Справа № 162/631/16-ц Провадження № 22-ц/773/254/17 Головуючий у 1 інстанції: Глинянчук В.Д.
Категорія: 27 Доповідач: Русинчук М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 лютого 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Русинчука М.М.,

суддів - Осіпука В.В., Матвійчук Л.В.,

з участю: секретаря Губарик К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою позивача на рішення Любешівського районного суду від 12 грудня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2016 року публічне акціонерне товариство комерційний банк (далі ПАТ КБ) «ПриватБанк» звернулося до суду з даним позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 01.08.2008 року між банком та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №VOM0GA. Відповідно до умов договору ПАТ КБ «Приватбанк» надало відповідачу ОСОБА_1 кредит на суму 277046 грн. до 01.08.2028 року. ОСОБА_1 зобов'язувалась повертати кредит та сплачувати відсотки щомісячними платежами у порядку, визначеному умовами кредитного договору. Відповідно до умов договору погашення заборгованості відбувається у наступному порядку: щомісяця у період сплати ОСОБА_1 повинна надавати банку кошти для погашення заборгованості, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотків, комісії, а також інших витрат згідно із договором. У випадку порушення зобов'язань за договором встановлено сплату відсотків банку за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нарахованих від суми непогашеної у строк заборгованості за кредитом.

На забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_1 між банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки відповідно до умов якого поручитель зобовязувався відповідати перед кредитором за виконання обовязків за кредитним договором в тому ж розмірі, що і позичальник.

Вказує на те, що позичальник ОСОБА_1 свої зобовязання щодо погашення заборгованості за кредитом не виконала у звязку з чим у неї виникла заборгованість, розмір якої станом на 04.07.2016 року становить 1775469,61 грн., з яких: 242344,47 грн. заборгованість за кредитом, 412235,24 грн. заборгованість по процентах, 81557,29 грн. комісія за користування кредитом, 1039332,61 грн. пеня.

Позивач, користуючись своїм диспозитивним правом вимоги, просив суд стягнути солідарно з відповідачів на його користь заборгованість за кредитним договором в розмірі 736137 грн., яка не включає у себе нараховану пеню, а також стягнути судові витрати по справі.

Рішенням Любешівського районного суду від 12.12.2016 року в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ПАТ КБ "ПриватБанк" просив скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову, з підстав неповного зясування судом обставин, що мають значення для справи, а також через порушення норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга підлягає до задоволення, а оскаржуване рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову, виходячи з такого.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що банк обрав спосіб захисту своїх прав шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, тому боржник має право очікувати погашення заборгованості за рахунок предмета іпотеки до спливу строку кредитного договору, а тому вимога банку про стягнення суми боргу, непокритою іпотечним майном, повинна заявлятися лише після фактичного звернення стягнення на предмет іпотеки, в інакшому випадку може мати місце штучне збільшення заборгованості боржника за кредитним договором, у звязку з чим прийшов до висновку про те, що заявлені ПАТ КБ «ПриватБанк» позовні вимоги є передчасними.

Однак до таких висновків місцевий суд прийшов з порушенням норм матеріального права та без повного зясування обставин, що мають значення для справи.

Судом першої інстанції встановлено, що 01.08.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № VOM0GA, відповідно до умов якого остання отримала кредит у сумі 277046 грн. на строк до 01.08.2028 року включно у вигляді непоновлюваної кредитної лінії на споживчі цілі зі сплатою відсотків у розмірі 1,67 % на місяць на суму залишку заборгованості та зобовязалася повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленому кредитним договором (а.с.12-17). Період внесення щомісячних платежів встановлено з 01 по 05 число кожного місяця.

Відповідно до пункту 8.1 договору, кредит із загальної суми 277046 грн. надавався позичальнику на наступні цілі: 224686 грн. на споживчі цілі, з них 215600 грн. на споживчі цілі шляхом: видачі готівки через касу, а також у розмірі 6468 грн. на сплату винагороди за надання фінансового інструменту момент надання кредиту, 1540 грн. для сплати страхового платежу страхування майна за договором страхування майна на перший рік дії кредиту, 1078 грн. для сплати особистого страхування за договором особистого страхування на перший рік дії кредитного кредиту, а також у розмірі 52360 грн. на сплату страхових платежів у випадку та в порядку передбачених п. п. 2.1.3, 2.2.7 даного договору.

Цим же пунктом кредитного договору передбачено, як зазначалося, сплату відсотків за користування кредитом 1,67% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, а також винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 3% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, винагороди за резервування ресурсів у розмірі 5,04 % річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п. 7.2. даного договору.

Пунктом 7.2. кредитного договору передбачено, що при невиконанні позичальником умов, передбачених п.2.2.11 договору, банк зобовязаний здійснити додатковий моніторинг погашення кредиту по рахунку. При цьому позичальник сплачує банку винагороду, що дорівнює сумі залишку коштів між сплаченими позичальником на день здійснення моніторингу коштами і нарахованими банком на останній термін сплати. Сплата винагороди здійснюється у гривні. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, винагорода сплачується в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати.

Відповідно до п. 2.3.3. договору, у разі порушення позичальником будь-якого із зобовязань, передбачених умовами договору, кредитор має право вимагати дострокового погашення позичальником заборгованості за кредитом, нарахованих процентів за користування кредитом, неустойки, відшкодування збитків у випадках невиконання позичальником умов договору.

Пунктом 8.4. договору передбачено, що при порушенні позичальником зобовязань із погашення кредиту, позичальник сплачує банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожний день прострочки, але не менше 1 гривні.

За змістом ст. 1054 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Належним виконанням зобовязання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обовязки сторін зобовязання.

Із метою забезпечення виконання позичальником зобовязань за вказаним кредитним договором між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки, відповідно до умов (п. 2 договору) якого останній зобовязувався відповідати перед банком за виконання зобовязань за кредитним договором у тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків (а.с.18).

Згідно із ч. 2 ст. 553 ЦК України порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Частина 1 ст. 554 ЦК України зазначає, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

З матеріалів справи також вбачається, що із метою забезпечення виконання зобовязань, між банком та відповідачем ОСОБА_2 01.08.2008 року був укладений договір іпотеки, відповідно до умов якого останній надав в заставу належне йому майно, а саме: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 108,8 кв. м., який розташований за адресою: Волинська область, смт. Любешів, вул. Червоноармійська, буд.№34.

Заочним рішенням Любешівського районного суду від 01.04.2011 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення у звязку з неналежним виконанням зобовязань за кредитним договором було задоволено (а.с.106-107).

Звернуто стягнення на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами загальною площею 108,8 кв. м., який розташований за адресою: Волинська область смт. Любешів, вул. Червоноармійська, буд.№34, шляхом продажу вказаного предмета іпотеки ПАТ КБ „ПриватБанк з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням ПриватБанку всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Вирішено питання про судові витрати у справі.

Додатковим рішення цього ж суду від 28.10.2011 року ухвалено вказати в резолютивній частині: виселити ОСОБА_2 та ОСОБА_1, котрі зареєстровані та проживають у будинку, що розташований за адресою: вул. Червоноармійська, 34 в смт. Любешів Волинської області зі зняттям з реєстраційного обліку у Відділі у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Любешівського РВ УМВС України у Волинській області. Виправити найменування позивача з закритого акціонерного товариства комерційного банку Приватбанк на публічне акціонерне товариство комерційний банк Приватбанк та виправити суму стягнутих судових витрат з 1700 грн. судового збору та 30 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи на 1708,50 грн. судового збору та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи (а.с.108-110).

Рішенням апеляційного суду Волинської області від 13.03.2013 року, залишеного без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.08.2013 року, додаткове рішення Любешівського районного суду від 28.10.2011 року в даній справі скасовано та ухвалено нове рішення. В задоволенні позову ПАТ КБ Приватбанк до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про виселення відмовлено.

Рішення Любешівського районного суду від 01.04.2011 року залишено без змін та доповнено абзац другий резолютивної частини цього рішення: - після слів вул. Червоноармійска, буд. №34, словами та цифрами в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №VOM0GA від 01.08.2008 року в розмірі 343244,51 грн., що складається з несплаченої суми кредиту в розмірі 227156,47 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 73842,15 грн.; заборгованості по комісії в розмірі 13517,01 грн.; пені в розмірі 28728,88 грн.,; - після слів здійснення продажу словосполученням за початковою ціною предмета іпотеки в розмірі 308000 грн..

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (ст. 575 ЦК України).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека це вид забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно із ч. 1 ст. 7 цього Закону за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобовязанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобовязання.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

За змістом цієї статті звернення стягнення на предмет іпотеки повинне задовольнити вимоги кредитора за основним зобовязанням, і тільки ця обставина може бути підставою для припинення зобовязання, що вважається виконаним згідно зі ст. 599 ЦК України.

Забезпечувальне зобовязання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному.

Звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобовязання на забезпечувальне. Тому задоволення вимог за дійсним основним зобовязанням одночасно зі зверненням стягнення на предмет іпотеки не зумовлює подвійного стягнення за основним зобовязанням, оскільки домовленість сторін про його заміну забезпечувальним зобовязанням відсутня.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України № 1080цс15 від 03 лютого 2016 року, яка відповідно до положень частини першої статті 360-7 ЦПК України, є обовязковою для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права, а також має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні цієї норми права.

Такий самий правовий висновок щодо застосування норм ст. 33 Закону України «Про іпотеку» міститься й у постанові Верховного Суду України від 09 вересня 2014 року.

З наявних у справі матеріалів справи встановлено, що на момент розгляду справи заочне рішення Любешівського районного суду від 01.04.2011 року не було виконано, а предмет іпотеки не реалізовано, і відповідно, погашення вимог кредитора за рахунок іпотеки не відбулося.

Отже, за таких обставин є можливим стягнення суми заборгованості і це не призведе до подвійного стягнення боргу за вказаними кредитним договором.

Відповідно до наданого банком розрахунку загальна сума заборгованості відповідачів за кредитним договором станом на 04.07.2016 року становить 736137 грн., з яких: 242344,47 грн. заборгованість за кредитом, 412235,24 грн. заборгованість по процентах, 81557,29 грн. комісія за користування кредитом (а.с.5-8).

Отже, з врахуванням наведених та встановлених в суді апеляційної інстанції обставин, враховуючи подальше невиконання відповідачами зобовязань за кредитним договором, а також відсутності погашення вимог банку за рахунок іпотеки, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване в даній справі рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову, яким з відповідачів на користь банку в солідарному порядку підлягає до стягнення заборгованість за кредитним договором № VOM0GA від 01.08.2008 року в розмірі 736137 грн.

У відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає до стягнення сплачений ним судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги в розмірі 23188 грн. 31 коп. по 11594 грн. 16 коп. з кожного відповідача.

На підставі наведеного колегія суддів приходить до висновку, що у звязку з порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідністю висновків суду обставинам справи, оскаржуване в даній справі рішення суду підлягає відповідно до положень ст. 309 ЦПК України скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу позивача публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" задовольнити.

Рішення Любешівського районного суду від 12 грудня 2016 року в даній справі скасувати і ухвалити нове рішення.

Позов задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2 в користь публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором № VOM0GA від 01 серпня 2008 року в розмірі 736137 (сімсот тридцять шість тисяч сто тридцять сім) грн., з яких: 242344 грн. 47 коп. заборгованість за кредитом; 412235 грн. 24 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом; 81557 грн. 29 коп. заборгованість по комісії за користування кредитом.

Стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_2 в користь публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" судові витрати по 11594 (одинадцять тисяч пятсот девяносто чотири) грн. 16 коп. з кожного.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: