Справа №461/4899/16-ц
Провадження №2/461/234/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2017 року м.Львів

Галицький районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді - Мисько Х.М.

при секретарі - Коружинець Н.В.

з участю: позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

третьої особи ОСОБА_4,

представника третьої особи Органу опіки та піклування ГРА ЛМР ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи без самостійних вимог: державний нотаріус Першої львівської державної нотаріальної контори ОСОБА_6, піклувальник ОСОБА_7 ОСОБА_4, орган опіки та піклування Галицької районної адміністрації Львівської міської ради, про визнання заповіту недійсним,-

в с т а н о в и в :

позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_3, з участю третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору: державного нотаріуса Першої львівської державної нотаріальної контори ОСОБА_6, ОСОБА_4, органу опіки і піклування Галицької районної адміністрації Львівської міської ради, в якому просила визнати заповіт ОСОБА_7 від 18 травня 2009 року, посвідчений державним нотаріусом Першої львівської державної нотаріальної контори ОСОБА_6 за реєстровим номером 5-904 недійсним.

В обґрунтування внесеного позову покликається на те, що спадкодавець ОСОБА_7, яка померла 28 березня 2016 року є її матірю. Спадкоємцям першої черги за законом є вона та її рідний брат відповідач ОСОБА_3 08 червня 2016 року вона звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини і зясувала, що існує оскаржуваний заповіт згідно якого ОСОБА_7 заповіла ОСОБА_3 ? квартири за адресою м. Львів, вул. Вітовського, 11/13. Вказує, що заповіт не відповідає дійсній волі спадкодавця, оскільки ОСОБА_7 тяжко хворіла, а саме з 1968 року перебувала на обліку з діагнозом «неврастенія», в 1975 році перенесла струс мозку, з 1977 року діагностовано атеросклеротичну хворобу серця, з 1995 року лікувалась з приводу гіпертонічної хвороби, цукрового діабету 2 типу, когнітивних порушень внаслідок церебрального склерозу 2 ступеня з когнітивними розладами. Покликається на те, що при посвідченні заповіту не було враховано розпорядження Галицької районної адміністрації Львівської міської ради №256 від 20 березня 2002 року, яким ОСОБА_4 було призначено піклувальником над ОСОБА_7 та опікуном належного їй майна, оскільки ОСОБА_4 був відсутній при посвідченні оскаржуваного заповіту.

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги уточнили і просили встановити нікчемність заповіту ОСОБА_7 від 18 травня 2009 року, посвідчений державним нотаріусом Першої Львівської державної нотаріальної контори ОСОБА_6, за реєстровим номером 5-904.

Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив, надав письмові заперечення, в яких вказує, що оскаржуваний заповіт відповідає волі спадкодавця ОСОБА_7, крім того, під час складання і посвідчення такого нотаріусом було дотримано всіх вимог чинного законодавства, зокрема, такий укладався в присутності свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10, які є його близькими знайомими. Вказав, що заповіт було складено в нотаріальній конторі, куди мати запросила його та свідка ОСОБА_8 Пояснив, що свідки, вказаний в тексті заповіту ОСОБА_9 та ОСОБА_10 є його, відповідача, близькі знайомі. Просив в задоволенні позову відмовити.

Третя особа ОСОБА_4 в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав повністю, надав пояснення, аналогічні до пояснень позивача та її представника, крім того, зазначив, що розпорядженням ГРА ЛМР №256 від 20 березня 2002 року (до набрання чинності діючим ЦК України) на підставі ст.ст.132-138 КпШС України його призначено піклувальником над ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та опікуном належного їй майна. Вважає, що всупереч вимогам ч.4 ст.144 КпШС України, який діяв на час складання та посвідчення заповіту, ним не надавалась будь-яка допомога при здійсненні прав та виконанні обовязків заповідачем ОСОБА_7, що, на його думку, призвело до зловживання відповідачем правами останньої. Вказує, що ОСОБА_3 достеменно знав про те, що він з 2002 року є піклувальником ОСОБА_7 та опікуном її майна, проте всупереч вимогам закону скористався її безпорадним станом. Просив позов задоволити та встановити нікчемність вказаного заповіту.

Представник третьої особи органу опіки та піклування в судовому засіданні при вирішенні спору поклався на розсуд суду. Додатково пояснив, що оскільки над ОСОБА_7 не було встановлено опіки або піклування, то участь представника цього органу при укладенні правочину останньою була не обовязковою. Ствердив, що дійсно ОСОБА_4 розпорядженням Галицької районної адміністрації ЛМР №256 від 20 березня 2002 року призначений піклувальником над ОСОБА_7 та опікуном належного їй майна на підставі ст.ст. 132, 138 Кодексу про шлюб та сім'ю України, дане розпорядження є дійсним. Крім того вказав, що оскільки на заповіті, складеному на спеціальному бланку, який ОСОБА_3 надав суду для огляду, відсутній підпис та печатка нотаріуса, то це є недоопрацювання нотаріуса і можливе порушення вимог Закону з її боку.

В.о. завідуючого Першою львівською державною нотаріальною конторою до судового засідання подав заяву про розгляд справи без участі представника нотконтори (а.с.27).

Зясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, заслухавши пояснення учасників процесу, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити частково з наступних підстав.

За загальними правилами ЦПК України, обовязок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються,перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки,оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність чи відсутність певних юридичних фактів.

Відповідно до ч.3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

За змістом ч.4 ст. 203 ЦК України, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до абз.1 п.5 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 03 березня 2004 року N20/5 (далі і Інструкція) та діючої на час вчинення оспорюваного правочину, нотаріальні дії вчиняються нотаріусами України з використанням спеціальних бланків нотаріальних документів.

Відповідно до положень ч.1 ст. 1248 ЦК України, нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів.

Судом встановлено, що 28 березня 2016 року померла ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2

Згідно закону спадкоємцями першої черги за спадкодавцем ОСОБА_7 є її діти донька (позивач) та син (відповідач).

08 червня 2016 року при зверненні із заявою про прийняття спадщини за законом та відкриття спадкової справи у приватного нотаріуса ОСОБА_11, зясувалось, що існує Заповіт ОСОБА_12 №5-904 від 18 травня 2009 року, складений в приміщенні Першої Львівської державної нотаріальної контори та посвідчений державним нотаріусом ОСОБА_6 Згідно тексту Заповіту, належне їй майно, а саме ? квартири за адресою: вул. Д.Вітовського, 11/13, м. Львів, вона заповіла ОСОБА_3.

Згідно Довідки ЛКП (а.с.65), спадкодавець ОСОБА_7 постійно проживала в ІНФОРМАЦІЯ_3 з 1971 року разом з донькою-позивачкою та внуком третьою особою ОСОБА_4 (з членами сімї) після смерті чоловіка у 1995 році.

Згідно Посвідчення серії Б № 455977 ОСОБА_7 визнана інвалідом 1 групи по зору ( а.с.11).

ОСОБА_13 Галицької районної адміністрації Львівської міської ради №256 від 20 березня 2002 року на підставі ст.ст. 132, 138 Кодексу про шлюб та сім'ю України, ОСОБА_4 призначено піклувальником над ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4 та опікуном належного їй майна. ОСОБА_13 було прийнято органом опіки та піклування на підставі медичних документів щодо стану здоровя ОСОБА_7 станом на 2002 рік та складністю самостійно орієнтуватись в просторі (а.с.8).

Відповідно до ОСОБА_5 з Єдиного спадкового реєстру України, за №19810935, зареєстровано заповіт від імені ОСОБА_7, за номером у Спадковому реєстрі №46973645, серія та номер бланка: ВМЕ 121580, номер в реєстрі нотаріальних дій: 5-904 (а.с.152).

З наданого відповідачем в розпорядження суду оригіналу оспорюваного заповіту вбачається, що такий складено на бланку № 121580, на якому після тексту заповіту відсутній підпис ОСОБА_7, містяться оригінальні підписи: ОСОБА_10, ОСОБА_14 та ОСОБА_9 (а.с.227).

Із змісту заповіту вбачається, що від імені заповідача підписалась громадянка ОСОБА_10, у звязку з тим, що заповідач ОСОБА_7 являється інвалідом по зору, що засвідчено підписами свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9

Дані про посвідчення вказаного заповіту нотаріусом відсутні (посвідчувальний напис, відомості про посаду особи, яка посвідчила заповіт, її прізвище та ініціали, відтиск печатки).

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 пояснила, що дійсно була присутня під час складання заповіту ОСОБА_7 в Першій Львівській державній нотаріальній конторі 18 травня 2009 року. Вказала, що нотаріусом заповідачу не розяснювалось ні тексту документу, який складається, ні порядку підписання такого. Ствердила, що ОСОБА_7 в її присутності не підписувала документів, хоча фізично могла це зробити. В який спосіб та коли підписав заповіт ОСОБА_9 їй не відомо.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_15 показала, що працює на поштовому відділенні, обслуговує протягом останніх 20 років в тому числі і вулицю Вітовського, будинок 11. ОСОБА_7 знала добре, по 2013 рік приносила їй щомісячно пенсію на квартиру, про отримання якої ОСОБА_7 самостійно ставила підпис в журналі отримання пенсій.

Відповідно до наданих третьою особою Державним нотаріусом першої державної нотаріальної контори ОСОБА_6 копій документів, на підставі яких вона реєструвала оспорюваний заповіт, долучених до матеріалів справи, в таких наявна копія посвідчення інваліда першої групи №091588.

Відповідно до положень абз.3 п.13 вказаної Інструкції, посвідчення водія, особи моряка, інваліда чи учасника Великої Вітчизняної війни, посвідчення, видане за місцем роботи фізичної особи, не можуть бути використані громадянином України для встановлення його особи під час укладення цивільно-правових правочинів.

Згідно абз.3 п.16 зазначеної Інструкції, якщо фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, неписьменна або сліпа, нотаріус зобовязаний прочитати їй текст документа, про що на документі робиться відповідна відмітка. Якщо сліпа особа письменна, вона особисто підписує документ.

Відтак, на думку суду, посилання нотаріуса в тексті оспорюваного правочину на встановлення особи ОСОБА_7 за посвідченням інваліда війни, «похилий вік та наявність хвороб», як мотивацію відсутності підпису ОСОБА_7, відсутність посвідчення заповіту нотаріусом, однозначно свідчить, що заповіт складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення.

Крім цього, згідно ч.4 ст.144 Кодексу про шлюб і сімю України, який діяв на час складання та посвідчення оспорюваного заповіту, піклувальники над дієздатними особами подають цим особам допомогу при здійсненні ними своїх прав і виконанні обов'язків, а також охороняють їх від зловживань з боку третіх осіб.

Як встановлено в судовому засіданні, піклувальник ОСОБА_7 - ОСОБА_4 був відсутній при складанні та посвідченні оспорюваного заповіту №5-904 від 18 травня 2009 року, що на думку суду, свідчить про те, що такий заповіт складений з порушенням вимог щодо його форми, оскільки піклувальник був позбавлений можливості зясувати чи мало місце зловживання з боку третіх осіб. при укладенні такого.

На підставі наведеного суд приходить до висновку, що заповіт від імені ОСОБА_7 №5-904 від 18 травня 2009 року є схожий на правочин, але за своєю суттю не відповідає його характеристикам, оскільки містить дефекти (недотримання) форми.

Відтак, під час розгляду справи по суті встановлена нікчемність заповіту.

Згідно п.7 Постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», у разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину.

Таким чином, суд приходить до висновку, що слід встановити нікчемність заповіту ОСОБА_7 №5-904 від 18 травня 2009 року без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, оскільки наслідки заповіту не настали.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 1257 ЦК України, суд,

в и р і ш и в:

позов задоволити.

Встановити нікчемність заповіту ОСОБА_7 від 18 травня 2009 року, посвідчений державним нотаріусом Першої Львівської державної нотаріальної контори ОСОБА_6, за реєстровим номером 5-904.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Галицький районний суд м. Львова шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Головуючий суддя Мисько Х.М.