Справа № 466/4378/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2017 року Шевченківський районний суд м.Львова у складі:

головуючої судді ЛУЦІВ-ШУМСЬКОЇ Н.Л.

секретар ПІЦИК О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа Третя Львівська державна нотаріальна контора, про визнання права на спадкування,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та, з врахуванням уточнення позовних вимог просить, постановити рішення про визнання за нею права на спадкування із зміною черговості на першу чергу на спадкування 1/3 від часток власності померлого 13.07.2012р. ОСОБА_4 в наступних обєктах: 2/5 частки будинку пл.98,0кв.м на вул. Весняна, 8 у м. Львові, що становить 2/15 частини від усього будинку; будинку пл.65,0кв.м на вул. Огіркова, 6 у м. Львові, що становить 1/3 частини від усього будинку; 2/3 частки будинку пл.254кв.м на вул. Калнишевського, 8 у м. Винники - Львів, що становить 2/9 частини від усього будинку.

В обґрунтування своїх позовних вимог покликається на те, що згідно свідоцтва на право власності № 43466 від 21.11.1995р. на будинок № 8/1 по вул. Весняній у м. Львові їх сімя із 5 осіб, а саме: мама - ОСОБА_5, яка померла 05.11.2009р., брат ОСОБА_4, який помер 13.07.2012р., донька ОСОБА_6 09.04.1988р.н., син ОСОБА_7, 14.07.1995р.н., та позивачка є співвласниками даного будинку в рівних частках по 1/5. Після смерті матері, її брат ОСОБА_4 отримав свідоцтво на спадщину на 1/5 мамину частку будинку. 13.07.2012р. її брат ОСОБА_4 після тяжкої хвороби помер. Заповіту він не складав. Спадкоємцями першої черги за законом є батько ОСОБА_2, 13.02.1938р.н., який проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1, та 20-річний син ОСОБА_3, 28.04.1996р.н., який проживає з мамою ОСОБА_8 в м. Львові по вул. Тичини, 13/9.

Вказує позивачка, що ОСОБА_4 з дружиною майже не проживав, все своє життя він проживав з нею однією сімєю. Після смерті матері в 2009р., позивачка повністю опікувалась хворим братом-інвалідом, який фактично з 2010 року був у безпорадному стані (перелом тазостегнового суглоба) і потребував сторонньої допомоги. Він був членом їхньої сімї і був у них на повному утриманні, так як пенсію він отримував мінімальну - 740 грн., якої було недостатньо. Після смерті вона поховала ОСОБА_4 Третьою державною нотаріальною конторою відкрита спадкова справа, але свідоцтв на спадщину нотаріус не видає до вирішення справи в судовому порядку.

Позивачка ОСОБА_1 та її представник в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, давши пояснення аналогічні тим, що вказані у поданому до суду позові та уточненнях.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, подав письмові пояснення, відповідно до яких вважає, що задоволення вимог позивачки буде відповідати принципам справедливості, оскільки померлий ОСОБА_4, який був інвалідом, потребував стороннього догляду, проживав з ОСОБА_1 в одному будинку практично з дитинства та проживав однією сімєю в одному будинку. Вона опікувалася ним та забезпечувала його так як є підприємцем, а доходи ОСОБА_4 складались лише з мінімальної пенсії, яку він почав отримувати лише з 2010 р. Внук відповідача ОСОБА_3, після припинення з 1999 р. шлюбних відносин між його батьками, з батьком не проживав, а коли став повнолітній, то лише зрідка заходив в гості. Більше того, майно, що входить до спадкової маси не було набуто його сином ОСОБА_4 власною працею (так як він не мав трудової книжки до 45 років), а отримана частка на будинок (по вул. Калнишевського 8) від батьків та будинок від сестри ОСОБА_1 (вул. Огіркова 6), а тому справедливим буде, якщо частину вказаного майна набуде донька відповідача. Вважає, що ОСОБА_1 має всі підстави на спадкування майна на рівні з ними, оскільки саме вона більшу частину життя ОСОБА_4 аж до смерті знаходилась поруч з братом, опікувалася ним, так як він не міг дати собі ради та допомагала йому, а тому її вимоги вважає справедливими.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник в судовому засіданні проти позову заперечили. ОСОБА_3 дав пояснення про те, що він є сином ОСОБА_4. Він жив з мамою, проте з батьком підтримував стосунки, регулярно спілкувався. В 2012р. йому було 16 років. Батько любив полювання та риболовлю. Батько брав його на полювання з 2008р., возив його на стенд і вчив його стріляти. В листопаді 2011р. він також був з батьком на полюванні. Батько мав дорогі мисливські рушниці, рибальське знаряддя. В 2008 і 2010р. їздив з батьком на раллі. Батько не перебував у фінансовій скруті, давав йому кишенькові гроші, купив йому мобільний телефон, велосипед. Батько помер у віці 45 років від обриву аорти. Він бачив батька з два дні до смерті, коли прийшов до нього позичити рибальське знаряддя, батько показував як ловити раків. Потім батько автомобілем марки Мерседес 124, яким постійно користувався, відвіз його додому. У батька з позивачкою були нормальні стосунки, він не казав ніколи, що потребує матеріальної та фізичної допомоги. Батько в будинку жив окремо, мав кімнату, кухню, туалет, пральну машину. Інвалідність батька не перешкоджала йому себе обслуговувати. Батько не перебував у безпорадному стані.

Заслухавши пояснення сторін і їх представників , показання свідків, з`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення.

Відповідно до ч.3 ст.10, ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі.

Відповідно до ст.212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному повному та обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 помер 13.07.2012р. Згідно лікарського свідоцтва про смерть причиною його смерті була гостра серцева недостатність, тампонада серця, розрив аорти.

Заповіту ОСОБА_4 не складав. Спадкування після його смерті здійснюється за законом.

Нормами ст.ст.1261,1262 ЦК України закріплено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

Спадкоємцями першої черги за законом є батько покійного - ОСОБА_2, 13.02.1938р.н., та син ОСОБА_3, 28.04.1996р.н.

Позивачка ОСОБА_1, 1963р.н., є сестрою покійного, спадкоємцем за законом другої черги.

Відповідно до ч.2 ст. 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Позивачка ОСОБА_1 просить визнати за нею права на спадкування разом зі спадкоємцями першої черги, покликаючись на те, що ОСОБА_4 з 2010р. перебував у безпорадному (перелом тазостегнового суглоба), потребував сторонньої допомоги, вона йому таку допомогу надавала.

Однак, вказані обставини свого підтвердження в судовому засіданні не знайшли.

Свідок зі сторони позивача ОСОБА_9 в судовому засіданні дав пояснення про те, що тривалий час знайомий з сімєю ОСОБА_4. ОСОБА_2 мав взуттєвий бізнес, ремонтував взуття. За ОСОБА_4 доглядала мама, а після її смерті сестра ОСОБА_1. В останні роки в нього почав падати зір, були проблеми зі здоровям; гроші йому давав батько, сестра ОСОБА_1 готувала, прала. Зазначив, що разом їздив на полювання з ОСОБА_4 в 90-х роках, останній раз їздив у 2010 чи 2011 році. ОСОБА_4.П. їздив автомобілем, не міг довго стояти. На початку 80-х років мав операцію на тазобедренний суглоб, в 2010р. операцій ОСОБА_4 не мав. За тиждень до смерті він з ОСОБА_10 приїжджав до них додому стригтися, оскільки дружина свідка перукар. За кермом була ОСОБА_10 Вважає, що ОСОБА_4 був у безпорадному стані коли мав сильні болі.

Свідок зі сторони відповідачів ОСОБА_8 в судовому засіданні дала пояснення про те, що вона колишня дружина ОСОБА_4 У нього з дитинства була проблема з ногою, але він не був у безпорадному стані, не був нужденним. Їх спільний син з батьком спілкувався. Також з колишнім чоловіком спілкувався її брат ОСОБА_11, у них було хобі полювання та рибалка, вони часто їздили разом. Він мав колекції ножів, книжок, дві рушниці, любив щоб у нього було все найкраще. Також він був на раллі, сина брав з собою. На вул.Весняній 8 в м.Львові він проживав в ізольованій частині будинку, мав окрему кімнату, кухню, вигоди.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні дав пояснення про те, що ОСОБА_4 був його однокласником, а він брат його колишньої дружини. Вони разом їздили на полювання та на рибалку. ОСОБА_4 був членом мисливського товариства. Він їздив на всі відкриття мисливського сезону. В грудні 2010р. він їздив з ним на полювання. У 2008-2009р.р. вони їздили на раллі, ОСОБА_4 був штурманом. ОСОБА_4 сторонньої допомоги не потребував. Свідок був у нього за два дні до смерті, вони сиділи на подвірї в альтанці, спілкувалися. З ними була і ОСОБА_12, яку ОСОБА_4 просив зробити чай.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні дав пояснення про те, що є головою первинної організації мисливців і рибалок на добровільних засадах. ОСОБА_4 він знав з 2010 р., він приїжджав до нього на полювання, мав хорошу дорогу рушницю. Всіх хто приїжджає на полювання свідок записує у спеціальний зашити для звітності. Відповідно до цих записів ОСОБА_4 та ОСОБА_11 були на полюванні 13.11.2011р. ОСОБА_4 кульгав на ногу, але себе нормально почував, через травму ноги в загони не ходив, стояв на номерах. З собою мав розкладний стілець, бо не міг довго стояти. Крім того, неодноразово приїздив до нього на рибалку.

В судовому засіданні зошит із записами полювань був оглянутий, за 13.11.2011р. є запис про участь у полюванні ОСОБА_4 із зазначенням номера його контрольної картки.

Отже, показання свідків в сукупності спростовують твердження позивачки про те, що ОСОБА_4 перебував у безпорадному стані, потребував постійної сторонньої допомоги; також під час розгляду справи не доведено, що він перебував на повному матеріальному забезпеченні позивачки.

Окрім показань свідків, дані факти підтверджуються долученими до матеріалів справи фотографіями, оглянутими судом, що підтверджують участь ОСОБА_4 у полюваннях, присутність на раллі.

Отже, ОСОБА_4, 29.03.1967р.н., не був особою похилого віку.

Будь-які медичні дані про тяжку хворобу ОСОБА_4 і у звязку з цим його перебування в безпорадному стані відсутні.

ОСОБА_4 був інвалідом 3-ї групи з дитинства. Група інвалідності йому встановлена вперше 12.10.-19.10.2010р. на 1 рік. 13.10.-25.10.2011р. ця група інвалідності продовжена на 1 рік. Про те, що його визнано таким, що потребує стороннього догляду відомостей немає.

Згідно виписки-епікриза з історії хвороби ОСОБА_4 хворів на лівобічний коксартроз 3ст. з вираженим больовим синдромом та значним порушенням опорно-рухового апарату вкорочення лівої нижньої кінцівки на 3 см. Зазначено, що вважає себе хворим 25 років.

Дане підтверджує показання відповідача ОСОБА_3 та свідків про те, що травму ноги ОСОБА_4 мав з дитинства. Жодних травм та операцій в 2010р. він не мав.

Тому підстав для висновку суду про те, що ОСОБА_4 з 2010р. був у безпорадному стані внаслідок каліцтва в дитинстві немає.

Та обставина, що позивачка, приживаючи в одному будинку з братом, допомагала йому в побуті не може бути підставою для визнання за нею права на спадкування разом зі спадкоємцями 1-ї черги.

Згідно п. 5.2. листа Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 підставами для задоволення такого позову є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) Здійснення опіки над спадкодавцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження, - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1 - 3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Для задоволення позову необхідна наявність всіх п'яти вищезазначених обставин.

В п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" №7 від 30.05.2008 року роз'яснено, що безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Таким чином, згідно змісту вказаної норми закону, при вирішенні питання про зміну черговості спадкування позивач повинен довести факт опікування, матеріального забезпечення спадкодавця протягом тривалого часу та перебування спадкодавця в безпорадному стані, тобто стані, обумовленому похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли особа не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Встановлені судом обставини підстав для такого висновку не дають.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд робить висновок, що позов не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.8,10,11,57,58,60,88,209,212,213,215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа Третя Львівська державна нотаріальна контора, про визнання права на спадкування після смерті 13 липня 2012 року ОСОБА_4 разом зі спадкоємцями за законом першої черги відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Шевченківський районний суд м.Львова шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя ОСОБА_14