У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 квітня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Аргон», Білоцерківської міської ради Київської області про визначення порядку користування земельною ділянкою за касаційною скаргою ОСОБА_3 та її представника - ОСОБА_4, на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 11 жовтня 2016 року, за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Аргон» на ухвалу апеляційного суду Київської області від 11 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що після смерті батька - ОСОБА_5, вона отримала у спадщину 50 % частки у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю «Аргон» (далі - ТОВ «Аргон»), після чого до Статуту товариства були внесені зміни і вона прийнята до складу його учасників на тих самих правах і з тією самою часткою, що належала її батьку.

4 грудня 2014 року відповідно до поданої нею заяви рішенням установчих зборів товариства прийнято рішення про її вихід зі складу учасників ТОВ «Аргон» з виплатою її частки у товаристві грошима та майном.

27 квітня 2015 рокувона та ТОВ «Аргон» звернулися із заявами до міського голови про скасування договору оренди земельної ділянкипо АДРЕСА_1, яка перебуває в оренді товариства, а також з метою поділу цієї земельної ділянки на дві частини, а саме: площею 0,0579 га їй, а площею 0,1377 га - ТОВ «Аргон».

27 квітня 2015 року вона подала заяву міському голові про відмову від заяви про поділ земельної ділянки, а 9 червня 2015 року - про скасування договору оренди та поділ земельних ділянок на дві частини розмірами 0,1277 га та 0,679 га.

Проте 24 вересня 2014 року Білоцерківською міською радою Київської області прийнято рішенням № 1566-79-VІ про проведення робіт з виготовлення технічних документацій із землеустрою щодо поділу земельних ділянок та поділу спірної земельної ділянки комунальної власності площею 0,1956 га на дві окремі земельні ділянки: площею 0,0579 га та площею 0,1377 га, без зміни її цільового призначення (розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд будівельних організацій та підприємств) для подальшої державної реєстрації земельних ділянок.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_3 просила суд скасувати рішення Білоцерківської міської ради Київської області від 24 вересня 2014 року та розділити спірну земельну ділянку, на дві окремі земельні ділянки: площею 0,679 га їй, а площею 0,1277 га - ТОВ «Аргон».

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 липня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_3 звернулась до суду з апеляційною скаргою.

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 11 жовтня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано. Провадження у справі закрито з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 205, ч. 1 ст. 310 ЦПК України.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 та її представника - ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просять оскаржувані судові рішення скасувати й направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

У касаційній скарзі ТОВ «Аргон», посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить оскаржувану ухвалу апеляційного суду скасувати й залишити у силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційні скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Скасовуючи рішення місцевого суду із закриттям провадження у справі, апеляційний суд виходив із того, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки спір виник між колишнім учасником господарського товариства та самим товариством щодо корпоративних прав, а саме визначення частки, що підлягає виділенню у зв'язку з виходом зі складу товариства, і рішення міської ради з цим пов'язане, тому спір є корпоративним і справа підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Погодитись із таким висновком апеляційного суду не можна, оскільки суд дійшов його з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Згідно з ч. 3 ст. 167 ГК України під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав.

У п. 13 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» судам роз'яснено, що, визначаючи, чи є спір таким, що виникає з корпоративних відносин та не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (п. 4 ч. 1 ст. 12 ГПК України, ст. 15 ЦПК України), слід враховувати роз'яснення, надані у постанові Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 13 «Про практику розгляду судами корпоративних спорів».

У порядку цивільного судочинства підлягають розгляду справи, пов'язані зі створенням, діяльністю, управлінням інших суб'єктів господарювання, які не є господарськими товариствами (кооперативи, приватні, колективні підприємства тощо), якщо стороною у спорі є фізична особа. При цьому положення п. 4 ч. 1 ст. 12 ГПК України, враховуючи її імперативний характер, не підлягає застосуванню за аналогією щодо спорів, пов'язаних з діяльністю інших суб'єктів господарювання (споживчих, садових товариств тощо), а також стосовно справ, пов'язаних зі створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності господарського товариства, якщо однією зі сторін не є учасник (засновник, акціонер) господарського товариства, у тому числі такий, який вибув.

Разом з тим у п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 13 «Про практику розгляду судами корпоративних спорів» судам роз'яснено, що не підлягає розширеному тлумаченню п. 4 ч. 1 ст. 12 ГПК України також щодо справ, пов'язаних зі створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності господарського товариства, якщо однією зі сторін у справі не є учасник (засновник, акціонер) господарського товариства, у тому числі такий, що вибув. Зокрема, спори за участю спадкоємців учасників господарського товариства, які ще не стали його учасниками, не є підвідомчими (підсудними) господарським судам.

Судом установлено, що ОСОБА_3 як спадкоємець учасника ТОВ «Аргон», яка отримала свою частку в статутному капіталі товариства грошима і майном та вибула з його складу, звернулась до суду з позовом про поділ земельної ділянки комунальної власності.

При цьому питання щодо визначення частки, яка підлягає виділенню їй у зв'язку з виходом зі складу товариства, вона не ставила, оскільки з цього приводу спір між сторонами відсутній, а нею заявлено вимоги про поділ земельної ділянки комунальної власності, а не власності товариства.

Крім того, ОСОБА_3 не є учасником товариства та не оскаржує рішення зборів учасників ТОВ «Аргон».

Отже, категорія даної справи під юрисдикцію господарських судів не підпадає.

Згідно зі ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

У п. 3 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» роз'яснено, що суди мають виходити з того, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб'єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Прохання касаційних скарг про залишення рішення суду без змін чи направлення справи до суду першої інстанції зі скасуванням рішення районного суду безпідставні, оскільки апеляційний суд законність і обґрунтованість рішення районного суду по суті не перевірив, а обмежився формальною процесуальною підставою для скасування рішення суду із закриттям провадження у справі.

Ураховуючи викладене, оскаржувана ухвала апеляційного суду не може вважатись законною й відповідно до ст. 342 ЦПК України підлягає скасуванню, а справа - направленню на новий апеляційний розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 342 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_3 та її представника - ОСОБА_4, і товариства з обмеженою відповідальністю «Аргон» задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Київської області від 11 жовтня 2016 року скасувати, справу передати на новий апеляційний розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І.Журавель

С.Ф.Хопта

С.П.Штелик