Справа № 541/241/17
Провадження № 2-к/541/1/2017
У Х В А Л А

07 квітня 2017 року м.Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області

в складі:

головуючої судді Андрущенко-Луценко С.В.

при секретарі Калініченко Л.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миргороді клопотання ОСОБА_1 про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню,

в с т а н о в и в :

03.02.2017 року ОСОБА_1 звернулася до Миргородського міськрайонного суду із клопотанням про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню.

В направленому на адресу суду клопотанні заявниця ОСОБА_1 зазначила, що 19 листопада 2000 року вона народила сина ОСОБА_2. При реєстрації дитини його батьком було записано ОСОБА_3, який не був біологічним батьком дитини. В 2005 році біологічний батько дитини ОСОБА_4 звернувся до неї з позовом про встановлення батьківства відносно сина ОСОБА_2. Рішенням Головінського районного суду м. Москва від 10 лютого 2005 року було задоволено позов ОСОБА_4 до неї про встановлення батьківства та встановлено, що ОСОБА_4 є батьком малолітнього ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1, що народився у ОСОБА_1. Також було вирішено внести зміни в актовий запис №226 від 14.02.2001 року відповідного відділу ЗАГС Кіровоградського міського управління юстиції про народження ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1, вилучивши із нього відомості про батька ОСОБА_3, вказавши в якості батька ОСОБА_4, та змінивши прізвище дитини із «Дзятко» на «Амосов», та змінивши по батькові дитини з «Олегович» на «Олексійович».

Батько дитини ОСОБА_4 14 травня 2013 року помер. В листопаді 2016 року її синові ОСОБА_6 виповнилося 16 років і виникла необхідність отримання ІДС картки. При цьому зясувалося, що свідоцтво про народження дитини втрачено, що спонукало її звернутися до відділу ДРАЦС з метою повторного отримання свідоцтва про народження. В ході перевірки відомостей внесених до державного реєстру встановлено, що відомості про визнання батьківства ОСОБА_4 відносно сина ОСОБА_6 в реєстрі відсутні.

При наданні нею до Миргородського міського відділу ДРАЦС Головного територіального управління юстиції Полтавської області рішення Головінського районного суду м. Москва від 10 лютого 2005 року в цій державній установі їй було розяснено, що для видачі повторного свідоцтва про народження дитини з внесеними в нього змінами слід щоб рішення іноземного суду було визнано в Україні таким, що не потребує примусового виконання.

Зважаючи на викладене, просить суд визнати і дозволити виконання на території України рішення Головінського районного суду м. Москва Російської Федерації від 10 лютого 2005 року по справі №2-1418, яке набрало законної сили за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про встановлення батьківства стосовно ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , як такого, що не підлягає примусовому виконанню.

При судовому розгляді клопотання заявниця (заінтересована особа) ОСОБА_1 його підтримала та просила задовольнити.

Представник заінтересованої особи Миргородського міського відділу ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Полтавській області ОСОБА_7 просила суд задовольнити заяву ОСОБА_8, оскільки прийняте Головінським районним судом м. Москви 10 лютого 2005 року рішення не підлягає примусовому виконанню на території України.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши та проаналізувавши долучені до клопотання матеріали приходить до висновку, що клопотання слід задовольнити з таких підстав.

Встановлено, що рішенням Головінського районного суду м. Москви від 10 лютого 2005 року встановлено, що ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3, громадянин ОСОБА_9, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_4, проживаючий за адресою: ОСОБА_9, АДРЕСА_1, є батьком малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що народився у ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, громадянки України, проживаючої за адресою: ОСОБА_9, АДРЕСА_2. Також даним рішенням вирішено внести зміни в актовий запис №226 від 14.02.2001 року відповідного відділу ЗАГС Кіровоградського міського управління юстиції про народження ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, вилучивши із нього відомості про батька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, вказавши в якості батька ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, та змінивши прізвище дитини із «Дзятко» на «Амосов», та змінивши по батькові дитини з «Олегович» на «Олексійович»(а.с.4-6).

ОСОБА_4 помер 14 травня 2013 року, що вбачається з копії свідоцтва про смерть (а.с. 9-10).

В актовий запис про народження дитини ОСОБА_6 відповідні зміни, зазначені в рішенні Головінського районного суду м. Москви від 10 лютого 2005 року не внесені, зважаючи на що заявниця позбавлена можливості отримати свідоцтво про народження сина із внесеними змінами, що спонукало її звернутися з даним клопотанням до суду.

Відповідно до ст. 81 Закону України «Про міжнародне приватне право» в Україні можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах, що виникають з цивільних, трудових, сімейних та господарських правовідносин, вироки іноземних судів у кримінальних провадженнях у частині, що стосується відшкодування шкоди та заподіяних збитків, а також рішення іноземних арбітражів та інших органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних і господарських справ, що набрали законної сили.

На підставі п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24.12.1999 року «Про практику розгляду судами клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів та арбітражів і про скасування рішень, постановлених у порядку міжнародного комерційного арбітражу на території України» клопотання про визнання й виконання рішень іноземних судів (арбітражів) суд розглядає у визначених ними межах і не може входити в обговорення правильності цих рішень по суті, вносити до останніх будь-які зміни.

Згідно ст. 399 ЦПК України рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, визнається в Україні, якщо його визнання передбачено міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

Порядок визнання рішень, які не потребують примусового виконання між Україною та Російською Федерацією врегульовано статтями 51, 52 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах 1993 року, яка ратифікована Верховною Радою України 10.11.1994 року.

Заявником до клопотання про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, додано документи, визначені ч.2 ст. 400 ЦПК України.

Згідно ч.6, ч.7 ст. 401 ЦПК України за наслідками розгляду клопотання, а також заперечення, у разі його надходження, суд постановляє ухвалу про визнання в Україні рішення іноземного суду та залишення заперечення без задоволення або про відмову у задоволенні клопотання про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню. У визнанні рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, може бути відмовлено з підстав, встановлених ст. 396 цього Кодексу.

Вивчивши клопотання та долучені до нього документи, судом встановлено, що вони відповідають вимогам ст. 394 ЦПК України.

Судом не встановлено перелічених у ст. 396 ЦПК України підстав для відмови у задоволенні клопотання про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 394, 396, 399, 400 ЦПК України, суд -

у х в а л и в :

Клопотання ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати і дозволити виконання на території України рішення Головінського районного суду м. Москви, Російської Федерації, від 10 лютого 2005 року (по справі №2-1418), яке набрало законної сили 15 березня 2005 року за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про встановлення батьківства, що не підлягає примусовому виконанню.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Полтавської області на протязі 5 днів з дня її проголошення, шляхом подачі апеляційних скарг через Миргородський міськрайонний суд.

Суддя: ОСОБА_10