УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., ЗавгородньоїІ.М., Коротуна М.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Лафорт», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_5, поданою представником ОСОБА_6, на рішення Апеляційного суду м. Києва від 31 серпня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, у якому просила стягнути з ОСОБА_5 на свою користь 41 772 грн 00 коп. в рахунок відшкодування шкоди, завданої внаслідок пошкодження транспортного засобу; шкоду, завдану здоров'ю у розмірі 8 333 грн 00 коп. та моральну шкоду у розмірі 16 000 грн 00 коп.

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_4 посилалася на те, що 29 вересня 2013 року з вини ОСОБА_5, цивільно-правова відповідальність якого застрахована у приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Лафорт» (далі - ПрАТ «СК Лафорт»), сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП), в результаті якої її автомобіль зазнав механічних пошкоджень на суму 41 772 грн 00 коп.

Позивачка зазначала, що відповідно до Централізованої бази даних МТСБУ виданий на ім'я відповідача ПрАТ «СК Лафорт» поліс АЕ/0651856 не діяв на момент ДТП, а тому за заподіяну шкоду має відповідати саме ОСОБА_5

З огляду на вказане та посилаючись на те, що у зв'язку із ДТП вона отримала тілесні ушкодження, а тому тривалий час знаходилася на лікуванні та понесла відповідні витрати у розмірі 8 333 грн 00 коп., у зв'язку з чим їй було було спричинено моральну шкоду, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких вона зазнала внаслідок ушкодження здоров'я, ОСОБА_4 просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 02 червня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 31 серпня 2016 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_8 задоволено частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 02 червня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 майнову шкоду, завдану внаслідок пошкодження транспортного засобу, у розмірі 41 772 грн 00 коп.; витрати на лікування у розмірі 6 351 грн 42 коп. та моральну шкоду в розмірі

1 000 грн 00 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_5 - ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволені позову, виходив із відсутності порушень прав позивача, оскільки позивач сам не скористався правами, наданими йому законом, та не звернувся із заявою про страхове відшкодування ані до страхової компанії, ані до господарського суду м. Києва з грошовими вимогами до ПрАТ «СК Лафорт», яке визнано банкрутом. При цьому, відмовляючи у задоволені позову в частині стягнення з відповідача витрат на лікування, суд виходив з того, що позивачем не доведено завдання шкоди його здоров'ю саме внаслідок ДТП.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та частково задовольняючи позов, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. ст. 57, 212 ЦПК України), правильно встановив характер правовідносин сторін у справі, застосувавши норми матеріального права, які їх регулюють, врахував правову позицію, викладену у Постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15, а також роз'яснення, викладені у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня

1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», та виходив з того, що потерпілому (позивачці) як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному, а тому вона вільно, на власний розсуд, може обирати спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, або до страховика, у якого ця особа застрахувала свою цивільну відповідальність, у зв'язку із чим суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення матеріальної та моральної шкоди у вмотивовано визначеному судом розмірі саме з винуватця ДТП - ОСОБА_5

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення, зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновком суду апеляційної інстанції щодо їх оцінки.

На підставі вищевикладеного та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5, подану представником ОСОБА_6, відхилити.

Рішення Апеляційного суду м. Києва від 31 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

І.М. Завгородня

В.М. Коротун