Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі :

головуючого судді Григоренка М.П.,

суддів : Бондаренко Н.В., Шимків С.С.,

секретар судового засідання Москалик Т.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 18 січня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа, що не заявляє самостійних вимог - ОСОБА_4 про виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності,

В С Т А Н О В И Л А :

05 жовтня 2015 року ОСОБА_3 звернулася у Володимирецький районний суд з позовом до ОСОБА_1, в якому просила виділити їй в натурі 2/3 частки із спільної часткової власності житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований в смт. Рафалівка, вул. Садова, 6, Володимирецького району Рівненської області (квартира №2), яка складається з наступних приміщень: коридор 2-1, кладова 2-2, житлова 2-3., житлова 2-4, житлова 2-5, кухня 2-6, та надвірних будівель і споруд: вхідні східці «а2», сарай «Г», навіс «М», вбиральня «в», «1/2№1» огорожі, огорожа «№2», що становить цілу ідеальну частину.

В обґрунтування позову вказувала, що їй на праві власності належить 2/3 частки будинку №6 по вул. Садова в смт. Рафалівка Володимирецького району, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом №1166 від 06.05.1995 року. Власником 1/3 частки цього ж будинку є відповідач ОСОБА_1 Відповідно до ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

_____________________________________________________________________

Провадження № 22-ц/787/427/2017 Головуючий у 1 інстанції : Котик Л.О.

Доповідач : Григоренко М.П.

Договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Однак відповідач не бажає укласти такий договір, а тому ОСОБА_3 вимушена була звернутися в суд з даним позовом. Просила позов задовольнити.

Рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 18 січня 2017 року позов ОСОБА_3 - задоволено.

Виділено ОСОБА_3 в натурі 2/3 частки із спільної часткової власності житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований в смт. Рафалівка, вул. Садова, 6, Володимирецького району Рівненської області (квартира №2), наступні приміщення: коридор 2-1, площею 14,8 кв.м.; кладову 2-2., площею 4,6 кв.м.; житлову 2-3., площею 9,7 кв.м; житлову 2-4, площею 13,7 кв.м; житлову 2-5, площею 16,0 кв.м.; кухню 2-6, площею 11,6 кв.м.; та надвірні будівлі і споруди: вхідні східці «а2», сарай «Г», навіс «М», вбиральню «в», «1/2№1» огорожі, огорожа «№2», що становить цілу ідеальну частину.

В поданій на рішення суду апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 покликається на його незаконність, через порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Вказує, що позивачка ніколи не зверталася до нього з пропозицією укласти договір про виділ в натурі частки з нерухомого майна.

Зазначає, що постановою Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Рівненській області № 359-ф від 15.12.2015 року позивачку було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 96 КУпАП, за порушення п.1 ч. 1 ст. 34 Закону України „Про регулювання містобудівної діяльності, а саме, що виконання будівельних робіт з реконструкції частини житлового будинку по вул. Садова, 6 в смт. Рафалівка Володимирецького району шляхом будівництва добудови проводиться нею з 2013 року без повідомлення про початок виконання зазначених робіт. Постановою Володимирецького районного суду від 17.06.2016 року постанови Управління ДАБІ у Рівненській області від 15.12.2015р. та від 22.02.2016р. про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності визнані незаконними і скасовані на тій підставі, що в період будівництва прибудов та надвірних будівель (2009-2010рр.), які визначені технічним паспортом, даний Закон України „Про регулювання містобудівної діяльності не був чинним.

Щодо відсутності в технічному паспорті штампу про самочинне будівництво вказує, що в архівній справі Рівненського ОБТІ № 363 за адресою: смт. Рафалівка, вул. Садова, 6 було внесено зміни з проставленням штампу самочинне будівництво прибудови а1 (2-1 коридор, 2-2 кладова), що підтверджується приєднаним до матеріалів справи листом БТІ № 185 від 29.02.2016р. Технічний паспорт виготовлено станом на 10.09.2015 року, коли ще не були відомі обставини про здійснення реконструкції без дозвільних документів, тому і відсутній відповідний штамп.

Зазначає, що жодних змін до правоустановчих документів на частку в житловому будинку, повязаних із добудовою, позивачем не проводилась. Внаслідок таких будівельних робіт змінилася загальна площа житлового будинку і площа приміщень, які перебувають у фактичному володінні та користуванні позивача, що в свою чергу впливає на співвідношення часток кожного співвласника в обєкті нерухомого майна.

Реконструкцію будинку позивачем проведено без будь-якого погодження і дозволу з боку відповідача, порушено його права та законні інтереси як співвласника, оскільки внаслідок таких будівельних робіт суміжна стіна коридору повністю заблокована, ширина вільного простору між двома суміжними стінами при вході стала лише близько 25 см., що закриває доступ до неї з метою обслуговування та ремонту приміщення.

До складу виділеної позивачу частини житлового будинку увійшла реконструйована частина будівлі, яка в силу ст. 376 ЦК України є самочинним будівництвом.

Вважає, що суд вийшов за межі позовних вимог, визнавши за ОСОБА_3 право власності на самочинне будівництво, хоча нею такі вимоги не заявлялися.

Просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

В ході апеляційного розгляду справи представник відповідача ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_4, підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Представник позивача адвокат ОСОБА_5 просила відхилити апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що остання має право на виділ в натурі своєї частки в житловому будинку з господарськими будовами в смт. Рафалівка, вул. Садова, 6 Володимирецького району, так як її частина є фактично відокремленою у вигляді окремої квартири з окремим входом і з даного приводу було отримано відповідні висновки щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об'єкта нерухомого майна.

При цьому, суд першої інстанції дійшов висновку, що реконструйована позивачем прибудова до житлового будинку а1 (2-1 коридор, 2-2 кладова) не є самочинною і її наявність жодним чином не порушує законні прав та інтереси інших осіб.

Проте, на переконання колегії суддів, оскаржуване рішення підлягає скасуванню, через невідповідність висновків суду обставинам справи, з ухваленням у справі нового рішення.

По справі встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.05.1995 року, зареєстровано в реєстрі за №1166, ОСОБА_3 належить 2/3 частини житлового будинку з господарськими будовами в смт. Рафалівка, вул. Садова, 6 Володимирецького району.

Власником 1/3 частки цього ж будинку є відповідач ОСОБА_1, згідно договору купівлі-продажу від 22.05.2000 р., посвідченого державним нотаріусом Володимирецької нотаріальної контори, зареєстровано в реєстрі за №1213.

Право власності позивача і відповідача на дані частки зареєстровано в КП Рівненське ОБТІ.

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами у справі склався певний порядок користування житловим будинком з господарськими будовами в смт. Рафалівка, вул. Садова, 6 Володимирецького району, а саме: позивачка користується частиною будинку, яка позначена в технічному паспорті як квартира №2, відповідач користується частиною будинку, яка позначена як квартира №1. Даний факт сторонами не оспорюється.

Статтею 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Частина 4 статті 357 ЦК України встановлює, що співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності.

Позивач не надала достатніх та переконливих доказів, що реконструкція нею прибудови до житлового будинку а1 (2-1 коридор, 2-2 кладова), була здійснена із дотриманням встановленого законом порядку і що ця прибудова не порушує права та інтереси інших осіб.

В постанові Верховного Суду України від 04 грудня 2013 року № 6-130 цс13 зазначено, що за змістом частини першої статті 376 ЦК України самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Таким чином, виходячи зі змісту цієї норми самочинним є будівництво об'єкта нерухомого майна за наявності будь-якої з умов, зазначених у ній.

Отже, відсутність дозволу на будівництво, проекту або порушення умов, передбачених у цих документах, тягне визнання такого будівництва самочинним відповідно до частини першої статті 376 ЦК України.

Головним наслідком самочинного будівництва є те, що в особи, яка його здійснила, не виникає права власності на нього, як на об'єкт нерухомості (частина друга статті 376 ЦК України).

Слід зазначити, що в розумінні частини першої статті 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об'єкт, а й об'єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови вже існуючого об'єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій об'єкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) отримано право власності . Усі об'єкти нерухомого майна, які зведені після одержання акту приймання в експлуатацію, незалежно від того, значились вони до одержання акту приймання в проектній документації чи ні, вважаються самочинними (пункт 3.4.1.Методичних рекомендацій з питань технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України від 5 вересня 2003 року № 146 (далі - Методичні рекомендації № 146).

Поняття реконструкції об'єкта нерухомості міститься в пункті 3 Державних будівельних норм В.3.2-2-2009 Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт, затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку і будівництва України від 22 липня 2009 року № 295 (далі - ДБН), відповідно до якого реконструкція - це така перебудова будинку, наслідком якої є зміна кількості приміщень, їх площі, геометричних розмірів та функціонального призначення, заміна окремих конструкцій.

Таким чином, норма частини першої статті 376 ЦК України підлягає застосуванню й до випадків самочинної реконструкції об'єкта нерухомості, у результаті якої об'єкт набуває нових якісних характеристик (зміна конфігурації, площі та кількості приміщень, втручання в несучі конструкції, улаштування дверних прорізів у капітальних стінах тощо; розділ 3.4 Методичних рекомендацій № 146).

При цьому за змістом частини першої статті 376 ЦК України правила про самочинне будівництво і його наслідки поширюються на всі випадки будівництва (реконструкції) всіх типів будівель, споруд та іншого нерухомого майна.

Отже, аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що не підлягають поділу (виділу) об'єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об'єкти нерухомого майна.

Виготовлення позивачем 10 вересня 2015 року технічного паспорту, в якому прибудова до житлового будинку а1 (2-1 коридор, 2-2 кладова) зафіксована в іншій конфігурації (а.с. 8), ніж це було зазначено у технічному паспорті, виготовленому 18 травня 2000 року (а.с. 29), на переконання колегії суддів, зовсім не означає, що ОСОБА_3 здійснила реконструкцію вищевказаної добудови із дотриманням встановленого законом порядку.

З наявної у справі постанови Володимирецького районного суду Рівненської області від 17 червня 2016 року в адміністративні справі за позовом ОСОБА_3 до Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Рівненській області про визнання протиправними та скасування постанов про накладення на ОСОБА_3 адміністративних стягнень, яка залишена без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 08 листопада 2016 року, вбачається, що реконструкцію прибудови до житлового будинку а1 (2-1 коридор, 2-2 кладова) позивач здійснила у 2009-2010 роках (а.с. 79,91).

Статтею 152 ЖК України, в редакції до прийняття Закону України № 191-VIII від 12.12.2015 , передбачалось, що переобладнання і перепланування жилого будинку (квартири), що належить громадянинові на праві приватної власності, провадяться з дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів.

Позивач не надала суду докази, які підтверджували факт отримання нею від відповідного виконавчого комітету дозволу на переобладнання прибудови а1.

Згідно повідомлення Директора КП РОБТІ від 29 лютого 2016 року (а.с. 108) прибудова а1 до житлового будинку в смт. Рафалівка, вул. Садова, 6 Володимирецького району, є самочинною, оскільки була зведена у 2013 році без повідомлення про початок будівельних робіт, про що зроблені відповідні відмітки до архівної справи РОБТІ.

Доводи відповідача та третьої особи про те, що в результаті самочинної реконструкції позивачем прибудови а1, вони позбавлені можливості обслуговувати ту частину житлового будинку, якою вони користуються, також заслуговують на увагу, оскільки жодна із сторін у справі не заперечує, що відстань між їхніми суміжними стінами складає не більше 25 см., що не відповідає ДБН, а тому це прямо підтверджує факт порушення позивачем прав та інтересів інших осіб, шляхом реконструкції вищевказаної прибудови у тому вигляді, який існує на даний час.

За таких обставин, на розсуд колегії суддів, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності, має бути відмовлено, оскільки не підлягають поділу (виділу) об'єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об'єкти нерухомого майна.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313-314, 315 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 18 січня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа, що не заявляє самостійних вимог - ОСОБА_4, про виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності відмовити.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 704 грн., в рахунок відшкодування судових витрат, повязаних із сплатою судового збору за подання апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий М.П. Григоренко

Судді : Н.В. Бондаренко

ОСОБА_6