АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 669/629/16-ц
Провадження № 22-ц/792/434/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2017 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого судді Костенка А.М.,

суддів: Гринчука Р.С., Грох Л.М.,

секретар Гриньова А.М.

з участю : позивача, його представника, представника відповідача

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 669/629/16-ц за апеляційною скаргою Ямпільської селищної ради Білогірського району Хмельницької області на рішення Білогірського районного суду від 12 січня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Ямпільської селищної ради Білогірського району Хмельницької області про визнання права власності на спадкове майно.

Заслухавши доповідача, пояснення позивача, представників сторін, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з апеляційною скаргою, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 звертаючись до суду з позовом просила, визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1, яка належала ОСОБА_2 Зазначала, що 30 серпня 2010 року помер ОСОБА_2, після смерті якого залишилося спадкове майно, а саме вказана вище квартира. Позивач є спадкоємцем за законом пятої черги, оскільки є двоюрідною сестрою спадкодавця, проте позбавлена можливості оформити свої спадкові права, оскільки після смерті ОСОБА_3, яка померла 14 липня 2004 року так і після смерті її сина ОСОБА_2, який помер 30 серпня 2010 року було виявлено, що на спірну квартиру відсутні правовстановлюючі документи. З даних підстав нотаріус винесла постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Рішенням Білогірського районного суду від 12 січня 2017 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті двоюрідного брата ОСОБА_2 право власності на квартиру № 20 по

вул. Центральній (раніше Леніна), 32 смт. Ямпіль, Білогірського району, Хмельницької області.

В апеляційній скарзі Ямпільська селищна рада з рішенням суду не погоджується, просить його скасувати та постановити нове, яким в задоволені позову ОСОБА_1 відмовити, оскільки рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначала, що представником позивача в суд першої інстанції було надано оригінал заяви ОСОБА_3 про звернення до керівництва органу приватизації _____________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_4 Провадження № 22-ц/792/434/17

Доповідач Костенко А.М. Категорія № 39

Ямпільського авторемонтного заводу для отримання права власності на квартиру № 20 по вул. Леніна, (перейменовано на Центральну), 32, смт. Ямпіль, Білогірського району, Хмельницької області. Проте доказів на підтвердження того, що вказана заява була розглянута і ОСОБА_3, ОСОБА_2 було відмовлено в приватизації спірної квартири позивачем не було надано. Однак, подану до суду першої інстанції вказану заяву не слід брати до уваги, оскільки в ній відсутня відмітка про її реєстрацію, відсутні підписи наймача та членів сімї, не засвідчено печаткою. Крім того, на даний час спірну квартиру не приватизовано, а тому про спадкування не може йти мови, оскільки успадкувати можна лише майно яке перебувало у особистій приватній власності спадкодавця. В даному випадку спірна квартира є державною і якщо позивач на момент смерті ОСОБА_2 не проживала і не була зареєстрована у даній квартирі, то вона не може її успадкувати.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши сторін, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення з наступних підстав.

У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що спадкодавець за життя звернувся до органу приватизації з заявою про приватизацію спірної квартири, однак доказів, того що така заява у встановлений строк була розглянута або в приватизації було відмовлено немає, а тому на думку суду першої інстанції до спадкоємців перейшло право вимоги про визнання за ними права власності на квартиру.

Однак, з таким висновком суду погодитись не можна.

Встановлено, що з 1983 року сімя в складі чоловіка ОСОБА_5, його дружини ОСОБА_3 та їх сина ОСОБА_2 проживали в ІНФОРМАЦІЯ_1 (колишня вулиця Леніна), 32 в смт. Ямпіль Білогірського району Хмельницької області. Дані про видачу ордера на вселення сімї ОСОБА_2 до даного житлового приміщення, рішення певних органів, організацій, підприємств щодо вселення відсутні, хоча факт проживання в даному житловому приміщенні сімї ОСОБА_2 сторонами не заперечується і підтверджується витягами з погосподарських книг.

Будинок по вул. Центральній (колишня вулиця Леніна), 32 в смт. Ямпіль Білогірського району з 1998 року знаходиться на балансі житлового підприємства «Добробут плюс» Ямпільської селищної ради та перебуває у власності Ямпільської територіальної громади.

ОСОБА_5 помер 27 грудня 1996 року.

ОСОБА_3 померла 14 липня 2004 року.

ОСОБА_2 помер 30 серпня 2010 року.

На час смерті ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_2 право власності на квартиру № 20 по вул. Центральній (колишня вулиця Леніна), 32 в смт. Ямпіль Білогірського району Хмельницької області ні за ними, ні за будь-ким іншим не зареєстровано, тобто дана квартира перебуває в комунальній власності Ямпільської територіальної громади.

Після смерті ОСОБА_2 його двоюрідна сестра ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини і рішенням Білогірського районного суду від 16 квітня 2015 року їй визначено тримісячний додатковий строк для прийняття спадщини.

За заявою ОСОБА_1 приватний нотаріус ОСОБА_6 відкрила спадкову справу за № 57430493 після смерті ОСОБА_2.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини (стаття 1218 ЦК України).

Згідно до ст. 1265 Цивільного кодексу України у п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення.

Згідно зі статтею 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом.

Частиною четвертою статті 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачено, що право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону.

В силу статей 1, 3, 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина, який постійно мешкає у квартирі (будинку), відносно якої вирішується питання про передачу у власність.

Пленум Верховного Суду України в частині пятій пункту 13 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» зазначив, що в разі не передання квартири (будинку) у власність наймачеві, його спадкоємці вправі вимагати визнання за ними права власності на неї лише в тому разі, коли наймач звертався з належно оформленою заявою про це до відповідного органу приватизації або власника державного чи громадського житлового фонду, однак вона не була розглянута в установлений строк або в її задоволенні було незаконно відмовлено за наявності підстав і відсутності заборон для передачі квартири наймачеві.

Отже, право на приватизацію квартири, яка належить до державного або громадського житлового фонду, мають особи, які постійно проживають у цій квартирі. Для отримання права власності на житло особа повинна звернутись до відповідного органу приватизації з належно оформленою заявою, яка підлягає розгляду вказаним органом у строк, передбачений чинним законодавством.

У тому разі, коли громадянин, який висловив волю на приватизацію займаної ним квартири, помер до прийняття компетентним органом рішення про приватизацію, але після збігу встановленого частиною третьою статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» строку, до його спадкоємців у порядку спадкування переходить право вимагати визнання за ними права власності на таку квартиру.

Про саме таке застосування Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» йдеться в пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» і така ж правова позиція Верховного Суду України, висловлена у постанові від 11 грудня 2013 року, прийнятій за наслідками розгляду заяв про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, яка згідно ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права, та має враховуватись судами загальної юрисдикції при застосування таких норм права.

Отже, обовязковою умовою переходу права вимоги у порядку спадкування до спадкоємців про визнання за ними права власності на таку квартиру, в якій проживали спадкодавці, але померли до вирішення питання відповідним державним органом про приватизацію даної квартири, є звернення спадкодавця до відповідного органу приватизації з належно оформленною заявою.

У відповідності до ст.ст. 57, 58, 60 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як на доказ звернення спадкодавця до органу приватизації щодо передачу у власність сімї ОСОБА_2 в складі трьох чоловік спірної квартири позивач надала до суду заяву 1993 року від ОСОБА_2 до керівного органу приватизації Ямпільського авторемонтного заводу про передачу у власність квартири, яку вона разом з членами сімї, займає на умовах найму. Заява підписана трьома особами, однак прізвища цих осіб після підписів відсутні.

Проте, на думку колегії суддів дану заяву не можна взяти до уваги як належний доказ звернення спадкодавця до відповідного органу приватизації житла з належно оформленною заявою.

Оскільки дана заява не містить підпису і печатки керівника підприємства по обслуговуванню житла про засвідчення підписів осіб, які подають заяву, що є обовязковим реквізитом даної заяви.

Також в даній заяві відсутні будь-які відомості щодо її надходження до органу приватизації, її реєстрації органом приватизації у відповідному журналі вхідних документів. На заяві відсутня дата, саме день і місяць коли вона подавалась, а зазначено лише рік - 1993.

Будь-яких доказів, що вищевказана заява була подана до органу приватизації, прийнята ним до розгляду, але розглянута не була до суду не надано , не здобуті такі дані і судом.

При цьому, до суду позивачем було надано оригінал заяви, який перебуває у позивача і який за її поясненнями вона знайшла серед документів в спірній квартирі після смерті ОСОБА_2, хоча заява мала перебувати в органу приватизації чи архівних документах, та мала бути вилучена звідти лише за ухвалою суду або заявою позивача з відповідним супровідним документом, що само по собі спростовує факт звернення спадкодавців до органу приватизації з такою заявою.

Також колегія суддів звертає увагу на той факт, що не здобуто жодних доказів того, що за життя як ОСОБА_3 до своєї смерті 14 липня 2004 року, так і ОСОБА_2 до своєї смерті 30 серпня 2010 року в період з 1993 року звертались в органи приватизації підприємства чи селищної ради з відповідними заявами про приватизацію спірної квартири, з заявами про результат розгляду їх заяви про приватизацію житла 1993 року, якщо така була все-таки подана, отримання результатів такого розгляду, тобто не встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 вживали будь-яких заходів для набуття права власності на спірну квартиру.

Отже, ні ОСОБА_3, ні ОСОБА_2 за життя не виявили своєї волі на приватизацію спірної квартири і набуття на спірну квартирну права власності, за своєї волі не набули права власності на спірну квартиру в порядку приватизації, залишились наймачами даної квартири відповідно до ст. 7 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Не набули права власності на спірну квартиру ОСОБА_3 і ОСОБА_2 за набувальною давністю в порядку ст. 344 Цивільного кодексу України як про це зазначено в позовній заяві, так як за нормами даної статті право власності на нерухоме майно за набувальною давністю набувається за позовом користувачів майна на підставі рішення суду і виникає з моменту державної реєстрації. Однак, ОСОБА_3 і ОСОБА_2 за життя до суду з позовом про визнання за ними права власності на спірну квартиру за набувальною давністю не звертались, рішенням суду право власності на дану квартиру за ними не визнавалось та відповідно не було зареєстровано у відповідному реєстрі прав власності на нерухоме майно.

На вказані обставини суд першої інстанції уваги не звернув, без достатніх підстав послався на доказ, який не є належним, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з підстав недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову за недоведеністю.

Кеуючись ст. ст. 307, 309, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Ямпільської селищної ради Білогірського району Хмельницької області задовольнити.

Рішення Білогірського районного суду від 12 січня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення:

В позові ОСОБА_1 до Ямпільської селищної ради Білогірського району Хмельницької області про визнання права власності на спадкове майно відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий (підпис) А.М. Костенко

Судді (підписи) Р.С. Гринчук

ОСОБА_7

Згідно з оригіналом ОСОБА_8