ОСОБА_1, проте вважає цей доказ недопустим та не покладає його в основу рішення.

Згідно з пояснювальною запискою юрисконсульта ОСОБА_1, на імя заступника директора терцентру ОСОБА_9, датованою 19.05.2017 року, 17.05.2016 року об 11.55 на прийомі в УПСЗН до неї звернулась внутрішньо переміщена особа з проханням видати дублікат довідки, ОСОБА_1 надала їй консультативну послугу з заповнення форми заяви, у графі місце реєстрації у внутрішньо переміщеної особи зявилось питання «Де це?», на що ОСОБА_1 відповіла, що на сторінці 11 паспорта, таке саме питання особа ставила декілька раз, після чого кинула ручку та відмовилась писати, оскільки не розуміла що саме, на це ОСОБА_1 повідомила, що о 12.00 годину буде змушена покинути компютерну базу і внутрішньо переміщена особа написала заяву, отримавши о 12.05 нову довідку. Також зазначено, що з ОСОБА_12 в процесі прийму ОСОБА_1 в діалог не вступала, на що отримала на свою адресу лексику в образливій формі (а.с.11). Копія вказаної пояснювальної надана позивачем і не оспорюється представником відповідача.

Відповідно до копії наказу заступника директора Лисичанського територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) ОСОБА_9 від 19.05.2016 року №33 «Про накладення дисциплінарного стягнення ОСОБА_1Г.», ОСОБА_1 за некоректне ставлення до внутрішньо переміщених осіб під час їх прийому в УПСЗН оголошено догану відповідно до ст.147 КЗпП України; в якості підстав зазначено лист УПСЗН Лисичанської міської ради від 19.05.2016 року №4602 та пояснювальну ОСОБА_1 від 19.05.20016 року. Під наказом від руки написано «З наказом не погоджуюся у звязку з його необґрунтованістю та відсутністю доказів та його неправомірністю» (а.с. 12). Вказана ксерокопія наказу надана позивачем і не оспорюється сторонами, також матеріали справи містять завірену належним чином копію цього наказу (а.с.77).

Згідно з даними книги реєстрації наказів під порядковим номером 33 міститься запис від 19.05.2016 року «Про накладення дисциплінарного стягнення» (а.с. 80). Матеріали справи містять завірену належним чином копію обгортки та відповідної сторінки вказаної книги, факт наявності відповідних записів в якій не оспорюється сторонами.

Згідно з актом Лисичанського територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) №3 від 19.05.2016 року, інспектор з кадрів ОСОБА_13, заступник завідувача відділення соціальної допомоги вдома ОСОБА_14 та соціальний працівник відділення організації надання адресної натуральної та грошової допомоги ОСОБА_15, склали цей акт про те, що інспектором з кадрів ОСОБА_13 у присутності юрисконсульта ОСОБА_1 зачитано в голос наказ від 19.05.2016 року №33 «Про накладення дисциплінарного стягнення ОСОБА_1Г.» і запропоновано надати письмовий підпис про ознайомлення з наказом, ОСОБА_1 від підпису відмовилась, однак написала заперечення про незгоду з наказом (а.с.78). Матеріали справи містять завірену належним чином копію вказаного акту, який не оспорюється сторонами.

Відповідно до даних журналу реєстрації актів по територіальному центру, під порядковим номером 3 міститься запис від 19.05.2016 року про акт відмови від підпису в наказі про оголошення догани від 19.05.2016р. №33 (а.с.79). Матеріали справи містять завірену належним чином копію обгортки та відповідної сторінки вказаного журнали, факт наявності відповідних записів в якому не оспорюється сторонами.

В судовому засіданні також було прослухано диск з аудіо записом, який було долучено до матеріалів справи за клопотанням представника позивача ОСОБА_6, і який, зі слів позивача, містить аудіо запис вільної розмови ОСОБА_1 та ОСОБА_8, при цьому остання не була попереджена про аудіо фіксацію їх розмови (а.с.76).

При прослуховуванні аудіо диску встановлено, що він дійсно містить аудіо запис розмови двох жінок стосовно конфліктної ситуації, проте суд позбавлений можливості достовірно встановити, кому саме належать голоси на записі, оскільки суд не наділений повноваженнями проводити фоноскопічне дослідження. Крім того, суд враховує, що зі слів позивача, її співрозмовниця не була попереджена про здійснення аудіо фіксації розмови.

Враховуючи вказані обставин, принцип безпосередності судового розгляду, вимоги до судового рішення, яке може бути обґрунтоване лише доказом, одержаним у визначеному законом порядку, положення ч.4 ст.60 ЦПК України, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, при оцінці вказаного доказу, суд вважає його недопустимим, оскільки він одержаний з порушенням порядку, встановленого законом.

Крім того, суд враховує, що свідок ОСОБА_8, будучи попередженою про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві покази та склавши присягу свідка, безпосередньо надала пояснення судові з усіх відомих їй обставин цієї справи.

Також матеріали справи містять копію картки із зразками підписів та відбитка печатки, відповідно до якої право першого підпису мають директор ОСОБА_10 та заступник директора ОСОБА_9, право другого підпису головний бухгалтер ОСОБА_16 та бухгалтер ОСОБА_17 (а.с.57), доказ був досліджений в судовому засіданні, проте при його оцінці суд вважає його неналежним, оскільки він не містить інформації щодо предмета доказування, а свідчить лише про наявність організаційно-розпорядчих повноважень.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно зі ст. 139 КЗпП України працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Відповідно до п.п. 7.1 змін та доповнень до колективного договору між адміністрацією та профспілковим комітетом Лисичанського територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) на 2014-2016 роки, схваленими загальними зборами трудового колективу територіального центру 30.04.2014 року порушення трудової дисципліни (невиконання або неналежне виконання з вини працівника покладених на нього трудових обовязків, норм етики поведінки) тягне за собою застосування заходів дисциплінарного чи громадського впливу. А також застосування інших заходів, передбачених чинним законодавством (а.с.54).

Згідно зі ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення.

Відповідно до ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці.

Відповідно до ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Доводи позивача та її представника ОСОБА_6 щодо відсутності у заступника директора Лисичанського територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) ОСОБА_9 повноважень накладати дисциплінарні стягнення суд вважає необґрунтованими, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 6.1. Положення про Лисичанський територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг), територіальний центр очолює директор (а.с.81-84).

Відповідно до Розпорядження міського голови ОСОБА_18 від 13.04.2016 року №63к «Про звільнення директора Лисичанського територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) ОСОБА_10І.» ОСОБА_10 звільнено з посади директора Лисичанського територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) з 13.04.2016 року за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію за ст.38 КЗпП України, що підтверджується копією відповідного розпорядження (а.с.42).

Згідно листа Лисичанського міського голови ОСОБА_18 від 26.10.2016 року №3869/01-16, залученого до матеріалів справи в судовому засіданні за клопотанням представника відповідача, після звільнення директора Лисичанського територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) з 14 квітня 2016 року по теперішній час обовязки директора виконує заступник директора ОСОБА_9 (а.с. 85).

Відповідно до листа секретаря міського голови ОСОБА_19 від 21.03.2017 року №1154/01-16, залученого до матеріалів справи в судовому засіданні за клопотанням представника відповідача, після звільнення директора Лисичанського територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) з 14 квітня 2016 року по теперішній час обовязки директора виконує заступник директора ОСОБА_9 (а.с. 86).

Вказані докази суд вважає належними та допустимими, виданими належними особами у передбаченому законом порядку та бере їх до уваги, оскільки сумніватися в їх достовірності у суду підстав немає.

У разі звільнення керівника закладу, порядок виконання обовязків за його посадою регламентується нормами розяснення Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦРПС «Про порядок оплати тимчасового замісництва» від 29.12.65 р. № 30/39 (зі змінами, внесеними згідно з Постановою Держкомпраці №521/30-18 (v0521400-86) від 11.12.86 р. Цими роз'ясненнями передбачено, що призначення працівника виконувачем обовязків за вакантною посадою не допускається.

Згідно з штатним розкладом Лисичанського територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) з 01.05.2016 року, затвердженого 27.04.2016 року міським головою ОСОБА_18, у штатному розкладі наявна лише одна одиниця заступника директора (а.с.52).

Згідно з розділом 2 п.п. 8, 11 Посадової інструкції заступника директора Лисичанського територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) передбачено, що він організовує роботу з якісного та своєчасного розгляду звернень громадян, несе відповідальність за своєчасне інформування заявників та органів місцевого самоврядування про результати розгляду, поважає гідність громадян (а.с.58).

Аналіз наведеного дає змогу дійти висновку, що накладення дисциплінарного стягнення на ОСОБА_1 було проведено особою, яка мала на час винесення оскаржуваного наказу повноваження першого керівника установи.

Також суд вважає такими, що заслуговують на увагу пояснення представника відповідача, щодо тих обставин, що ОСОБА_1 раніше не ставила під сумнів повноваження ОСОБА_9 як керівника установи, оскільки як юрисконсульт ОСОБА_1 у своїй діяльності не тільки погоджувала проекти наказів, які надавались на підпис заступнику директора, але й зверталась до заступника директора з особистими заявами про надання їй відпусток або увільнення від виконання обовязків на певний час.

За таких обставин, з урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що при накладенні дисциплінарного стягнення на ОСОБА_1 було дотримано усі вимоги чинного законодавства: стягнення було накладено у передбачений законом строк, повноважною особою, з дотриманням відповідної процедури, після отримання від ОСОБА_1 письмових пояснень, наказ про накладення дисциплінарного стягнення було належним чином доведено до відома останньої, накладений на неї захід стягнення передбачений трудовим законодавством, та вважає, що притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності було здійснено з дотриманням вимог статей 147-149 КЗпП України, факти виявлених порушень з боку позивача знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду справи, у звязку з чим підстав для скасування наказу №33 від 19.05.2016р. «Про накладення дисциплінарного стягнення ОСОБА_1Г.» суд не вбачає.

Статтею 233 КЗпПУ передбачено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Відповідно до ст. 234 КЗпПУ у разі пропуску з поважних причин строків, встановлених ст.233 КЗпПУ суд може поновити ці строки.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 пропустила тримісячний строк звернення до суду, проте звернулась з клопотанням про його поновлення, в обґрунтування зазначивши, що, не погодившись з накладенням адміністративного стягнення вона оскаржила його до суду, звернувшись з позовом до заступника директора відповідача, 27.09.2016 року Апеляційний суд Луганської області скасував рішення з підстав звернення з позовом до неналежної особи, зазначивши, що необхідно було звертатися з позовом не до заступника директора, а до територіального центру соціального обслуговування, на зазначене рішення позивачем була подана касаційна скарга, проте на цей час, отримавши додаткову консультацію, позивач погодилась з мотивами рішення Апеляційного суду Луганської області та відмовилась від підтримання касаційної скарги, вирішивши продовжити захист своїх прав в суді, звернувшись з позовом до належного відповідача.

Суд вважає таки доводи поважними, оскільки позивач намагалась захистити своє право в суді, у звязку наведеним, суд вважає, що строк звернення до суду з позовом пропущено з поважної причини, а тому клопотання позивача підлягає задоволенню, а строк звернення до суду - поновленню.

Разом з тим, вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши та оцінивши досліджені докази, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 до Лисичанського територіального центру соціального обслуговування та визнання незаконним та скасування наказу №33 від 19.05.2016 року про накладення на неї дисциплінарного стягнення.

Керуючись Конституцією України, ст.ст. 3, 10, 11, 57-60, 209, 212, 213, 215, ЦПК України, 139, 142, 147, 149, 150, 233, 234 КЗпП України,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Лисичанського територіального центру соціального обслуговування про визнання незаконним та скасування наказу про накладення дисциплінарного стягнення відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному суді Луганської області через Лисичанський міський суд, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ М.О. КРАСНОКУТСЬКА