Справа №480/1805/16-ц 06.02.2017 06.02.2017 06.02.2017
Справа №480/1805/16-ц Головуючий першої інстанції Терентьєв Г.В.
Провадження №22-ц/784/177/17 Доповідач апеляційного суду Серебрякова Т.В.
УХВАЛА

Іменем України

06 лютого 2017 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого - Серебрякової Т.В.,

суддів: Лисенка П.П., Самчишиної Н.В.,

із секретарем судового засідання Лептугою С.С.,

за участі: позивача - ОСОБА_2 та її представника - ОСОБА_3,

третьої особи - ОСОБА_4,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_5 ухвалу судді Миколаївського районного суду Миколаївської області від 11 липня 2016 року, постановлену у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_6, ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_4, про стягнення заборгованості за договором позики з урахуванням трьох процентів річних від простроченої суми та відшкодування моральної шкоди,

УСТАНОВИЛА:

У червні 2016 року ОСОБА_2 пред'явила вищевказаний позов до ОСОБА_6 і ОСОБА_5.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначала, що 14 березня 2013 року вона надала відповідачу в борг кошти в сумі 20 000 євро зі сплатою процентів за користування коштами в розмірі 3% на місяць, на строк до 14 липня 2013 року, одержання яких відповідач ОСОБА_6 підтвердив розпискою.

Посилаючись на те, що в строк, передбачений в розписці, позичальник гроші не повернув, від свого обов'язку повернути кошти останній ухиляється, позивач просила позов задовольнити, стягнути на її користь з відповідача ОСОБА_6 суму боргу з врахуванням трьох процентів річних від простроченої суми, що становить 632 557 грн. 06 коп.

Крім того, вказувала на те, що внаслідок таких дій відповідача ОСОБА_6 їй спричинена також моральна (немайнова) шкода, компенсацію якої вона оцінила в розмірі 20 000 грн. та просила стягнути її з ОСОБА_6 на свою користь.

Ухвалою судді Миколаївського районного суду Миколаївської області від 11 липня 2016 року відкрито провадження у справі за даним позовом.

Не погодившись із зазначеною ухвалою, відповідач ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просила вказану ухвалу скасувати, та постановити нову ухвалу, якою повернути позовну заяву без розгляду. При цьому, остання вказувала на порушення позивачем правил підсудності, на яке, як на її думку, суддя районного суду не звернув уваги.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, ст.1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до положень ст.ст.55,124 Конституції України та ст.3 ЦПК України, а також постанови Пленуму Верховного Суду України 12 червня 2009 року за №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

При здійсненні правосуддя у цивільних справах суд першої інстанції, неухильно дотримуючись норм матеріального та процесуального права, повинен забезпечити їх справедливий, неупереджений та упродовж розумного, але не більш встановленого законом строку розгляд і вирішення з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

В силу ст.107 ЦПК України усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються судом першої інстанції, якими є районні, районні у містах, міські та міськрайонні суди. Законодавчі акти, які по-іншому визначають суди першої інстанції щодо певних цивільних справ, відповідно до ч.3 ст.2 ЦПК України не можуть бути застосовані.

Питання про підсудність справ визначається ЦПК України, зокрема: розділом II - щодо справ наказного провадження; главою 1 розділу III - щодо справ позовного провадження; розділом IV - щодо справ окремого провадження; розділами VI, VII - щодо заяв (скарг) стягувача, боржника, інших учасників виконавчого провадження, заяв (подання) державного виконавця з питань, пов'язаних з виконанням судових рішень; главами 1 і 2 розділу VIII - щодо клопотань про визнання, звернення до виконання рішення іноземних судів; ст.404 - щодо заяв про відновлення втраченого судового провадження; ст. 414 - щодо справ за участю іноземних осіб.

Так, за змістом ст.109 ЦПК України, яка носить загальний характер, позови до фізичних осіб пред'являються в суд за їхнім зареєстрованим місцем проживання.

В той же час, згідно з правилами, які врегульовані ст.113 ЦПК України, позивач має право вибору між судами за місцем проживання відповідачів, в тому разі коли позов пред'явлено до кількох відповідачів, які проживають у різних місцях.

Визначення місця проживання фізичної особи виписано в ст.29 ЦК України.

За нею, таким місцем є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель, тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 пред'явила вищезазначений позов до двох відповідачів ОСОБА_6 та ОСОБА_5

Відповідно до відомостей наданих ВАДР УДМС України в Миколаївській області, зареєстрованим місцем проживання відповідача ОСОБА_6 є АДРЕСА_1 (а.с.101).

Місцем проживання ОСОБА_5, про що вказала і сама відповідач в наявних у справі документах, є АДРЕСА_1 (а.с.76-77,134-135).

Виходячи із вищенаведеного, позивач ОСОБА_2 мала право пред'явити позов за зареєстрованим місцем проживання відповідачів - фізичних осіб до Миколаївського районного суду Миколаївської області, а тому подала позов до належного суду.

В свою чергу, за відповідності позовної заяви вимогам чинного цивільно-процесуального законодавства і сплати по ній судового збору, районний суд зобов'язаний був її прийняти і на її підставі відкрити провадження у справі, що останній вірно і зробив.

Посилання особи, яка подала апеляційну скаргу, на те, що відповідач ОСОБА_6 фактично проживає за іншою адресою, що територіально відноситься до іншого району міста Миколаєва, не має правового значення для визначення підсудності за положеннями ч.1 ст.109 ЦПК України, так як закон пов'язує підсудність не з фактичним перебуванням особи, а з її зареєстрованим місцем проживання або перебування.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що підстав для скасування ухвали судді Миколаївського районного суду Миколаївської області від 11 липня 2016 року не вбачається, оскільки оскаржувана ухвала постановлена з додержанням вимог процесуального закону.

Керуючись ст.ст.303, 307, 312, 315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - відхилити, а ухвалу судді Миколаївського районного суду Миколаївської області від 11 липня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий Т.В. Серебрякова

Судді: П.П. Лисенко

Н.В. Самчишина