Cправа № 563/744/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.04.2017 року м.Корець

Корецький районний суд Рівненської області

в складі:

головуючого судді Загородько Н.А.

при секретарі Туровичу М.І.

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4

представника відповідача ОСОБА_5,

представника третьої особи ООП, ССД Усика Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Корець цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_8, треті особи Новокорецька сільська рада, ССД Корецької РДА, ООП Корецької РДА про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації, -

встановив:

Позивач 10.06.2016 року звернувся до суду із вказаним позовом.

В обгрунтування позовної заяви посилається на те, що він є власником житлового будинку в АДРЕСА_1 Корецького району Рівненської області. В даному будинку зареєстрований він, його дружина та відповідачі. Хоча відповідачі і зареєстровані в даному будинку, однак більше двох років там не проживають. Участі в утриманні будинку та сплаті комунальних послуг відповідачі не приймають, оскільки проживають у власному будинку в АДРЕСА_2 Корецького району Рівненської області придбаному 12.11.2013 року. Реєстрація відповідачів в даному будинку порушує його права, як власника. На даний час у позивача виникла необхідність зняти відповідачів з реєстрації, оскільки він має намір продати своє житло. Відповідачі в добровільному порядку знятися з реєстрації не бажають, а тому він був змушений звернутись до суду з відповідним позовом.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_9 позовні вимоги підтримали та просили задоволити. Додатково пояснили, що відповідачі проживають у власному будинку з 2013 року і причини бути зареєстрованими у будинку позивача в них немає.

Відповідачі ОСОБА_4 особисто та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_8, її представник ОСОБА_5 та ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, пояснили, що на даний час в будинку відповідачів проводяться ремонтні роботи, тому проживання в будинку, який належить ОСОБА_3 з неповнолітньою дитиною є неможливим. Відповідачі пояснили, що мають намір проживати в будинку позивача.

Представник третіх осіб ССД Корецької РДА, ООП Корецької РДА Усик Т.В. суду пояснив, що при вивченні матеріалів з"ясовано, що сім"я відповідачів проживає у власному будинку в АДРЕСА_2. Матеріально-побутові умови проживання сім"ї добрі. Орган опіки та піклування вважає за можливе місце проживання дитини ОСОБА_8 в даному житловому будинку.

Представник третьої особи Новокорецької сільської ради в судове засідання не з"явився, до суду подано заяву про розгляд справи без участі представника.

Свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_10 суду пояснили, що добре знають сім"ю ОСОБА_8. ОСОБА_1 є власником будинку в АДРЕСА_1. Його син ОСОБА_3 з дружиною ОСОБА_4 та сином ОСОБА_8 проживали в даному будинку до 2013 року, а потім виселилися у власний будинок в АДРЕСА_2. Після того як вони залишили будинок позивача у 2013 році, то вже не повертались туди і їх речей у будинку немає.

Свідок ОСОБА_11 суду пояснив, що на даний час виконує обов"язки начальника відділу містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства райдержадміністрації. 25 липня 2016 року він та інші члени комісії оглядали житловий будинок в АДРЕСА_2. В ході обстеження технічного стану будинку було встановлено, що технічний стан будинку є задовільний, придатний до експлуатації та реалізації житлових прав дитини. Був складений відповідний акт, який він підтримує.

Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши наявні письмові докази, суд, прийшов до наступного висновку.

Як вбачається з технічного паспорта від 12.01.2011 року інвентаризаційна справа № 525 технічна документація на житловий будинок в АДРЕСА_1 Корецького району виготовлена на ім"я ОСОБА_1.

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 24.02.2011 року власником житлового будинку по АДРЕСА_1 є ОСОБА_1.

Згідно довідки № 275 від 24.02.2017 року виданої Новокорецькою сільською радою Корецького району в житловому будинку по АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_1, ОСОБА_12, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та неповнолітній ОСОБА_8. ОСОБА_3, ОСОБА_4 та неповнолітній ОСОБА_8 зареєстровані, але не проживають.

Відповідно до довідки № 113 від 26.01.2017 року виданої Новокорецькою сільською радою Корецького району ОСОБА_1 зареєстрований і проживає в житловому будинку по АДРЕСА_1 і його сім"я складається з таких осіб: ОСОБА_12 - дружина, син ОСОБА_3, невістка ОСОБА_4, внук ОСОБА_8. Син з сім"єю зареєстровані, але з 12.11.2013 року проживають у власному житловому будинку в АДРЕСА_2

Як вбачається з довідки № 362 від 10.04.2017 року виданої Новокорецькою сільською радою Корецького району на присадибній земельній ділянці жителя с.Новий Корець ОСОБА_3 по АДРЕСА_2, на даний час ніяких будівельних робіт не проводиться.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 20.11.2013 року ОСОБА_3 придбав житловий будинок в АДРЕСА_2 Корецького району Рівненської області, загальною площею 64,6 м.кв..

Згідно акту обстеження технічного стану будинку, що знаходиться в АДРЕСА_2 Корецького району від 25.07.2016 року, комісія Корецької РДА, вважає, що технічний стан будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 Корецького району задовільний, встановлено можливість експлуатації даного будинку для реалізації прав дитини.

Як вбачається з висновку органу опіки та піклування Корецької РДА від 18.08.2016 року № 01-17/3546/16 комісією з питань захисту прав дитини при вивченні матеріалів з"ясовано, що сім"я ОСОБА_3, ОСОБА_4 проживає у власному будинку в АДРЕСА_2. Матеріально-побутові умови проживання сім"ї добрі. Корецька райдержадміністрація, як орган опіки та піклування вважає за можливе місце проживання дитини ОСОБА_8 в даному житловому будинку.

Згідно ч.2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернути до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до ст. 391 ЦК України. власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України та ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, що проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом.

Як роз'яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 34 своєї постанови «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла.

Згідно із ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Як встановлено судом відповідач ОСОБА_3 придбав житловий будинок в АДРЕСА_2 Корецького району Рівненської області та вселився до нього разом зі своєю сім"єю, а саме дружиною ОСОБА_4 та сином ОСОБА_8, а відтак відповідачі втратили інтерес до спірного будинку, не несуть витрати по його утриманню.

З досліджених доказів достовірно встановлено і відповідачі не заперечили даного факту, що вони та їхній син вибули зі спірного будинку за адресою АДРЕСА_1 Корецького району на постійне проживання в інший будинок, належний ОСОБА_3 на праві власності за адресою: АДРЕСА_2 Корецького району. Отже, вони є такими, що втратили право користування жилим приміщенням за місцем реєстрації.

Посилання відповідачів на висновок експертного інженерно-технічного дослідження від 27.01.2017 року, як на доказ неможливості проживання в будинку за адресою АДРЕСА_2, суд не приймає до уваги, оскільки дане дослідження проведено експертом без виїзду на місце та огляду вказаного будинку. Також, при виконанні даного дослідження використовувався технічний паспорт на житловий будинок, виготовлений 31.10.2013 року попереднім власником. Як встановлено в судовому засіданні та не заперечувалося сторонами, відповідачами перед вселенням проведено ремонт.

Крім того, як вбачається з ескізу намірів забудови "Реконструкція житлового будинку", забудовник ОСОБА_3, адреса будівництва АДРЕСА_2, ОСОБА_3 в ході реконструції заплановано добудова з однієї сторони будинку із збільшенням площі на 34,3 м.кв..

Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Згідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Щодо зняття з реєстрації неповнолітнього відповідача ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2, то згідно до вимог ч.4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає.

Визнання дитини такою, що втратила право користування спірним будинком, не призведе до позбавлення його права на житло, так як останній проживає разом з батьками у будинкув АДРЕСА_2 Корецького району, який належить його батькові на праві власності.

Вказані факти свідчать про зміну відповідачами місця свого проживання, а отже і місця проживання дитини і відсутність наміру фактичного проживання у спірному будинку.

Право користування житлом повинно бути реальним, тобто відповідачі повинні прагнути проживати у будинку, належному позивачу і повинні були вчиняти відповідні дії до усунення перешкод, а саме відповідачами не подано до суду доказів звернень до компетентних органів і суду зі скаргами та позовами щодо вирішення питання про усунення перешкод у користуванні будинком позивача та вселення.

Відповідно до п.2 ст.7 ЗУ "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням є підставою для зняття її з реєстрації в органах реєстрації, а тому щодо вимоги позивача зобов"язати Новокорецьку сільську раду примусово зняти відповідачів з реєстрації, то вона задоволенню не підлягає.

За таких обставин, оцінивши в сукупності докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що доводи позивача є обґрунтованими і позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Також, відповідно до ст.88 ЦПК України на користь позивача підлягають стягненню з відповідачів судові витрати.

Керуючись ст.ст.10, 60, 88, 208, 209, 212, 213, 214, 215 ЦПК України ст.ст. 10, 29, 386, 391, 405 ЦК України, -

в и р і ш и в :

Позов задоволити частково.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2, такими, що втратили право користування житловим будинком за адресою АДРЕСА_1 який є власністю ОСОБА_1.

В частині зобов"язання Новокорецької сільської ради зняти ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_8 з реєстрації в житловому будинку в АДРЕСА_1 Корецького району Рівненської області - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 275 (двісті сімдесят п"ять) грн. 60 коп. на відшкодування судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 275 (двісті сімдесят п"ять) грн. 60 коп. на відшкодування судових витрат.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Рівненської області через Корецький районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Н.А. Загородько

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

У п. п. 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» (із подальшими змінами та доповненнями) (далі - постанова Пленуму) роз'яснено, що у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки.

З довідки сільського голови Степанівської сільської ради № 131 від 24 лютого 2016 року вбачається, що ОСОБА_8 та ОСОБА_7 проживають разом з матір'ю ОСОБА_6 на території Степанівської сільської ради за адресою: АДРЕСА_1 з 2015 року /а.с. 23/.

Суд першої інстанції вказаним доказам належної оцінки не надав, у зв'язку чим дійшов необґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_5

З досліджених доказів достовірно встановлено і відповідач не заперечує даного факту, що вона та доньки вибули зі спірного будинку за адресою АДРЕСА_2 на постійне проживання в інший населений пункт, в будинок, належний їй на праві власності за адресою: АДРЕСА_1 і є такими, що втратили право користування жилим приміщенням за місцем реєстрації.

Помилковим є посилання суду на положення ст. 2 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» і ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства», оскільки дані норми права не регулюють спірні правовідносини.

Визнання дітей такими, що втратили право користування спірним будинком, не призведе до позбавлення їх права на житло, так як останні проживають разом з матір'ю у будинку, 52/100 частини якого належать їх матері на праві власності.

Висновки суду про те, що відповідачка з поважних причин не проживає у будинку належному позивачу, про що свідчать докази її неодноразового звернення до правоохоронних органів, правового значення для вирішення даного спору не мають, оскільки не спростовують факт набуття відповідачкою права власності на будинок в іншому населеному пункті, проживання у ньому з дітьми та співмешканцем з моменту його набуття, ще до розірвання шлюбу з позивачем; відсутність звернень відповідачки до компетентних органів і суду зі скаргами та позовами щодо вирішення питання про усунення перешкод у користуванні будинком позивача тавселення.

Вказані факти свідчать про зміну відповідачем місця свого проживання, а отже і місця проживання дітей і відсутність наміру фактичного проживання у спірному будинку.

Право користування житлом повинно бути реальним, тобто позивачка і її діти повинні прагнути проживати у будинку, належному позивачу і повинні були вчиняти відповідні дії до усунення перешкод.

За таких обставин, оцінивши в сукупності докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_5 є обґрунтованими, рішення суду, як таке, що не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності і обґрунтованості підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів,

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України та ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, що проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом.

Як роз'яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 34 своєї постанови «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла.

Оскільки відповідачі є членами сім'ї позивача, а не наймачами, суд апеляційної інстанції вірно керувався нормами ст. 405 ЦК Укра

Згідно із ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

За змістом ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, а відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку, що відповідачі мають інше постійне місце проживання, а відтак втратили інтерес до спірного будинку, оскільки не несуть витрати по його утриманню, позивач, яка є людиною похилого віку, через реєстрацію відповідачів у будинку має труднощі в оформленні субсидій на житлово-комунальні послуги, що обмежує її права власника.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо малолітнього - ОСОБА_4 та ухвалюючи в цій частині нове рішення апеляційний суд з урахуванням ч. ч. 2, 3 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» та ч. 4 ст. 29 ЦК України дійшов обґрунтованого висновку про задоволення цієї частини позовних вимог ОСОБА_2, оскільки дитина має право користування житловим приміщенням нарівні з батьками, а судами встановлено, що ОСОБА_4 проживає разом зі своєю матір'ю за іншою адресою

Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

Отже, місцем проживання неповнолітньої або малолітньої особи є фактичне місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона дійсно проживає.

При цьому наявність реєстрації позивачки у спірній квартирі сама по собі не надає права користування квартирою, оскільки таке право виникає з підстав, передбачених законом, зокрема, у позивачки таке право виникло на підставі ст. 156 ЖК України у зв'язку із вселенням за згодою власника житла у якості члена сім'ї його сина та втрачене у зв'язку з не проживанням без поважних причин понад 1 рік.

Суддя Загородько Н. А.