Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний №333/1818/16 Головуючий у 1 інстанції: Кулик В.Б.
Провадження № 22-ц/778/790/17 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Дзярука М.П.

ОСОБА_2

суддів: Трофимової Д.А.

при секретарі Бєлової А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» про стягнення заробітної плати, -

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» про стягнення заробітної плати за надурочні години та роботу у святкові та вихідні дні в розмірі 10 652 грн. 72 коп.

В позові зазначав, що з 12.02.1996 року позивач прийнятий на роботу в Запорізький загін воєнізованої охорони Придніпровської залізниці. 16.05.2013 року позивач звільнився у звязку з виходом на пенсію з відокремленого підрозділу «Перший загін воєнізованої охорони» Державного підприємства «Придніпровська залізниця». В різноманітних підрозділах воєнізованої охорони Придніпровської залізниці позивач пропрацював на різноманітних посадах більше 17 років. Протягом 17 років роботи у позивача накопичилась велика кількість надурочних годин, які при звільнення не були компенсовані. Згідно з довідкою, виданою табельником Запорізького загону воєнізованої охорони 26.10.2001 року, у позивача станом на 01.10.2001 року були відгули в кількості 70 днів. Ці відгули позивачу не були надані для відпочинку і не були оплачені згідно законодавства як за роботу в надурочний час. Окрім того, в період з 21.02.2003 року по 14.12.2011 року позивач працював на посаді начальника стрілецької команди 27 ВСП «Запорізький загін воєнізованої охорони» ДП «Придніпровська залізниця». Протягом цього часу, на підставі вказівок та телефонограм вищого керівництва про необхідність чергувань у вихідні та святкові дні, позивачем складались графіки чергувань керівного складу СК-27 у вихідні та святкові дні, які затверджувались керівництвом Запорізького загону воєнізованої охорони. За період з 2002 року по 2008 рік позивачем було надурочно відпрацьовано у святкові та вихідні дні 48 днів. Всього за період роботи у воєнізованій охороні у позивача накопичилось 944 надурочні години, що в грошовому вираженні складає 10 652 грн. 72 коп., які при звільненні компенсовані не були.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12 грудня 2016 року позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на незаконність, порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які буди досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6)як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо встановлює, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог процесуального та матеріального права.

Вирішуючи спір, суд виходив з того, що відсутні підстави для задоволення позову про стягнення заробітної плати за часи, відпрацьовані надурочно та у вихідні з ПАТ "Українська залізниця".

З таким висновком суду слід погодитись, оскільки він відповідає вимогам закону та ґрунтується на матеріалах справи.

Відповідно до ст.97 КЗпП України форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються власником або уповноваженим ним органом з урахуванням вимог, передбачених частиною другою цієї статті. Власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами.

Відповідно до статті 61 КЗпП України, на безперервно діючих підприємствах, в установах, організаціях, а також в окремих виробництвах, цехах, дільницях, відділеннях і на деяких видах робіт, де за умовами виробництва (роботи) не може бути додержана встановлена для даної категорії працівників щоденна або щотижнева тривалість робочого часу, допускається за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) підприємства, установи, організації запровадження підсумованого обліку робочого часу з тим, щоб тривалість робочого часу за обліковий період не перевищувала нормального числа робочих годин (статті 50 і 51).

При підсумованому обліку робочого часу час, відпрацьований понад норму тривалості робочого часу за обліковий період, вважається надурочним і оплачується в кінці облікового періоду згідно з ст. 106 КЗпП України.

В той же час робота понад норму робочого часу, передбаченого графіком в окремі дні, тижні, місяці облікового періоду, при збереженні норми часу за обліковий період, не є надурочною роботою. Переробіток норми робочого часу, що виникає в окремі дні при підсумованому обліку, може компенсуватися додатковими днями відпочинку, або відповідним зменшенням тривалості роботи в інші дні облікового періоду.

Роботою у вихідний день, відповідно до ст. 71 КЗпП України, вважається належним чином оформлена (наказом по Підрозділу з погодженням профспілками та згодою працівника) робота працівника у його затверджений графіком роботи щотижневий день відпочинку. У цьому випадку робота у вихідний день компенсується відповідно до статті 72 КЗпП України.

Відповідно до ст. 72 КЗпП України, робота у вихідний день може компенсуватися, за згодою сторін, наданням іншого дня відпочинку або у грошовій формі у подвійному розмірі. Оплата за роботу у вихідний день обчислюється за правилами статті 107 цього Кодексу.

Встановлено, що ОСОБА_3 з 12.02.1996 по 16.05.2013 перебував в трудових відносинах з ДП Придніпровська залізниця Запорізький загін воєнізованої охорони.

Вважає, що при звільненні з ним не було проведено розрахунок за відпрацьовані надурочні та вихідні дні. На підтвердження чого надав суду довідку від 26.10.01 про те, що станом на 01.10.2001р. у ОСОБА_3 маються відгули в кількості 70 днів, а також графіки чергувань у вихідні дні, які загалом склали 48 днів.

Наказом Міністерства статистики України від 09.10.1995р. №253 «Про затвердження типових форм первинного обліку», який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин, затверджено, зокрема, форму П-14 «Табель з обліку використання робочого часу». Облік явок на роботу та використання робочого часу здійснюється в табелі або методом суцільної реєстрації, а саме: відмітки всіх прибулих, які запізнилися, і т.д. або шляхом реєстрації тільки відхилень (неявок, запізнень і т.д.), що передбачено п.5 розділу «Загальні питання обліку використання робочого часу (табельного обліку)» вищезазначеного наказу. Табель обліку використання робочого часу містить інформацію, зокрема, про фактично відпрацьований час, відпрацьовані за місяць години, в т.ч. надурочні, вечірні, нічні години роботи та ін., а також інші відхилення від нормальних умов роботи.

Таким чином, первинним документом, на підставі якого здійснюється оплата праці є табель обліку використання робочого часу, строк зберігання якого становить 1 рік.

Строк зберігання особових рахунків становить 75 років.

Робота у вихідні дні провадиться за письмовим наказом власника або уповноваженого ним органу. (ч.3 ст. 71 КЗпП).

Позивачем не надано належних доказів, які б підтверджували його позовні вимоги. В той же час відповідачем надані особові рахунки ОСОБА_3 з яких не вбачається надурочна робота. Надані позивачем докази не містять інформації про фактичне використання робочого часу, з чого можна б було зробити висновок про існування надурочної роботи та роботи у вихідні. Позивач не скористався своїм правом в повній мірі щодо витребування належних доказів за допомогою суду від відповідача, які б підтверджували вимоги позивача. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В звязку з зазначеним, у суду не було достатньо законних підстав для задоволення позову.

Доводи позивача з приводу не вірного обліку відповідачем робочого часу, умисне ненадання ним доказів та їх знищення є недоведеними.

Фактично всі доводи апелянта зводяться до переоцінки доказів. Будь-яких інших доказів, які б вказували на неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права апелянтом не надано, як і доказів, що висновки суду не відповідають встановленим обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги були предметом дослідження суду першої інстанції, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.

Розглянувши справу в межах заявленого позову та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що фактичні обставини справи місцевим судом з'ясовано всебічно та повно, дано їм вірну правову оцінку, а рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303,307, 308, 313-315, 317,319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12 грудня 2016 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: