Справа № 151/114/17 Провадження № 22-ц/772/976/2017Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 46 Доповідач Войтко Ю. Б.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого: Войтка Ю.Б.,

Суддів: Стадника І.М., Іващука В.А.,

При секретарі: Безрученко Н.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниця справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Чечельницького районного суду Вінницької області від 27 лютого 2017 року в справі за позовом

ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про позбавлення права користування житловим приміщенням, -

встановила:

В лютому 2017 року ОСОБА_2 звернувся в районний суд з позовом до ОСОБА_3 про позбавлення права користування житловим приміщенням в будинку № 45 по вулиці Орлова в смт. Чечельник Вінницької області та зняття з реєстраційного обліку в зазначеному будинку, мотивуючи позов тим, що він являється власником будинку, а з відповідачем припинив шлюбні відносини.

Зазначив, що вони з відповідачем 07.11.1999 року зареєстрували шлюб, в звязку з чим ОСОБА_3 з дозволу позивача була зареєстрована в цьому будинку. Спільне життя у подружжя не склалось, тому 29.01.2014 року рішенням Чечельницького районного суду шлюб між ними було розірвано, з того часу відповідач у вказаному будинку не проживає, не знявшись з реєстрації. Її реєстрація у вказаному будинку заважає позивачу належним чином розпорядитись своєю власністю. Відповідач в добровільному порядку відмовляється знятись з реєстрації у будинку позивача, а тому він просив суд постановити рішення, яким визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право користування його будинком та зобов'язати Чечельницьку селищну раду зняти останню з реєстрації у вказаному будинку.

Рішенням Чечельницького районного суду Вінницької області від 27 лютого 2017 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про позбавлення права користування житловим приміщенням залишено без задоволення.

Не погодившись із зазначеним рішенням позивач по справі ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважає встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального та процесуального права, просить зазначене рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник за довіреністю ОСОБА_4 проти вимог апеляційної скарги заперечували, просять залишити в силі рішення суду першої інстанції як законне та обґрунтоване.

Позивач ОСОБА_2 та представник Чечельницької селищної ради Чечельницького району Вінницької області в судове засідання не зявилися, просять розгляд апеляційної скарги проводити без їхньої участі, що відповідно до частини 2 статті 305 ЦПК України не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб які беруть участь у справі та зявилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляції та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Згідно з статтею 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженими в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам не відповідає.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 відповідно до договору дарування від 07 квітня 2004 року є власником житлового будинку по вулиці Орлова, 45 (бувша назва Свердлова) в смт. Чечельник Вінницької області (а.с.7), що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.8).

27.04.2001 року ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище Шевчук) Т.М., як дружина - член сімї позивача була зареєстрована за місцем свого проживання в ІНФОРМАЦІЯ_1 (бувша назва Свердлова) в смт. Чечельник Вінницької області.

Як вбачається із копії рішення Чечельницького районного суду від 29.01.2014 року шлюб зареєстрований 07.11.1999 року між позивачем та відповідачем розірвано (а.с.6).

З пояснення відповідача судом також встановлено, що після розірвання шлюбу вона проживає у будинку матері у селі Рогізка, а зареєструватись за місцем проживання не має змоги, оскільки у мами відсутні правовстановлюючі документи на будинок і вона не дає згоди на реєстрацію проживання відповідача у її будинку. Власного житла відповідач не має.

Відповідно до статті 156 ЖК України та статті 405 ЦК України право члена сім'ї власника будинку, який не є його співвласником, на користування цим будинком обумовлено наявністю сімейних відносин із власником і спільним із ним проживанням у цьому будинку.

Згідно з частиною 2 статті 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено між ним і власником будинку або законом.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання ОСОБА_3 такою, що втратила право користування належним йому житловим приміщенням, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не проживає в спірному будинку як бувший член сімї з поважних причин, оскільки між сторонами по справі припинено шлюбні відносини і з позивачем у зазначеному будинку проживає інша жінка зі своїми дітьми.

Проте з таким висновком суду першої інстанції не можна погодитися, так як недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, а також невідповідність висновків суду обставинам справи призвели до неправильного застосування норм матеріального права.

Так, з пояснень сторін і досліджених судом письмових доказів у справі випливає, що ОСОБА_3 не проживає в належному позивачеві будинку з 29.01.2014 року, причому вона залишила місце реєстрації і почала проживати окремо з власної волі, так як сторони після розірвання шлюбу припинили сімейні відносини.

Зазначена обставина підтверджується поясненнями самої ОСОБА_3 про те, що після розірвання шлюбу з позивачем у 2014 році вона у цьому будинку не проживає, не претендує на право користуватися цим будинком, будь-яких претензій на цей будинок не має, ніяким чином позивачу не перешкоджає у користуванні будинком, але добровільно знятися з реєстрації в цьому будинку не бажає по тій причині, що немає адреси, де б вона могла зареєструвати своє місце проживання. Вона дійсно тривалий час проживає в ІНФОРМАЦІЯ_2 у будинку з своєю матірю, яка не дає згоди на реєстрацію у цьому будинку відповідача.

Відповідно до ч. 2 ст. 167 ЖК України, у разі вибуття наймача та членів його сімї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сімя, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сімї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття.

Згідно правової позиції ВСУ у справі № 6-709цс16 від 16.11.2016 року зазначено, що частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сімї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сімї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сімї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сімї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Водночас відповідно до статті 7 Закону України від 11.12.2003 року №1382-VI «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.

З огляду на те, що Закон № 1382-IV є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Відповідач ОСОБА_3 після розірвання шлюбу в 2014 році з ОСОБА_2 не проживає у будинку по вулиці Орлова, 45 (бувша назва Свердлова) в смт. Чечельник Вінницької області, а постійно проживає в будинку своєї матері с. Рогізка по вул. Молодіжна, 187, Чечельницького району, Вінницької області, що є підставою для визнання договору найму жилого приміщення у будинку по вулиці Орлова, 45 (бувша назва Свердлова) в смт. Чечельник розірваним.

Відповідно до п. 2-4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, є підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення.

Враховуючи викладене колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції слід скасувати з ухваленням нового рішення про задоволення позову ОСОБА_2

Крім того, відповідно до частини 5 статті 88 ЦПК України слід змінити розподіл судових витрат стягнувши з відповідача на користь позивача судові витрати по справі, які складають 640 грн. 00 коп. судового збору за подання позовної заяви та 704 грн. 00 коп. за подання апеляційної скарги на рішення суду.

На підставі викладеного, керуючись статтями 304, 307, 309, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Чечельницького районного суду Вінницької області від 27 лютого 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про позбавлення права користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житлом по вул. Свердлова, буд. №45 в смт. Чечельник Чечельницького району Вінницької області.

Зобовязати Чечельницьку селищну раду Чечельницького району Вінницької області зняти ОСОБА_3 з реєстраційного обліку по вул. Свердлова, буд. № 45 в смт. Чечельник Чечельницького району Вінницької області.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати по справі, які складають 640 грн. 00 коп. судового збору за подання позовної заяви та 704 грн. 00 коп. за подання апеляційної скарги на рішення суду.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_5

Судді: (підпис) ОСОБА_6

(підпис) ОСОБА_7

Згідно з оригіналом:

Суддя апеляційного суду Войтко Ю.Б.