Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: Попович О.В., Завгородньої І.М., Мазур Л.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6, житлового кооперативу «Качество», третя особа - Сьома харківська державна нотаріальна контора в особі державного нотаріуса Агасян Віолетти Грачиківни, про визнання права власності, за касаційною скаргою представника ОСОБА_5 - ОСОБА_8 на рішення апеляційного суду Харківської області від

12 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У лютому 2016 року ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулися до суду з позовом про визнання права власності на квартиру, в якому просили на підставі ст. ст. 319, 328, 1216, 1218 ЦК України, а також ст. ст. 16, 17 Закону України «Про власність», ст. 22 КпШС УРСР, які діяли на момент виникнення спірних правовідносин, визнати за ОСОБА_4 право спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1, що складає 3/6 частини квартири; визнати за ОСОБА_4, ОСОБА_5 право власності на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1 за кожною в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_9, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1; визнати за ОСОБА_6 право власності на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_9

Зазначали, що вони є спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, та був власником квартири АДРЕСА_1.

ОСОБА_9 був чоловіком ОСОБА_4 та батьком ОСОБА_5 Спадкоємцями за законом першої черги після смерті ОСОБА_9 були також його мати - ОСОБА_10, яка померла

ІНФОРМАЦІЯ_2, та син - ОСОБА_6

Для прийняття спадщини вони звернулися із заявою до Сьомої харківської державної нотаріальної контори. Постановою державного нотаріуса від 04 лютого 2016 року їм було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом по 1/4 частині квартири АДРЕСА_1, оскільки право власності на вказану квартиру не зареєстровано в Державному реєстрі речових прав та КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації».

Вважають відмову нотаріуса неправомірною, оскільки право власності на вказану квартиру ОСОБА_9 набув у 1989 році шляхом сплати пайового внеску. При цьому враховуючи, що квартира була набута у власність в період шлюбу, вважали, що вона є спільною сумісною власністю та 1/2 частини належить дружині ОСОБА_4

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 30 травня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_4 та ОСОБА_5 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_4 право спільної сумісної власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, що складає 1/2 частини спірної квартири.

Визнано за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в порядку спадкування за законом право власності на 1/8 частини квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, за кожною.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_4 та

ОСОБА_5 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 12 жовтня

2016 року рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від

30 травня 2016 року скасовано, ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_5 - ОСОБА_8, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції, залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних у кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до положень ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив із того, що спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя

ОСОБА_9 та ОСОБА_4, а тому за ОСОБА_4 необхідно визнати право власності на 1/2 частини квартири. Крім того,

ОСОБА_4, ОСОБА_5 прийняли спадщину після смерті ОСОБА_9, а тому кожна з них має право на 1/8 частини квартири в порядку спадкування за законом.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив із того, що спірна квартира не є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_9 та ОСОБА_4, оскільки відсутні дані, що

ОСОБА_9 є власником квартири, а тому безпідставними є вимоги позивачів про визнання права власності на зазначену квартиру в порядку поділу спільного майна подружжя та в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_9

Висновок суду апеляційної інстанції є законним та обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи, наданим сторонами доказам та вимогам закону.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з ст. 12 Закону України «Про власність», в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин, основою створення власності є праця громадян та громадянин набуває право власності на майно з підстав не заборонених законом, або отримане в результаті спадщини або здійснення інших угод.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про власність», в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин, член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно.

Згідно роз'яснень, викладених у п. 5-1 постанови пленуму Верховного Суду України № 9 від 18 вересня 1987 року «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи», член житлово-будівельного кооперативу, який повністю вніс свій пай за квартиру, надану йому в користування, набуває право власності на квартиру і вправі розпоряджатися нею на свій розсуд - продавати, заповідати, обмінювати, в тому числі на інше жиле приміщення у будинку державного або громадського житлового фонду чи іншого житлово-будівельного кооперативу, на жилий будинок (частину будинку), що належить громадянину на праві власності і вчиняти відносно неї інші угоди, що не заборонені законом.

Враховуючи встановлені судом апеляційної інстанції обставини сплати пайового внеску за спірну квартиру у грудні 1978 року ОСОБА_12, правильним є висновок суду апеляційної інстанції, що саме ОСОБА_12 набув у власність вказану квартиру. При цьому після його смерті спадкоємцем всього його майна стала ОСОБА_10, яка в свою чергу заповіла спірну квартиру своєму онуку, відповідачу у справі -

ОСОБА_6 Крім того, згідно з рішенням загальних зборів членів житлового кооперативу «Качество» від 25 вересня 2008 року (протокол №6) пай в сумі 3 706 грн 40 коп. за квартиру АДРЕСА_1 передано від спадкоємця ОСОБА_10 її онуку ОСОБА_6 ( а. с. 85).

Суд апеляційної інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин, які виникли між сторонами, надав належну правову оцінку доказам по справі та дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог.

Доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

Докази та обставини, на які посилаються представник

ОСОБА_5 - ОСОБА_8 у касаційній скарзі, були предметом розгляду судом апеляційної інстанції. Оскаржуване судове рішення ухвалене з дотриманням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права.

Суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права (ч. 1 ст. 337 ЦПК України).

Керуючись ч. 3 ст. 332, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_8 відхилити.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 12 жовтня

2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: О.В. Попович

І.М.Завгородня

Л.М.Мазур