Справа № 161/6344/15-ц Провадження № 22-ц/773/389/17 Головуючий у 1 інстанції: Гринь О.М.
Категорія: 25 Доповідач: Федонюк С. Ю.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Федонюк С.Ю.,

суддів - Осіпука В.В., Русинчука М.М.,

з участю:

секретаря Лимаря Р.С.,

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 акціонерного товариства «Страхова Компанія «Провідна», третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_4, про виплату страхового відшкодування, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_3 акціонерного товариства «Страхова Компанія «Провідна» на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 січня 2017 року,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2015 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ПАТ «Страхова Компанія «Провідна» про виплату страхового відшкодування, мотивуючи вимоги тим, що 03 жовтня 2014 року трапилась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4 та автомобіля «BMW525» н.з. LCH33569 під його керуванням, внаслідок чого його автомобіль отримав механічні пошкодження.

Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14.11.2014 року водія ОСОБА_4 було визнано винуватцем ДТП. Згідно з висновком експертного автотоварознавчого дослідження автомобіля «BMW525» н.з. LCH33569 вартість нанесеного збитку становить 51199,00 грн. Відповідач у добровільному порядку не відшкодовує завдані збитки, а тому просив стягнути на його користь з ОСОБА_5 «СК «Провідна» грошові кошти в сумі 51199,00 грн. та 1000 грн. витрат за проведення експертного автотоварознавчого дослідження, а також понесені ним судові витрати у справі.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 січня 2017 року позов задоволене частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 «СК «Провідна» в користь ОСОБА_2 33 087 грн. страхового відшкодування, 1000 грн. витрат за проведення експертного автотоварознавчого дослідження, 3000 грн. витрат на правову допомогу та 487,20 грн. судового збору.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати та ухвалити нове - про відмову в позові, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Відповідач вказує на те, що за виплатою страхового відшкодування звернувся не власник автомобіля, а ОСОБА_2 Наполягає, що відповідно до положень ст. 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхове відшкодування у даному випадку має розраховуватися як різниця між ринковою вартістю автомобіля до ДТП і вартістю залишків знищеного транспортного засобу (утилізаційною вартістю), проте це не було враховано судом.

У відповідності до статті 303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги.

Заслухавши пояснення представника позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції вважав встановленим та доведеним, що стягненню з ОСОБА_5 «СК «Провідна» в користь ОСОБА_2 підлягає страхове відшкодування в розмірі вартості матеріального збитку у сумі 33087,00грн., відповідно до висновку експертного авто товарознавчого дослідження.

Згідно зі статтею 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Даним вимогам рішення суду першої інстанції у повній мірі не відповідає з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_4, 03.10.2014 року, о 23:15 год., керуючи транспортним засобом марки «Ауді», д.н.з. НОМЕР_2, на автодорозі Н-17 Львів-Радехів-Луцьк 115 км + 650 м відволікся від керування транспортним засобом, внаслідок чого виїхав на смугу зустрічного руху, де зіткнувся з транспортним засобом марки БМВ, д.н.з.LCH 33569, який рухався йому назустріч, під керуванням позивача, що спричинило пошкодження транспортних засобів, чим порушив вимоги п.2.3 Правил дорожнього руху України (а.с.8).

Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14.11.2014 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 гривень (а.с.9).

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_4 була застрахована ОСОБА_5 «СК «Провідна» за полісом №АС/5078315 від 22.04.2014 року, який був чинним на момент пригоди, ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну (на одного потерпілого) складає 50000 грн., франшиза 0 грн.

Подія вказаного ДТП відповідачем ОСОБА_5 «СК «Провідна» страховим випадком визнана не була, внаслідок чого позивачу було відмовлено у виплаті, оскільки відповідно до висновку судового експерта ТОВ «Експертно-правовий центр «Правекс» за результатами експертного дослідження обставин і механізму утворення пошкоджень автомобіля , що було проведене за заявою відповідача, заявлений комплекс пошкоджень автомобіля BMW525» н.з. LCH33569 з технічної точки зору не відповідає і не міг утворитися за обставин, які наведені у поясненнях водіїв ОСОБА_4 та ОСОБА_2 (а.с.22,92-114).

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02.09.2015 року в даній справі призначено судову транспортно-трасологічну експертизу, за результатами якої судовим експертом Волинського НДЕКЦ надано висновок від 27.11.2015 року, згідно з яким встановлено, що пошкодження та сліди, які наявні на автомобілі «BMW525» н.з. LCH33569 після вказаної ДТП, отримані внаслідок ковзного контакту саме із лівою передньою частиною автомобіля НОМЕР_3. Інші пошкодження та сліди на кузові автомобіля «BMW525» н.з. LCH33569 отримані внаслідок перекидання транспортного засобу (а.с.167-169).

Таким чином, судом вірно встановлено, що дорожньо-транспортна пригода, яка відбулася 03.10.2014 року за участю автомобілів НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4 та автомобіля «BMW525» н.з. LCH33569 під керуванням ОСОБА_2, є страховим випадком.

Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу співвласником вказаного автомобіля «BMW525» н.з. LCH33569 є позивач ОСОБА_2, який фактично ним користувався на території України(а.с.42-43).

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Одним із способів захисту цивільних прав відповідно до ч.2 ст. 16 ЦК України визначено відшкодування збитків та інші способи відшкодування шкоди.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За змістом п. 1 ч. 2 ст.22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Як визначено ст.1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальнику) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст.988 ЦК України страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Статтею 990 ЦК України встановлено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком.

Як передбачено ст.3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Статтею 6 Закону визначено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоровю та/або майну потерпілого.

З розяснень, наданих в пункті 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», слідує, що потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобовязана відшкодувати шкоду.

Як встановлено висновком судової транспортно-трасологічної експертизи від 27.11.2015 року, яка проводилась за ухвалою Луцького міськрайонного суду від 02.09.2015 року в даній справі, пошкодження та сліди, які отримав автомобіль «BMW525» н.з. LCH33569 після вказаної ДТП, отримані внаслідок ковзного контакту саме із лівою передньою частиною автомобіля НОМЕР_3. Інші пошкодження та сліди на кузові автомобіля «BMW525» н.з. LCH33569, отримані внаслідок перекидання транспортного засобу (а.с.170-179 т.1).

Крім того, висновком №0014 від 02.04.2015 р. експертного автотоварознавчого дослідження автомобіля «BMW525» д.н.з. LCH33569, встановлено вартість матеріального збитку, завданого з технічної точки зору власнику автомобіля «BMW525» н.з. LCH33569 станом на 03.10.2014 року (момент ДТП), яка становить 33087,00 грн., що еквівалентно 2027,30 євро, і дорівнює ринковій вартості даного автомобіля. Вартість матеріального збитку, завданого з технічної точки зору власнику автомобіля «BMW525» н.з. LCH33569 станом на дату проведення дослідження (02.04.2015) року становить 51199,00 грн. (2027,30 євро), виходячи із зміни курсу валют станом на день огляду. Вартість відновлювального ремонту цього ж автомобіля на момент проведення дослідження становить 153183,31 грн., а у з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників, що підлягають заміні, на момент проведення дослідження становить 65788,72 грн. (а.с.9-21 т.1).

Отже, з даного висновку вбачається, що відновлювальний ремонт дослідженого автомобіля після ДТП був економічно не обгрунтованим, оскільки його вартість значно перевищувала вартість самого транспортного засобу до ДТП.

Пунктами 14, 15 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року розяснено , що ухвалюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд з урахуванням принципу диспозитивності, тобто за заявою заподіювача шкоди, одночасно повинен вирішити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду.

Транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Власнику транспортного засобу відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди.

За розясненнями, наданими в пункті 15 цієї ж постанови Пленуму ВССУ, якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахування зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю ТЗ на момент пошкодження. Порядок відшкодування шкоди, повязаної з фізичним знищенням ТЗ, регламентовано статтею 30 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Однак, слід зазначити, що вказані розяснення Пленуму ВВСУ були дані без врахування того, що до статті 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» було внесено зміни Законом України № 5090-УІ від 05.07.2012 року, які набрали чинності з 05.02.2013 року та якими виключено із статті п. 30.3, де передбачалось, що автомобіль визнавався фізично знищеним тільки за згодою власника автомобіля та що залишки транспортного засобу отримує страховик чи МТСБУ.

За змістом п.1, 2 статті 30 вказаного вище Закону в новій редакції визначено, що транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Таким чином, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, на підставі яких суд може встановити суму різниці між вартістю пошкодженого автомобіля позивача до і після ДТП.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, суд відповідно до ч.4 ст. 10 ЦПК України сприяв повному та всебічному зясуванню обставин справи, розяснивши представнику позивача права та обовязки, в тому числі щодо проведення експертизи за клопотанням сторін про визначення вартості даного автомобіля після ДТП, попередив про наслідки вчинення чи не вчинення процесуальних дій та сприяв здійсненню цих прав, надавши можливість подати такі докази після оголошеної перерви. Однак сторона позивача не надала відповідні докази щодо вартості автомобіля після ДТП і не заявляла клопотання про призначення такої експертизи, тому колегія суддів вважає, що вказані обставини в суді не було доведено належними доказами.

Отже, оскільки позивач суму різниці у вартості автомобіля до ДТП та після неї не довів жодними належними та допустимими доказами, тому колегія суддів з огляду на приписи ст.30 Закону України "Про обов"якове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції про задоволення позову є передчасним, ухвалене з порушенням вимог Закону, а отже підлягає скасуванню.

Як зазначено в ч.1 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд під час розгляду справи в апеляційному порядку перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до вимог с. 309 ЦПК України суд апеляційної інстанції має право скасувати рішення суду першої інстанції, підставою для чого є порушення судом норм матеріального права.

Виходячи з наведеного і керуючись ст.ст. 303, 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 акціонерного товариства "Страхова Компанія "Провідна" задовольнити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 січня 2017 року в даній справі скасувати та ухвалити нове рішення.

В позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3 акціонерного товариства "Страхова Компанія "Провідна", третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_4, про виплату страхового відшкодування відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді