Провадження № 2/760/29/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 січня 2017 року Солом'янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого-судді - Шереметьєвої Л.А.

за участю секретаря - Бугайчука О.Р.

представника позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судового засіданні в м. Києві в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Авто Лайф» про визнання недійсним /нікчемним/ договору фінансового лізингу та стягнення коштів, суд

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом і просить визнати недійсним (нікчемним) Договір фінансового лізингу №1185 від 27 вересня 2016 року, укладений з відповідачем, і стягнути з нього 65 000 грн. 00 коп.

Посилається в позові на те, що 27 вересня 2016 року між ним та відповідачем був укладений Договір фінансового лізингу №1185, відповідно до якого відповідач взяв на себе зобов'язання придбати та передати йому трактор Беларус, моделі 1025.2, вартістю 650 000 грн. 00 коп., а він взяв на себе зобов'язання періодично сплачувати за користування трактором лізингові платежі.

За умовами договору він також повинен був сплатити комісію за організацію угоди в розмірі 10% вартості предмета лізингу, авансовий платіж в розмірі 50% вартості предмета лізингу, комісію за передачу предмета лізингу в розмірі 3% вартості предмета лізингу.

27 вересня 2016 року він сплатив відповідачу комісію за організацію угоди в розмірі 65 000 грн. 00 коп.

При укладенні договору та надання йому рахунку на оплату комісії за організацію договору відповідач не пред»явив йому відповідної ліцензії, хоча з точки зору п.4 ч.1 ст. 34 Закону України «Про фінансовий лізинг» її наявність є обов»язковою.

Крім того, вважає, що укладений з відповідачем договір є змішаним договором, містить ознаки договору оренди/найму/ та договору купівлі-продажу транспортного засобу, який за змістом ст.799 ЦК України має укладатися в письмовій формі, а договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Зазначив також, що послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою, яка також підлягає ліцензуванню.

Виходячи з цього, вважає, що укладений договір є недійсним з точки зору ст.227 ЦК України, а тому просить задовольнити позов.

Представник позивача вимоги останнього в судовому засіданні підтримав.

Представник відповідача в судове засідання не з»явився, просить розглядати справу в його відсутності.

Направив до суду заперечення, якими проти позову заперечував.

Посилався на те, що укладений договір є договором непрямого лізингу, а ТОВ »Авто Лайф» за укладеним договором є покупцем, а не продавцем.

Виходячи з того, що укладений договір є договором непрямого лізингу, нотаріальна форма його посвідчення не передбачена законом.

Крім того зазначив, що для такого виду господарської діяльності, яку веде товариство, отримання ліцензії не є обов'язковим, оскільки здійснює свою діяльність не на підставі ліцензії, а на підставі рішення Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг №883 від 21 квітня 2016 року про взяття на облік юридичної особи, про що видана відповідна довідка.

Щодо вимог про стягнення грошових коштів, зазначив, що сплачені позивачем 65 000 грн. 00 коп. є платою за надання товариством своїх послуг по купівлі лізингового майна.

Умовами укладеного договору передбачено, що у випадку, якщо лізингоодержувач, який не сплатив лізингові платежі та не отримав транспортний засіб, має право розірвати даний договір за власним бажанням, про що повідомити лізингодавця у письмовій формі з чітким волевиявленням щодо розірвання договору, шляхом направлення відповідного листа рекомендованою кореспонденцією на адресу лізингодавця та зазначення реквізитів особистого банківського рахунку для здійснення такого повернення. У строк, встановлений чинним законодавством, лізингодавець розглядає заяву лізингоодержувача та надає письмову відповідь, в якій повідомляє про розірвання договору та про наслідки його розірвання. В такому випадку поверненню підлягає 60% від сплаченого авансового платежу та/або частини авансових платежів, 40% лізингодавець утримує в якості штрафу за дострокове розірвання договору. Комісія за організацію угоди в такому випадку не повертається.

Виходячи з цього, просить у позові відмовити.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивача, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 806 ЦК України та ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Відносини, що виникають у зв'язку з договором лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку та Законом України «Про фінансовий лізинг» (ч. 2 ст. 806 ЦК України та ч. 1 ст. 2 Закону України «Про фінансовий лізинг»).

Судом встановлено, що 27 вересня 2016 року між сторонами був укладений Договір фінансового лізингу №1185.

Відповідно до п. 1.3 договору відповідач, як лізингодавець, взяв на себе зобов'язання придбати предмет лізингу у власність (трактор Беларус, моделі 1025.2, вартістю 650 000 грн. 00 коп.) та передати предмету лізингу у користування позивачу, як лізингоодержувачу, на термін та умовах, передбачених цим договором.

Згідно п. 1.7 договору предмет лізингу передається в користування лізингоодержувача протягом терміну, який становить не більше 30 днів з моменти сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця: комісії за організацію угоди; авансового платежу; комісії за передачу предмету лізингу; у разі наявності, сплатити різницю вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п. 9.4 ст. 9 даного договору, або різниці до вже сплаченого авансового платежу п. 9.5 ст. 9 даного договору.

Пунктом 3.1 встановлено, що лізингодавець зобов'язаний придбати предмет лізингу, а п. 3.3 зобов'язано лізингоодержувача сплачувати лізингові платежі за одержання предмету лізингу.

Відповідно до додатку №1 до договору від 27 вересня 2016 року встановлено комісію за організацію угоди в розмірі 10% вартості предмета лізингу - 1 037 доларів США 68 центів, авансовий платіж в розмірі 50% вартості предмета лізингу, комісію за передачу предмета лізингу в розмірі 3% вартості предмета лізингу 747 доларів США 13 центів.

Також встановлено розмір щомісячного платежу.

/ а.с. 4 - 12 /

З квитанції №61 від 27 вересня 2016 року вбачається, що позивач сплатив комісію за організацію угоди в розмірі 65 000 грн. 00 коп. шляхом перерахування готівки на рахунок відповідача.

/ а.с. 14 - 15 /

Відповідно до ч.1 ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» договір лізингу має бути укладений у письмовій формі.

Укладений між сторонами договір відповідає даній нормі закону.

За змістом ч.1 ст.209 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або за домовленістю сторін.

Зі змісту оспорюваного позивачем договору вбачається, що такої умови при його укладенні жодною із сторін не висувалося і не досягалося.

В свою чергу законодавством, яке регулює відносини фінансового лізингу, нотаріального посвідчення договору непрямого фінансового лізингу не передбачено.

Стаття 6 Закону України « Про фінансовий лізинг» вимагає лише простої письмової форми, якої сторони при укладенні договору дотрималися.

Крім того, відповідно до ч.4 ст.5 Закону України « Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» можливість та порядок надання окремих фінансових послуг юридичними особами, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами, визначаються законами та нормативно-правовими актами державних органів, що здійснюють регулювання діяльності фінансових установ та ринків фінансових послуг, виданими в межах їх компетенції.

Відповідно до п.п.2.1 п.2 Положення про надання окремих фінансових послуг юридичними особами- суб»єктами господарювання, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами, затвердженого розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг №21 від 22 січня 2004 року, юридична особа має право надавати послуги з фінансового лізингу за наявності довідки про взяття на облік юридичної особи, виданої Нацкомфінпослуг.

Згідно з п. 4 ч.1. ч.2 ст.34 вище приведеного Закону Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, у межах своєї компетенції видає ліцензії для здійснення фінансовими установами діяльності з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб.

Здійснення діяльності, зазначеної у частині першій цієї статті, дозволяється тільки після отримання відповідної ліцензії.

29 липня 2016 року Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, ТОВ »Лізингова компанія «Авто Лайф» видана довідка про взяття на облік юридичної особи як такої, що має право надавати послуги з фінансового лізингу.

/ а.с. 42 /

Відповідно до п.11-1 ч.1 ст.4 Закону фінансовими вважаються, у тому числі, такі послуги, як адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах.

Заперечуючи проти тверджень позивача в цій частині, представник відповідача посилався на те, що товариство не займається адмініструванням фінансових активів у групах, а займається фінансовим лізингом відповідно до вимог Закону України « Про фінансовий лізинг», яким не передбачено такого ліцензування.

Судом встановлено та не спростовується представником позивача, Договір фінансового лізингу, укладений між сторонами, не має ознак придбання товарів у групах, а тому ці твердження не можуть бути прийняті судом до уваги.

Відповідно до ч.1 ст.227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений бею без відповідного дозволу /ліцензії/, може бути визнаний судом недійсним.

Згідно з ч.ч.1,2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

За змістом ч.1 ст.216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов»язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Враховуючи викладене вище правове обгрунтування, суд вважає вимоги позивача безпідставними.

Суд не приймає до уваги твердження позивача, викладені в позові, та його представника в судовому засіданні, виходячи з наступного.

За правилами ст.ст.6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до норм ЦК України та Закону України «Про фінансовий лізинг», яким врегульовано такий вид економічної діяльності як фінансовий лізинг, суд вважає посилання позивача на норми ст. 799 ЦК України безпідставними, оскільки законом передбачено, що фінансовий лізинг повністю регулюється спеціальними законами, а отже до договорів лізингу можуть застосовуватися загальні положення про найм (оренду) лише з урахуванням спеціальних особливостей, встановлених цим параграфом та законом.

Закон, який регулює питання фінансового лізингу, не передбачено нотаріального посвідчення договорів фінансового лізингу, незалежно від того, якого виду майно передається у лізинг та кому саме - юридичній чи фізичній особі.

За таких обставин твердження позивача та його представника не можуть бути прийняті до уваги.

Керуючись ст. ст. 6, 15,16, 203, ч.ч.1,2 ст.216, ч.1 ст.216, ч.1 ст.227, 627, 779, ч.ч.1,2 ст. 806 ЦК України, ст. ст. 2 ч.1, 6 ч.1 Закону України «Про фінансовий лізинг», ст. 4 ч.1, 5, ч.ч.1,2 ст.34 Закону України « Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» ст. ст. 3,4,10, 11, 57-60, 209, 212- 215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Авто Лайф» про визнання недійсним / нікчемним/ договору фінансового лізингу та стягнення коштів відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції.

Суддя