Справа № 752/3474/17
Провадження №: 6/752/160/17
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2017 року Голосіївський районний суд м. Києва в складі головуючого судді Новака А.В., при секретарі Закаблуківській О.А., в судовому засіданні в м. Києві розглянувши заяву ОСОБА_1 про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Союз інвесторів України» від 22 квітня 2016 року,-

в с т а н о в и в :

до Голосіївського районного суду міста Києва надійшла заява ОСОБА_1 про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Союз інвесторів України» від 22 квітня 2016 року.

Заявник посилається на ту обставину, що Постійно діючий третейський суд при Всеукраїнській громадській організації «Союз інвесторів України» виніс рішення, яким вирішив питання про його права і обов'язки без його участі.

Заявник зазначає, що така обставина є відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 3895 ЦПК України, підставою для скасування рішення третейського суду.

Заявник надіслав до суду клопотання слухати справу у його відсутність та задовольнити вимоги заяви повністю.

Дослідивши матеріали заяви матеріали справи на підставі якої було винесено рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Союз інвесторів України» від 22 квітня 2016 року, суд дійшов наступних висновків.

22 квітня 2016 року Постіймо діючим третейським судом при Всеукраїнській громадській Організації «Союз інвесторів України», місцезнаходження 03143. м. Київ. вул. Заболотного, 150-Л. офіс 25 (надалі Третейський суд), у складі третейського судді Трубчанінова С.С. одноособово, було прийнято рішення по справі № 11/16 про стягнення з ОСОБА_1 па користь Публічною акціонерного товариства «СБЕРБАНК» Заборгованість за Договором про відкриття кредитної лінії № 81-В/13/35/ЮО/КЛ від 04.06.2013 р. в сумі 43152925.00 гривень. Позовні вимоги задоволені у повному обсязі.

Суд бере до уваги, що заявнику про існування вищезазначеного рішення Третейського суду стало відомо в зв'язку з відкриттям Відділом примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України виконавчого провадження за виконавчим листом № 725/8101/16-ц, який було видано Голосіївським районним судом міста Києва на підставі рішення Третейського суду від 22.04.2016 року.

З матеріалів справи на підставі яких було винесено рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Союз інвесторів України» від 22 квітня 2016 року вбачається, що оскаржуване рішення Третейською суду, було отримано заявником 23 січня 2017 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 3891 ЦПК України, заява про скасування рішення третейського суду подається до суду за місцем розгляду справи третейським судом сторонами, третіми особами протягом трьох місяців з дня прийняття рішення третейським судом, а особами, які не брали участі у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їх права і обов'язки, - протягом трьох місяців з дня, коли вони дізналися або повинні були дізнатися про прийняття рішення третейським судом.

Відповідно до ч. 3 ст. 3891 ЦПК України заява, подана після закінчення строку, встановленого частиною другою цієї статті, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Суд вважає, що за таких обставин заявником доведено наявність підстав для поновлення строку на подачу заяви про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Союз інвесторів України» від 22 квітня 2016 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 51 Закону України «Про третейські суди» та ст. 3895 ЦПК України, визначено вичерпний перелік підстав для скасування рішення третейського суду, а саме:

*справа, по якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону:

*рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди:

*третейську угоду визнано недійсною судом:

*склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідає вимогам закону;

*третейський суд вирішив питання про права і обов'язки осіб, які не брали участь у справі.

Статтею 46 Закону України «Про третейські суди» встановлені Вимоги до рішення третейського суду, а зокрема в рішенні суду повинно бути зазначено склад третейського суду і порядок його формування.

Зі змісту оскаржуваного рішення вбачається наявні порушення вимог ст.ст. 16-19 Закону України «Про третейські суди» при формуванні складу третейського суду.

Відповідно до ст. З Закону України «Про третейські суди» завданням третейського суду є захист майнових і немайнових прав та охоронюваних законом інтересів фізичних чи юридичних осіб шляхом всебічного розгляду та вирішення спорів відповідно до закону.

Як визначено в п. п. 1.2 ч. 1 ст. 4 цього ж Закону, третейський суд утворюється і діє на принципах: законності, незалежності третейських судів та підкорення їх тільки закону.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характер) або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці насамперед звертає увагу на два аспекти судочинства: формування суду та його компетенцію.

Зокрема в рішенні у справі «Компанія «DМD GROUP» проти Словаччини» Європейський суд з прав людини визнав порушення права на суд, встановлений законом, з огляду па те, що: а) питання передання справи від одного судді до іншого не було достатньо чітко врегульоване в національному праві, яке не передбачало жодних гарантій проти зловживань: б) єдиним документом, що регулював розподіл справ, був розклад роботи, який безконтрольно змінювався головою суду.

Відповідно, практика Європейського суду з прав людини вказує на те, що порушення процедури призначення представників судової влади, яка визначена національним законодавством, або нечіткість законодавства, що створює умови для зловживань, дає підстави для визнання порушення права на суд. встановлений законом, яке гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції.

Як зазначено у ч. ч. 1, 2 ст. 14 Закону України «Про третейські суди» сторони мають право вільно призначати чи обирати третейський суд та третейських суддів. За домовленістю сторін вони можуть доручити третій особі (юридичній або фізичній) призначення чи обрання третейського суду чи суддів. Для призначення чи обрання третейських суддів у кожній справі необхідна їхня згода.

Частиною 3 ст. 16 та ч. 1 ст. 17 Закону України «Про третейські суди» встановлено, що у постійно діючому третейському суді кількісній та персональний склад третейського суду визначається за правилами, встановленими регламентом третейського суду.

Згідно статті 14 Регламенту Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Союз інвесторів України» якщо інше не передбачено третейською угодою справа розглядається третейським суддею одноособово.

Відповідно до ст.. 18 Регламенту, встановлені права сторін, зокрема, брати участь у засіданнях Третейського суду, подавати клопотання та право заявляти відводи.

Відповідно до ст. 10 ЗУ «Про третейські суди», регламент третейського суду повинен визначати порядок та правила звернення до третейського сулу, порядок формування складу третейського суду, правила вирішення спорів третейським судом, інші питання, віднесені до компетенції третейського суду цим Законом. Регламент третейського суду може містити положення, які хоча і не передбачені цим Законом, але не суперечать принципам організації та діяльності третейського суду, визначеним цим Законом, і є необхідними для належного здійснення третейським судом повноважень з третейського вирішення спорів.

Таким чином виходячи з системного аналізу зазначених норм вбачається, що призначений суддя Третейського суду має бути погоджений сторонами шляхом реалізації права на відвід.

При цьому, відповідно до практики Європейського суду з прав людини таке призначення Головою цього постійно діючого третейського суду в будь-якому разі повинно здійснюватися з дотримання принципів організації і діяльності третейського суду, зокрема, таких як: законність; незалежність третейських суддів та підкорення їх тільки законові: рівність всіх учасників третейського розгляду перед законом і третейським судом; змагальність сторін, свободи в наданні ними третейському суду своїх доказів і у доведенні передсудом їх переконливості, та з забезпечення права на суд. встановлений законом, яке гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції.

Тобто, формування складу суду для розгляду справи становить систему взаємопов'язаних дій Голови постійно діючого третейського суду, відповідного третейського судді та учасників третейського спору, що полягають у передачі третейського спору на розгляд відповідного судді, повідомлення про призначення такого судді учасників, реалізація останнім свого права на заявлення відводу такому судді, у випадку існування встановлених законом підстав (погодження відповідного судді для розгляд) справи).

Отже, можливість реалізації учасниками третейського спору своїх обов'язків (прав) в процесі формування складу суду щодо погодження відповідного судді для розгляду конкретної справи (реалізація права на заявлення відводу судді у випадку існування встановлених законом підстав) обумовлена їх обізнаністю про особу, призначену Головою постійно діючого третейського суду, що кореспондується з обов'язком третейського суду повідомити про таке призначення.

З матеріалів справи на підставі яких було винесено рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Союз інвесторів України» від 22 квітня 2016 року, направлені судом листи не були отримані ОСОБА_1, і у зв'язку із спливом строків зберігання, повернуті на адресу Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Союз інвесторів України».

Таким чином, суд дійшов обґрунтованого висновку, що з ухвалами про визначення кількісного складу, призначення судді для третейського розгляду та призначення дати і часу розгляду справи, заявнки ОСОБА_1 ознайомлений не був і відповідно від незалежних від нього причин не мав можливості реалізувати свої процесуальні права сторони в цьому спорі, тобто погодитися або заявити відвід цьому складу суду, брати участі судовому засіданні, подати заперечення та інше.

Відповідно до п. 24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» та п. 23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гупенка проти України» наголошується на принципі рівності сторін як одному із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Матеріали справи на підставі яких було винесено рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Союз інвесторів України» від 22 квітня 2016 року не містять доказів, що вказаний спір розглядався у Третейському суді за спільним, позивача та відповідача, волевиявленням сторін.

З огляду на викладені обставини, суд вважає, що формування складу Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Союз інвесторів України» в даному випадку відбувалося з порушенням закріпленого Конвенцією принципу права на суд, встановлений законом, тобто склад Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Союз інвесторів України» при розгляді та вирішенні спору за яким відповідачем був ОСОБА_1, не відповідав вимогам ст. ст. 14. 16, 17 ЗУ «Про третейські суди», що в силу п. 4 ч. З ст. 51 ЗУ «Про третейські суди» та п. 4 ч. 2 ст. 3895 ЦПК України є підставами для скасування рішення третейського суду.

Керуючись ст.ст. 392-394, 399-401 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в :

заяву ОСОБА_1 про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Союз інвесторів України» від 22 квітня 2016 року - задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк на подачу заяви про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Союз інвесторів України» від 22 квітня 2016 року.

Рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Союз інвесторів України» ухвалене 22 квітня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Сбербанк» до ОСОБА_2, третя особа ТОВ «Оріон Гласс» про стягнення заборгованості в сумі 43152925.24 гривень - скасувати повністю.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя А.Новак