Справа № 371/676/16-ц Головуючий у І інстанції Гаврищук А. В.
Провадження № 22-ц/780/399/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 38 31.01.2017
РІШЕННЯ

Іменем України

31 січня 2017 року м. Київ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді Лівінського С.В.

суддів: Матвієнко Ю.О.,

ОСОБА_2

за участю секретаря судового засідання Спеней І.С.,

розглянувши справу за позовом ОСОБА_3 до Миронівської районної державної адміністрації, Коритищенської сільської ради Миронівського району Київської області, сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Коритище» про визнання права на земельну ділянку (пай) у порядку спадкування за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Миронівського районного суду Київської області від 19 жовтня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2016 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Зазначав, що 31 грудня 1995 року помер його батько ОСОБА_4.

Відповідно до свідоцтва на право на спадщину за законом від 30 вересня 1998 року ААН № 395005 після його смерті спадщину прийняла дружина (мати позивача) - ОСОБА_5.

21 квітня 2015 року ОСОБА_5 померла, єдиним спадкоємцем за заповітом, є позивач ОСОБА_3

За життя батько позивача ОСОБА_4 був членом КСП ім. Стрільця села Коритище Миронівського району Київської області, однак не був включений до списку громадян членів сільськогосподарського пвідприемства, сільськогосподарського кооперативу або товариства, який є додатком до Державного акту на право колективної власності на землю серії КВ від 27 жовтня 1995 року, а тому не отримав сертифікат на земельну частку (пай), хоча мав на це право.

На підставі рішення Коритищенської сільської ради народних депутатів від 24 лютого 1995 року №3 ХХІІ скликання КСП ім. Стрільця села Коритище Миронівського району Київської області 27 жовтня 1995 року було видано Державного акта на право колективної власності на землю серія КВ, зареєстровано в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю під № 14.

На базі Колгоспу ім. Стрільця с. Коритище Миронівського району Київської області створене акціонерне товариство сільськогосподарське підприємство «Коритище» згідно Протоколу № 1 загальних зборів від 17 лютого 1996 року, АТСП «Коритище» згідно протоколу № 1 загальних зборів від 24 лютого 2000 року реорганізовано в СТОВ «Коритище», яке є правонаступником усіх попередніх організацій.

При зверненні до приватного нотаріуса Миронівського районного нотаріального округу ОСОБА_6 щодо видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована за адресою: Київська область Миронівський район на території Коритищенської сільської ради позивач отримав лист, яким нотаріус відмовив у видачі свідоцтва, оскільки відсутні документи, що підтверджують право власності померлої матері на цю земельну ділянку.

Уточнивши свої позовні вимоги ОСОБА_3 просив суд визнати за ним у порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 та ОСОБА_5 право на земельну ділянку (пай) із земель переданих до резервного фонду при розпорюванні колективного сільськогосподарського підприємства ім. Стрільця села Коритище Миронівського району Київської області розміром 4,76 в умовних кадастрових гектарів з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарства виробництва в адміністративних межах Коритищенської сільської ради Миронівського району Київської області, яке належало спадкодавцеві ОСОБА_7

Рішенням Миронівського районного суду Київської області від 19 жовтня 2016 року в задоволені позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги. Вважає вказане рішення ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права та невідповідності висновків суду обставинам справи.

Заслухавши доповідь головуючого, пояснення осіб, що брали участь у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Частинами 1, 3 статті 303 ЦПК України установлено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до статті 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно закону.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Ухвалюючи рішення про відмову в позові суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_5, єдиним спадкоємцем якої є позивач, не належало право на спірну земельну ділянку (пай) в колективному сільськогосподарському підприємстві ім. Стрільця села Коритище Миронівського району Київської області розміром 4.76 в умовних кадастрових гектарах, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованого на території Коритищенської сільської ради Миронівського району Київської області, а тому таке право не може бути успадковане позивачем.

Проте з таким висновком суду погодитись не можна за такого.

Матеріалами справи підтверджується і сторонами не заперечується таке.

31 грудня 1995 року помер батько позивача ОСОБА_4

ОСОБА_4 був членом колгоспу ім. Карла Маркса, ім. Стрільця с. Коритище Миронівського району Київської області у період з 1971 по 1995 роки.

Відповідно до довідки СТОВ «Коритище» № 23 від 11 листопада 2015 року згідно протоколу №1 загальних зборів від 17 лютого 1996 року колгосп ім. Стрільця реорганізовано у Акціонерне товариство сільськогосподарського підприємства «Коритище». Відповідно до протоколу № 1 від 24 лютого 2000 року АТСП «Коритище» реорганізовано у СТОВ «Коритище», яке є правонаступником всіх попередніх організацій.

ОСОБА_4 було включено до списку членів колгоспу із їх числа і працівників сфери обслуговування для визначення середньої частки землі в колективному сільськогосподарському підприємстві ім. Стрільця с. Коритище.

Згідно рішення Коритищенської сільської Ради народних депутатів від 24 лютого 1995 року №3 ХХІІ скликання було виготовлено та видано КСП ім. Стрільця Державний акт на право колективної власності на землю серії КВ., який посвідчував, що вказаному власнику передається у колективну власність 1031,8 га в межах згідно із планом. Зазначений державний акт 27 жовтня 1995 року було зареєстровано в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за №14 .

Відповідно до Розпорядження Миронівської районної державної адміністрації Київської області від 28 жовтня 1996 року №269 було затверджено розрахунок вартості земельної частки (паю) та її розмір в умовних кадастрових гектарах АТ «Коритище» та видачу членам АТ «Коритище» сертифікатів на право, на земельну частку (пай) згідно з прикладеними списками.

Після смерті ОСОБА_4 належне йому майно успадкувала його дружина (матір позивача) ОСОБА_5, яка померла 21 квітня 2015 року.

Відповідно до заповіту ОСОБА_5 заповіла все своє майно ОСОБА_3

У встановлений статтею 1270 ЦК України шестимісячний строк позивач звернувся до приватного нотаріуса Миронівського районного нотаріального округу ОСОБА_6 із заявою про прийняття спадщини, проте йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку у звязку із відсутністю правовстановлюючого документу на вказану земельну ділянку.

Відповідно до ст. ст. 1216-1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до абз. абз. 39, 42 п. 1 ОСОБА_8 спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», при розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297 ЦК) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст. 1299 ЦК), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття "виникнення права на спадщину" та "виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини", і пов'язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки.

Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК).

Відповідно до Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», починаючи із 1995 року в Україні розпочалося розпаювання земель, що перебували у колективній власності.

Згідно із п. 2 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними.

Відповідно до п. 1 вказаного Указу паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. Паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості).

Згідно із п. 5 зазначеного Указу видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законом порядку. Право особи на земельну частку може бути визнано в судовому порядку, рішення суду за вимогами зазначеного закону є документом, що посвідчує таке право.

Згідно із п. 3 Порядку організації робіт та методики розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 4 лютого 2004 року № 122. У разі виявлення після розробки проекту факту не включення одного чи кількох громадян, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку, спадкоємців права на земельну частку (пай) посвідченого сертифікатом, інших громадян та юридичних осіб України, які відповідно до законодавства набули право на земельну частку (пай), до списку власників земельних часток (паїв). На підставі якого був складений проект, сільська, селищна, міська рада або райдержадміністрація може прийняти рішення (розпорядження) про: коригування проекту землевпорядною організацією з метою забезпечення громадян необхідною кількістю земельних ділянок (на підставі відповідного договору); надання зазначеним громадянам земельних ділянок із земель запасу чи резервного фонду у розмірі відповідної земельної частки (паю). У разі неприйняття сільською, селищною міською радою чи райдержадміністрацією рішення (розпорядження) щодо коригування проекту або надання таких ділянок із земель запасу чи резервного фонду питання вирішується у судовому порядку.

Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16 квітня 2014 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України у тому числі й у випадку коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

Згідно з п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» При вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року, Указу Президента України від 8 серпня 1995 року N 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" та відповідні норми ЦК УРСР. У цьому разі слід ураховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

За наведеного хоча ОСОБА_5, і не оформила належним чином своє спадкове право власності на вказану земельну ділянку, однак вважається, що її прийняла після смерті чоловіка ОСОБА_4, подавши своєчасно заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори та отримавши свідоцтво на право власності на частину спадщини, а саме на спадковий житловий будинок, з такого ОСОБА_3 також має право на спірну земельну ділянку.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Керуючись ч. 3 ст. 209, ст. 218, ст. ст. 303, 304, п. 2 ч. 1 ст. 307, п. 4 ч. 1 ст. 309 ст. ст. 313-314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Миронівського районного суду Київської області від 19 жовтня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_3 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3, у порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_5, яка померла 21 квітня 2015 року, право власності на земельну частку (пай) із земель переданих до резервного фонду при розпаюванні колективного сільськогосподарського підприємства імені Стрільця, села Коритище, Миронівського району, Київської області, в розмірі 4,76 умовних кадастрових гектарів, цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в адміністративних межах Коритищенської сільської ради Миронівського району Київської області, яка належала його батькові ОСОБА_4, який помер 31 грудня 1995 року.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя: С.В. Лівінський

судді: Ю.О. Матвієнко

ОСОБА_2