Справа № 222/1547/16-ц
Провадження № 2/222/16/2017
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2017 року Володарський районний суд Донецької області в складі:

судді: Доценко С.І.,

при секретарі: Болбат Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Нікольське цивільну справу за позовом:

ОСОБА_1

до

ОСОБА_2

про визнання особи такою,що втратила право користування жилим приміщенням,-

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду за наступними підставами:

ОСОБА_1 на праві приватної власності належить будинок № 39 по вул. Садовій в с. Тополине, Нікольського району, Донецької області. Відповідач по справі ОСОБА_2 є її чоловіком. В будинку він зареєстрований, але не проживає з 06.08.2014 року. Місце проживання чоловіка позивачу не відоме, а тому просить суд визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявилась, однак в позовній заяві зазначила, що просить суд розглянути справу у її відсутність.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з*явилась, хоча належним чином, відповідно до ст. 74 ЦПК України був повідомлена про час, день та місце розгляду справи, що дає суду право розглянути справу на підставі наявних у справі доказів та постановити заочне рішення, про що не заперечує позивач.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Володіючи правом порушувати цивільний процес, заінтересовані особи наділені можливістю визначати межі судового захисту, оскільки ч.1 ст. 11 ЦПК України встановлює, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних (юридичних) осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частина 2 зазначеної статті надає право особі, яка бере участь в справі, розпоряджатись своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд, таким чином встановлюючи матеріальні та процесуальні межі судового розгляду.

Відповідно до ст.10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається.

В ході дослідження наданих позивачем доказів судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 29.06.2010 року та витягу з реєстру прав про реєстрацію права власності на нерухоме майно на житловий будинок № 39 по вул. Садовій в с.Тополине, Нікольського району, Донецької області позивач набула на підставі договору купівлі продажу 29.06.2010 року (а.с. 44,45)

Згідно копії паспорта ОСОБА_2, наданого позивачкою вбачається, що він зареєстрований в зазначеному будинку № 39 по вул. Садовій в с.Тополине, Нікольського району, Донецької області з 20.07.2010 року.

Згідно довідки Тополинської сільської ради Нікольського району Донецької області ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, але з 06.08.2014 року за зазначеною адресою не проживає. (а.с. 10).

Із тексту позовної заяви вбачається, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 1983 року та мають сина 1983 року. Інші докази про стан та зміну громадського стану осіб суду не надані.

Таким чином, на підставі відомостей викладених позивачем в позовній заяві та наданих позивачем доказів, при тому що позивач залишила заяву про розгляд справи у її відсутність, суд вважає встановленим, що право власності на житловий будинок № 39 по вул. Садовій в с.Тополине, Нікольського району, Донецької області позивач набула 29.06.2010 року в період шлюбу з відповідачем, а тому в розумінні ст. 60 СК України майно, згідно якої, набуте за час шлюбу , належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, відповідач є співвласником будинку.

Позивачем не надано доказів на підтвердження будь-яких договорів між подружжям про відчуження відповідачем на користь позивача своєї частки в спільній сумісній власності подружжя, або доказів на підтвердження, що зазначений будинок є її особистою власністю в розумінні ст. 57СК України.

Згідно з положеннями ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння,користування, розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлене домовленністю між ними.

Відповідно до положень ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

За приписами частини 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Виходячи із норм , передбачених ч. 4 ст. 41 Конституції України, ст. ст. 319, частин 1, 2 ст. 321 ЦК України згідно яких власник не може бути позбавлений права власності або обмежений у цьому праві, окрім випадків, передбачених законом, відповідач,право якого як співвласника майна придбаного за час шлюбу, ,не спростоване, не може бути визнаний таким, що втратив право користуватись житловим приміщенням в будинку № 39 по вул. Садовій в с.Тополине, Нікольського району, Донецької області .

Таким чином, аналізуючи всі надані докази у їх сукупності, заявлений позов не підлягає задоволенню, тому що позивачем не надані докази на підтвердження її особистою власністю на будинок в якому зареєстрований відповідач, що виключає задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 209, 212-215 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою,що втратила право користування жилим приміщенням в будинку № 39 по вул. Садовій в с.Тополине, Нікольського району, Донецької області.

Повний текст рішення виготовлений 07.02.2017 року.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Донецької області в м. Маріуполі через Володарський районний суд Донецької області протягом 10 днів зн дня його проголошення, а для осіб, що не були присутні при його проголошенні, в той же строк, з дня отримання його копії.

Суддя С.І. Доценко