Справа № 570/5169/16-ц
Номер провадження 2/570/411/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2017 року

Рівненський районний суд Рівненської області

в особі судді Кушнір Н.В.,

при секретарі судового засідання Бардабуш В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Рівненського районного суду Рівненської області (м.Рівне вул.П.Могили 24) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього брата ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору:відділ опіки та піклування служби у справах дітей Рівненської міської ради Рівненської області до Городоцької сільської ради Рівненського районуРівненської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом,

в с т а н о в и в:

покликаючись на неможливість належним чином оформити свої спадкові права у зв»язку з втратою спадкодавцем правовстановлюючих документів на майно, позивач у поданій до суду 11 листопада 2016 року позовній заяві просить визнати за ним та ОСОБА_2 право власності по ? земельної ділянки в с.Городок Рівненського району Рівненської області кадастровий № :06:032:0126.

Всіх учасників цивільного процесу відповідно до ст.ст.74-76 ЦПК України належним чином повідомлено про час і місце розгляду справи, але відповідач до суду не з"явився. У поданих до суду заявах позивачі, представник третьої особи ОСОБА_3, сільський голова ОСОБА_4 просять справу слухати у їх відсутність на підставі наявних матеріалів справи, сторона позивача позов підтримує повністю, представник відповідача не заперечує проти його задоволення.

Крім того, суд вважає, що позов про визнання права власності є речово - правовим, вимоги якого звернені не до відповідача, а до суду, який має підтвердити наявність у позивача права власності на відповідне майно. У даному випадку, коли факти оспорювання чи невизнання права власності на майно з боку інших осіб відсутні, але відсутність документа, що засвідчує право власності на майно, заважає власнику володіти, користуватися, розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, відповідач у позові про визнання права власності може бути взагалі відсутній.

Зважаючи на те, що явку сторін не визнано обов'язковою, враховуючи достатність матеріалів справи для прийняття рішення та доказів про правовідносини сторін, відсутність необхідності заслуховувати їх особисті пояснення з приводу спору, суд, беручи до уваги встановлені строки розгляду цивільних справ, думку учасників цивільного процесу, дійшов висновку про можливість розглянути справу за відсутності вказаних осіб та згідно ч.2 ст.197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, прийшов до таких висновків.

Вимоги ст.214 ЦПК Кодексу зобов»язують суд під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Відповідно до ст.16 цього кодексу звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і в силу ст.ст.10, 60 ЦПК України, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Як встановлено судом, позивачі є єдиноутробними дітьми ОСОБА_5. Шлюб батьків ОСОБА_2 розірвано 14 листопада 2006 року. Батько позбавлений батьківських прав відносно вказаної дитини згідно рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 30 січня 2012 року. ОСОБА_1 є піклувальником ОСОБА_2 відповідно до розпорядження Рівненського міського голови № 57 від 18 серпня 2015 року.

30 жовтня 2007 року відповідачем надано право ОСОБА_5 на відведення земельної діялнки у власніть в урочищі Городок для будівництва житлового будинку та споруд за рахунок земель запасу.

23 травня 2008 року між ОСОБА_5 та ППФ "Конвест-проект" укладена угода на виготовлення документації на вказану земельну ділянку.

Згідно довідки з Державного земельного кадаструвказана земельна ділянка належить матері позивачів.

У Державному акті на земельну ділянку серії ЯЗ № 326010 кадастровий номер :06:032:0125 вказано, що сусіднім землекористувачем є ОСОБА_5 Земельні ділянки аналогічні, ця належить ОСОБА_6 - бабусі позивачів по материнській лінії спорідненості.

Станом на 31 жовтня 2016 року інвентаризаційна вартість земельної ділянки бабусі позивачів становить 73 860 грн.

ОСОБА_5 визнана померлою рішенням Рівненського районного суду Рівненської обласі від 17 грудня 2015 року і 15 січня 2016 року видане свідоцтво про її смерть.

25 лютого 2016 року за заявою позивача заведена спадкова справа до майна спадкодавиці.

Позивачам як спадкоємцям матері видані 12 свідоцтв про право на спадщину за законом на право на грошові заощадження, три квартири та дві земельні ділянки.

30 вересня 2016 року постановою приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу ОСОБА_7 позивачам відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку у зв"язку з неподачею правовстановлюючого документу.

Зі змісту ч.3 ст.16 ЦК вбачається, що суд може захистити цивільне право або інтерес способом, що встановлений договором або законом. Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст.ст.55, 124 Конституції та ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Згідно змісту ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно її позбавлений, право приватної власності є непорушним. Аналогічний висновок викладений і в ч.1 ст.321 ЦК України та ст.1 Першого протоколу Конвенції.

За змістом п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину, в порядку, встановленому цивільним законодавством. Особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину.

Вирішуючи спір, суд, перевіривши доводи позивачів, погодившись зі своєчасністю прийняття ним спадщини, дійшовши висновку про вчасність їх позовних вимог у зв'язку із наявністю відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, тому, не порушуючи норми ст.ст.10, 11 ЦПК України, ч.4 ст.129 Конституції України вважає за необхідне вирішити спір по суті, забезпечивши право позивачів на судовий захист, гарантований йому ст.ст.55, 124 Конституції України та передбачений ст.ст.3, 4 ЦПК України, виконуючи свої процесуальні функції у забезпеченні змагального цивільного процессу.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст.328 ЦК України). Відповідно до ч.5 ст.11 ЦК України цивільні права і обов'язки можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Можливість виникнення права власності за рішенням суду передбачено лише у ст.ст.335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших, не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів. Ст.392 ЦК України, у якій ідеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

В силу ст.1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов"язків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб. Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч.1 ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають, зокрема, діти спадкодавця.

При цьому відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 червня 1983 р. № 4 "Про практику розгляду судами України справ про спадкування" фактичне прийняття протягом зазначеного строку частини спадкового майна свідчить про прийняття спадщини в цілому.

Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 10 червня 2015 р. у справі № 6-162цс15, яка відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України, спори про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз'яснень, викладених в п.п.10, 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 про те, що відповідно до ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

У суду не виникло сумніву, що ОСОБА_5 на час визнання її померлою правомірно належала земельна ділянка в с.Городок Рівненського району Рівненської області кадастровий № :06:032:0126.

Ніким не заперечується, що позивачі своєчасно прийняли спадщину, в установлений законом строк подавши заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини, отримали свідоцтва про право на спадщину за законом на частину спадкового майна.

Оскільки позивачі є єдиними спадкоємцями за законом після смерті матері, то вони мають успадковувати все майно, що належало спадкодавцю на день визнання її померлою. Їх право на нього ніким не оспорюється, але в зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на нього позивачі позбавлені можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на це майно в нотаріальній конторі.

За таких обставин суд вважає, що в наявності є порушене право позивачів, за захистом якого спрямоване його звернення до суду, позивачем належними та допустимими доказами доведені сукупність всіх обставин, що дають суду підстави визнати за ними право власності на спадкове майно, тому позов підлягає до задоволення.

У зв»язку із диспозитивністю цивільного процесу суд не вирішує питання щодо відшкодування судових витрат, оскільки така вимога позивачем не заявлялася.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.57, 59, 88, 213-215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

задоволити цивільний позов ОСОБА_1 в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього брата ОСОБА_2 третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору:відділ опіки та піклування служби у справах дітей Рівненської міської ради Рівненської області до Городоцької сільської ради Рівненського районуРівненської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом.

Визнати за ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт громадянина України № 000278132, виданий 10 січня 2017 року органом 5610, РНОКПП НОМЕР_1) як спадкоємцем по закону після оголошення 15 січня 2016 року померлою своєї матері ОСОБА_5 право власності на 1/2 земельної ділянки в с.Городок Рівненського району Рівненської області загальною площею 0.1000 га, цільове призначення - будівництво і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий № :06:032:0126.

Визнати за ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2, паспорт громадянина України № 000278385, виданий 10 січня 2017 року органом 5610, РНОКПП 368604650) як спадкоємцем по закону після оголошення 15 січня 2016 року померлою своєї матері ОСОБА_5 право власності на 1/2 земельної ділянки в с.Городок Рівненського району Рівненської області загальною площею 0.1000 га, цільове призначення - будівництво і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий № :06:032:0126.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Рівненської області через Рівненський районний суд Рівненської області протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя: Кушнір Н.В.