Справа № 211/6012/16-ц
Провадження № 2/211/710/17
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

17 січня 2017 року Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Ніколенко Д.М.,

секретар: Гулько А.С.,

за участю представника позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, -

встановив:

Позивач ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини. Позовні вимоги обґрунтовує таким.

Вона 25.04.2009 року зареєструвала шлюб з відповідачем, який 15 січня 2015 року за рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області розірвано.

Від даного шлюбу мають малолітню дитину - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Відповідач по справі є батьком дитини.

Шлюбні стосунки вони припинили в 2013 році. Як під час фактичного припинення шлюбних стосунків так і у судовому процесі розірвання шлюбу спору про місце проживання дитини у них не виникало, дочка залишилася проживати з нею, відповідач проти цього не заперечував.

Відповідач в добровільному порядку не утримував дитину, чим не виконував свої батьківські обовязки. ОСОБА_2 працює, тому має постійний заробіток, але ухиляється від добровільного утримання дитини. Щоб кожен раз не звертатися за матеріальною допомогою на утримання дитини до відповідача та не принижуватися перед ним (нагадуючи про його обовязок утримувати дитину), вона змушена була звернутися до суду позовом, про стягнення аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частини його заробітку, щомісячно до повноліття дитини, який Довгинцівський районний суд задовільнив повністю.

Відповідач по справі далі ухиляється від сплати аліментів та має по ним заборгованість у розмірі 6721,72 грн., що підтверджує довідка-розрахунок № 607 від 16.11.2016 року, надана Довгинцівським відділом державної служби м. Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області. Таким чином, відповідач ігнорує виконання батьківських обовязків навіть задля виконання рішення суду, а тим паче не приймає участі в додаткових витратах на утримання дитини, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, тощо).

В 2016 році донці виповнилось 7 років, вона пішла до школи, що понесло додаткові витрати на її утримання. Вона купувала дитині шкільні речі , оргтехніку, стілець та стіл для навчання, ранець, окремий одяг для школи (шкільна форма) в якому є необхідність за правилами школи. Відповідача про це вона повідомляла, на що він відповів, що це її клопоти, бо вони вже розірвали шлюб і він не живе з нею, та відмовився допомагати матеріально у зборах до школи доньки.

Шкільна освіта є обовязковою та покликана для розвитку здібностей дитини. Для нормального навчання існують вимоги щодо організації місця для занять, наявність доступу до інформації для навчання враховуючі сучасні потреби та розвиток цивілізації (а це наявність компютера, іншого приладдя та оргтехніки).

Так, ця важлива подія (підготування умов для подальшого розвитку та навчання дитини) змусила витратити суму у розмірі 10166,50 грн, що підтверджується копіями квитанцій про купівлю цих товарів. Посилаючись на ст.ст. 180, 182, 185 СК України, просила суд стягнути з відповідача на свою користь на утримання малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, фактично понесені додаткові витрати на дитину в розмірі 5083,25 гривень.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, надала пояснення аналогічні тим, що викладені у позовній заяві. Просила позов задовольнити в повному обсязі. Крім того, просила суд вирішити питання про стягнення судових витрат на правову допомогу, що понесла позивачка.

Відповідач в судовому засіданні заперечував проти позову посилаючись на недійсність наданих позивачем товарних чеків, зазначив, що деякі з придбаних товарів не потрібні дитині в першому класі. Зазначив, що на його думку для підготовки дитини до школи цілком достатньо було придбання письмового столу, канцелярських товарів за винятком міні-степлеру та зошита на 96 аркушів.

Суд, вислухавши сторін по справі, дослідивши матеріали справи, дійшов до такого.

Як встановлено судом, сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі з 25.04.2009 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії 1-КИ №134996, який було розірвано 15 січня 2015 року за рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

20.09.2009 року у сторін народилась дитини, ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-КИ №245535.

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 червня 2016 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на утримання доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, стягнуто аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, щомісячно до повноліття дитини, починаючи стягнення з 24 травня 2016 року.

Відповідно до положень ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обовязки, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини.

Згідно ч.1 ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобовязані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Аналіз положень ст.185 СК України дає підстави для висновку про те, що при вирішенні вимог про участь одного з батьків у додаткових витратах на дитину, суд має встановити реальне існування особливих обставин, які викликають необхідність таких витрат. Лише при наявності цих умов і їх встановленні можливе ухвалення рішення про стягнення таких витрат в конкретній сумі.

До особливих обставин, які викликають необхідність додаткових витрат на дитину закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у звязку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Такі особливі обставини будуть індивідуальними у кожному конкретному випадку.

Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначаються за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення (ч.2 ст.185 СК України).

Визначення обставин, що можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоровя, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно (ч.3 ст.185 СК України).

У п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розяснено, що участь у додаткових витратах на утримання дитини, можна притягати лише батьків, у цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо).

Відповідно до ст.10 ЦПК України судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони зобовязані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ч.1 ст.60 ЦПК України), крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

З урахуванням таких вимог закону, саме на позивача покладено процесуальний обовязок довести, що нею понесені додаткові витрати на дитину, які викликані особливими обставинами, у звязку із підготовкою доньки до школи та понесеними витратами у звязку із цим в сумі 10166,50 грн. Проте, суду позивач не надала доказів на підтвердження того, що витрати повязані з підготовкою дитини до школи були викликані особливими обставинами

Суд зазначає, сам по собі вступ малолітньої дитини, ОСОБА_4, на навчання до загальноосвітнього навчального закладу не може безумовно свідчити, що витрати, повязані з навчанням в ньому викликані особливими обставинами в розумінні ст.185 СК України, зокрема, розвитком здібностей дитини і виникненням у звязку з цим обовязків у батька брати у них участь.

Враховуючи викладене, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.141, 180, 185 СК України, ст.ст. 5, 6, 10, 60, 88, 213-215 ЦПК України, суд -

вирішив:

в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини- відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Дніпропетровської області через Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя Д.М. Ніколенко