АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/269/17 Справа № 175/731/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Озерянська Ж. М. Доповідач - Єлізаренко І.А.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.

суддів Свистунової О.В., Красвітної Т.П.

за участі секретаря Гулієва М.І. о

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної казначейської служби України на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 22 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 представника громадської організації "Незалежна Правозахисна Громадська Організація "Право на Захист", який виступає, представляє і діє в інтересах члена своєї громадської організації ОСОБА_2 до Кіровської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, третя особа - Державна казначейська служба України, про відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2016 року позивачі звернулися до суду з позовом до Кіровської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, третя особа - Державна казначейська служба України, про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування заявлених позовних вимог посилалися на те, що ОСОБА_2 звернулася з інформаційним запитом 08 квітня 2014 року до голови Кіровської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області ОСОБА_4 про отримання публічної інформації, яка вже створена та задокументована на носіях розпорядником інформації на порушенні запитання в законом визначений строк: тобто, про надання інформації як загальної публічної. Голова Кіровської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області ОСОБА_4, який зобов'язаний був надати відповідь на запит письмово у визначений ст. 20 Закону 2939-VI строку, порушив вимоги цього Закону і вчинив неправомірні дії. Постановою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30 квітня 2015 року, позовні вимоги ГО НПГО «Право на Захист» в інтересах члена своєї громадської організації ОСОБА_2 до голови Кіровської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області ОСОБА_4 про визнання дій неправомірними у зв'язку із порушенням права на отримання публічної інформації та зобов'язання вчинити певні дії - задоволено, дії голови Кіровської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області ОСОБА_4 визнано неправомірними. Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 18 серпня 2015 року апеляційну скаргу Кіровської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області було залишено без задоволення, а постанову Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30 квітня 2015 року - залишено без змін. Отже, є встановлений судовим рішенням факт неправомірних дій голови Кіровської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області ОСОБА_4, який несе відповідальність за здійснення наданих йому законом функцій та повноважень. ОСОБА_2, як індивідуальний суб'єкт, фізична особа, громадянка України одноособово, не могла протистояти державі в особі організованих державно-владних інститутів для відновлення свого порушеного права і витрачала своє особисте власне життя із представниками громадської організації «Право на Захист», ходіння з вини відповідача, який не надав відповідь на її запит по всіляким судовим інстанціях всіх трьох ланок, на поштову переписку, нескінченними отримання процесуальних документів із судів всіх трьох ланок, складанням та підготовкою письмових документів. Через неправомірні дії відповідача, вона була змушена поміняти свій спосіб життя. Підготовка численних документів забрало у неї багато часу, сил, енергії, засобів, приносило і приносить досі почуття постійного приниження та залежності від відповідача, так як я була змушена просити у суб'єкта владних повноважень те, що їй належить по законному праву. Вона втратила з вини відповідача віру в дієвість Конституції, законів, що захищають права людини і громадян держави. Стресовий стан, в ситуації принципово не вирішуваної для неї проблеми, порушив її нормальні життєві зв'язки, позбавив її можливості реалізації своїх звичок і бажань, завдав душевних страждань, що стало причиною погіршення відносин з оточуючими близькими людьми, тобто заподіяно моральну шкоду, яку вона оцінює в грошовій формі. Таким чином, протиправними діями відповідача ОСОБА_2 було завдано моральну шкоду, яку вона оцінює у сумі 2000 грн., а тому звернулася до суду за захистом своїх прав та просила стягнути з Державного казначейства України за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_2 моральну шкоду, завдану Кіровською селищною радою Дніпропетровського району Дніпропетровської області в особі голови ОСОБА_4 внаслідок вчинення неправомірних дій у розмірі 2 000 грн.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 22 липня 2016 року стягнуто з Державного бюджету України за рахунок коштів місцевого бюджету на користь ОСОБА_2 суму грошової компенсації моральної шкоди, завданої Кіровською селищною радою Дніпропетровського району Дніпропетровської області в особі голови ОСОБА_4 внаслідок вчинення неправомірних дій у розмірі 2000 грн. Стягнуто з Кіровської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області на користь держави 551 грн. 20 коп. судового збору.

Не погодившись з ухваленим рішенням суду, Державна казначейська служба України подали апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково з наступних підстав.

Згідно з ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом України.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ст. 11 ЦПК України).

Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України, у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За положеннями ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно з ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до ст.1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Зі змісту ч.ч. 1, 2 ст. 74 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» вбачається, органи та посадові особи місцевого самоврядування несуть відповідальність за свою діяльність перед територіальною громадою, державою, юридичними і фізичними особами.

Підстави, види і порядок відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначаються Конституцією України, цим та іншими законами.

На підставі ч. 1 ст. 76 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи та посадові особи місцевого самоврядування несуть відповідальність у разі порушення ними Конституції або законів України.

Відповідно до вимог ст. 77 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування перед юридичними і фізичними особами визначаються Конституцією України, цим та іншими законами. Шкода, заподіяна юридичним і фізичним особам в результаті неправомірних рішень, дій або бездіяльності органів місцевого самоврядування, відшкодовується за рахунок коштів місцевого бюджету, а в результаті неправомірних рішень, дій або бездіяльності посадових осіб місцевого самоврядування - за рахунок їх власних коштів у порядку, встановленому законом.

В п.10-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди №4 від 31 березня 1995 року (із подальшими змінами) роз'яснено, при розгляді справ за позовами про відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 56 Конституції України, при встановленні факту заподіяння моральної шкоди бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування або його посадовими чи службовими особами при здійсненні своїх повноважень, моральна шкода підлягає відшкодуванню за рахунок держави або органів місцевого самоврядування.

В п. 3 постанови Пленуму роз'яснено, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності, прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Виходячи з аналізу зазначених правових норм слід дійти висновку, що юридичною підставою такої відповідальності органів місцевого самоврядування є заподіяння шкоди юридичним чи фізичним особам у результаті прийняття незаконних рішень, вчинення неправомірних дій або бездіяльності при здійсненні ними виконавчих функцій і повноважень місцевого самоврядування, передбачених Законом та іншими законами.

Необхідними елементами такої відповідальності (незалежно від вини цих органів та осіб) є: шкода, протиправна поведінка та причинний зв'язок між шкодою і протиправною поведінкою.

Як вбачається з матеріалів справи 08 квітня 2014 року ОСОБА_2 звернулася з інформаційним запитом до голови Кіровської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області ОСОБА_4 про отримання загальної публічної інформації. Інформаційний запит було зареєстровано 11 квітня 2014 року (а.с.15).

Голова Кіровської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області ОСОБА_4, який зобов'язаний був надати відповідь на запит письмово у строк не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту, визначений ст. 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації», порушив вимоги цього Закону і відповідь не надав.

Постановою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30 квітня 2015 року позовні вимоги ГО НПГО «Право на Захист» в інтересах члена своєї громадської організації ОСОБА_2 до голови Кіровської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області ОСОБА_4 про визнання дій неправомірними у зв'язку із порушенням права на отримання публічної інформації та зобов'язання вчинити певні дії - задоволено. Визнано дії голови Кіровської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області ОСОБА_4, що виразилися у незабезпеченні виконання запиту від 08 квітня 2014 року ОСОБА_2 про надання публічної інформації, у ненаданні відповіді по суті інформаційного запита у встановлений Законом України «Про доступ до публічної інформації» строк, який було зареєстровано 11 квітня 2014 року, неправомірними. Зобов'язано голову Кіровської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області ОСОБА_4 надати відповідь на інформаційний запит ОСОБА_2 (а.с.18).

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 18 серпня 2015 року постанову Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30 квітня 2015 року залишено без змін (а.с. 17).

Звернувшись до суду із вищезазначеними позовними вимогами, позивачі послались на встановлений судовим рішенням факт неправомірних дій голови Кіровської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області ОСОБА_4, якими позивачу ОСОБА_2 було спричинено моральну шкоду, та яку вона оцінює у 2000 грн. (а.с.3-11).

Суд, задовольняючи позовні вимоги обґрунтовано виходив з того, що стресовий стан в ситуації принципово не вирішуваної для ОСОБА_2 проблеми, порушив її нормальні життєві зв'язки, позбавив її можливості реалізації своїх звичок і бажань, завдав душевних страждань та з урахуванням вимог справедливості та розумності, визначив розмір такої шкоди у 2000 грн., який відповідає обсягу та глибині фізичних і душевних страждань та дійшов правильного висновку про задоволення позову в повному обсязі.

Однак, з висновком суду щодо порядку відшкодування завданої ОСОБА_2 моральної шкоди шляхом стягнення коштів з Державного бюджету України погодитися не можливо, оскільки чинним законодавством України передбачено інший порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Таким чином, суд дійшов такого висновку через неправильне застосуванням норм матеріального права, що відповідно до ст. 309 ЦПК України, це є підставою для зміни судового рішення.

Відповідно до Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою КМУ від 15 квітня 2015 року № 215 Державна казначейська служба України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України. Згідно вказаного Положення, Державна казначейська служба відповідно до покладених на неї завдань здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Згідно п. 35 Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників в редакції

від 30 січня 2013 року №45 казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації): 1) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду; 2) шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень; 3) шкоди, заподіяної органом державної влади у сфері нормотворчої діяльності; 4) різниці між сумою коштів, що надійшли до державного бюджету від реалізації конфіскованого або зверненого судом у дохід держави майна, іншого майна, у тому числі валютних цінностей, що переходять у власність держави, та сумою, встановленою у судовому рішенні; 5) шкоди, заподіяної фізичній особі внаслідок кримінального правопорушення.

Отже, доводи апеляційної скарги щодо відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_2 в даному випадку повинно відбуватись за рахунок безспірного списання коштів місцевого бюджету, а не з державного, є слушними та заслуговують на увагу.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду підлягає зміні в частині формулювання резолютивної частини рішення, яка має бути викладенню в новій редакції.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України - задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 22 липня 2016 року змінити, виклавши його резолютивну частину в наступній редакції.

Відшкодувати ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 2000 грн., завдану Кіровською селищною радою Дніпропетровського району Дніпропетровської області в особі її голови ОСОБА_4, шляхом безспірного списання коштів місцевого бюджету Кіровської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя

Судді