Справа № 191/5684/14-ц
Провадження № 2/191/4/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2017 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Прижигалінської Т.В.

за участю секретаря Каліневич Ж.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Синельникове цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: відкрите акціонерне товариство комерційний банк «Надра», філія ВАТ КБ «Надра» РУ 3-є відділення про поділ спільного майна, набутого у шлюбі, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2, треті особи: відкрите акціонерне товариство комерційний банк «Надра», філія ВАТ КБ «Надра» РУ 3-є відділення про поділ спільного майна, набутого у шлюбі, який в подальшому уточнила.

В обґрунтування свої позовних вимог позивач зазначила, що з 07 серпня 1989 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. З моменту реєстрації шлюбу та до фактичного припинення шлюбних відносин сторони вели спільне господарство. Спільне сімейне життя у позивача з відповідачем не склалося. Шлюбні відносини між ними припинилися з 15 червня 2009 року, після чого вони проживають окремо один від одного та спільного господарства не ведуть.

Заочним рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 березня 2011 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано.

За час шлюбу позивачем та відповідачем спільно придбано та побудовано нерухоме та рухоме майно, яке заявлене позивачем як предмет позову:

у 1994 році побудовано житловий будинок за адресою: Дніпропетровська область, Синельниківський район, с. Іларіонове, вул. Харківська, буд. 30;

у 2006 році відповідачем отримано в приватну власність земельну ділянку, площею 0,150 га, яка знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, Синельниківський район, с. Іларіонове, вул. Харківська, буд. 30 із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку;

у 2007 році побудовано складське приміщення для зберігання сільськогосподарської продукції, орієнтованою площею 216 м.кв., яке знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, Синельниківський район, с. Новолозуватка, оформлене на відповідача;

22.12.2006 року придбано трактор ЮМЗ-6, 1992 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, оформлений на відповідача;

13.09.2007 року придбано вантажний автомобіль ГАЗ 53 «Самоскид-С», рік випуску 1989, реєстраційний номер НОМЕР_2, оформлений на відповідача;

у 2007 році придбано легковий автомобіль ЗАЗ-Таврія, реєстраційний номер АЕ 5066ВА, оформлений на відповідача.

Після фактичного припинення шлюбних відносин позивач неодноразово зверталась до відповідача з проханням укласти угоду про поділ набутого під час шлюбу спільного майна, але відповідач не визнає її права власності на частину спільного майна, посилаючись на те що він є єдиним власником цього майна і жодних прав у неї на це майно немає.

Позивач вважає, що зазначене вище нерухоме та рухоме майно є обєктом спільної сумісної власності подружжя, тобто в рівних частках позивача та відповідача.

Так як, житловий будинок за адресою: Дніпропетровська область, Синельниківський район, с. Іларіонове, вул. Харківська, буд. 30 та земельна ділянка, площею 0,150 га, яка знаходиться за вищевказаною адресою, знаходяться у постійному користуванні позивача і є її основним місцем проживання, повинні повністю відійти у власність позивача. А відповідачу залишається у власності земельна ділянка площею 2.0 га яка знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, Синельниківський район, с. Новолозуватка із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, на якій побудоване складське приміщення для зберігання сільськогосподарської продукції та сільськогосподарські машини, обладнання та агрегати, на які позивач не претендує та які не є предметом позову.

У звязку з цим позивач просить визнати за нею право власності на житловий будинок, розташований за адресою: Дніпропетровська область, Синельниківський район, с. Іларіонове, вул. Харківська, буд. 30; земельну ділянку, площею 0,150 га, яка знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, Синельниківський район, с. Іларіонове, вул. Харківська, буд. 30 із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку; на ? частину складського приміщення для зберігання сільськогосподарської продукції, орієнтованою площею 216 м.кв., яке знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, Синельниківський район, с. Новолозуватка, оформлене на відповідача; на ? частину трактора ЮМЗ-6, 1992 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, оформлений на відповідача; на ? частину вантажного автомобіля ГАЗ 53 «Самоскид-С», рік випуску 1989, реєстраційний номер НОМЕР_2, який оформлений на відповідача; на ? частину легкового автомобіля ЗАЗ-Таврія, реєстраційний номер НОМЕР_3, стягнути з відповідача судові витрати.

Представник позивача підтримав уточнені позовні вимоги та просив визнати право власності на весь житловий будинок та земельну ділянку, площею 0,15 га, які розташовані за адресою: Дніпропетровська область, Синельниківський район, с. Іларіонове, вул. Харківська, буд. 30, так як позивач під час проживання особисто проводила в будинку ремонтні роботи, у звязку з чим несла матеріальні витрати. Будинок побудований в період шлюбу за спільні кошти подружжя. Транспортні засоби знаходяться зараз в користуванні відповідача.

Представник відповідача в судовому засіданні позов визнав частково та надав письмові заперечення. Просив здійснити розподіл майна, яке є спільною власністю набутою у шлюбі на засадах рівних часток подружжя, враховуючи інтереси сторін та малолітніх дітей відповідача. Складське приміщення за відповідачем не зареєстровано на праві власності та не введено в експлуатацію. Його будівництво почалось в період шлюбу сторін.

Представник третьої особи в судове засідання не зявився, хоча був належним чином повідомлений.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, та оцінивши їх у сукупності, дійшов наступного висновку.

Згідно свідоцтва про одруження, серія 1-КИ № 165559, 07 серпня 1989 року одружилися ОСОБА_2 та ОСОБА_3. Прізвище позивача після одруження : «Черевко».

Заочним рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 березня 2011 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано.

З свідоцтва про право власності на жилий будинок від 25 серпня 1994 року, виданого на підставі рішення виконкому Іларіонівської селищної ради народних депутатів № 68 від 15 серпня 1994 року вбачається, що в цілому житловий будинок який розташований в с. Іларіонове, вул. Харківська, 30 дійсно належить ОСОБА_2 ( т.1 а.с. 14).

Відповідно до висновку ТОВ «С-Тиматика» ринкова вартість житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: Дніпропетровська область, Синельниківський район, смт. Іларіонове, вул. Харківська, буд. 30 складає 309516 грн. ( т.1 а.с. 20).

Рішенням 21 сесії ХХІV скликання Іларіонівської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області від 20.04.2004 року № 379 передано безкоштовно у приватну власність земельну ділянку ОСОБА_2 в розмірі 0,150 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, яка розташована в смт. Іларіонове, вул. Харківська, 30 (т. а.с.96).

З копії державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯГ № 508316 вбачається, що ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0,150 га, яка розташована в смт. Іларіонове, вул. Харківська, 30, із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку ( т.1 а.с. 15).

Звітом про експертну грошову оцінку земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,150 га, яка розташована в смт. Іларіонове, вул. Харківська, 30, підтверджується, що ринкова вартість обєкта оцінки становить 45262,83 грн. ( т.1 а.с. 40-44).

З свідоцтва про реєстрацію машини серія АБ № 319150 вбачається що власником трактора ЮМЗ-6 реєстраційний номер НОМЕР_1, виданого 15.02.2007 року є ОСОБА_2 (т.1 а.с. 65).

З свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія АЕС 064325 вбачається, що ГАЗ 53 «Самоскид-С», 1989 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2, зареєстрований 13.09.2007 року за ОСОБА_2.

Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серія РСА № 819563 підтверджується, що ЗАЗ 110307, реєстраційний номер НОМЕР_4, 2006 року випуску належить ОСОБА_2 та зареєстровано 21.10.2006 року (т.1 а.с. 178).

Звітом про вартість транспортного засобу підтверджується, що ринкова вартість легкового автомобіля ЗАЗ-110307, реєстраційний номер НОМЕР_3 на 12.11.2015 року становить 42374,0 грн.( т.1 а.с.188-192).

Звітом про вартість колісного транспортного засобу підтверджується, що ринкова вартість автомобіля ГАЗ-53 «Самоскид-С», реєстраційний номер НОМЕР_2 на 12.11.2015 року становить 36843,00 грн.( т.1 а.с.202-206).

Звітом про вартість трактора підтверджується, що ринкова вартість трактора ЮМЗ-6, реєстраційний номер НОМЕР_1 на 20.11.2013 року становить 40468,0 грн.( т.1 а.с.215-217).

З свідоцтв про народження ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 серія І-КИ № 373104 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 серія І-КИ № 471072 вбачається що їх батьком є відповідач ОСОБА_2, а матірю є дружина відповідача ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія І-КИ № 218858 від 28.04.2012 року ( т.1 а.с.172-174).

Згідно ст.60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ст. 61 Сімейного Кодексу України обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Статтею 63 Сімейного Кодексу України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1 ст. 69 Сімейного Кодексу України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ч.1 ст.70 Сімейного Кодексу України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно ч.1 ст.71 Сімейного Кодексу України зазначено, якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Інші обставини що можуть вплинути на розмір часток сторін, як це передбачено ст.ст. 70 та 71 Сімейного Кодексу України, судом не встановлено.

Частинами 1,2 ст.372 ЦК України передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Відповідно до п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч.3 ст.368 ЦК), відповідно до частин 2,3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з Цивільного обороту), незалежно від того, на імя кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобовязальними правовідносинами, тощо ( п.23 вищезазначеної Постанови).

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що спірний житловий будинок, трактор ЮМЗ 6, 1992 року випуску, р/н НОМЕР_1, вантажний автомобіля ГАЗ 53 «Самоскид С», 1989 року випуску, р/н НОМЕР_2, легковий автомобіль ЗАЗ 110307 42, 2006 року випуску, р/н АЕ 5066 В, були придбані за час шлюбу за спільні сумісні кошти, та є обєктами права спільної сумісної власності подружжя.

Разом з тим, позивач, всупереч вимог ст. 364 ЦК, не порушив питання про одержання від відповідача як іншого співвласника грошової компенсації вартості належної їй частки в спільному майні, виходячи з того, що спірні автомобілі є річчю неподільною.

Таким чином, враховуючи, що набуті сторонами в період шлюбу та ведення спільного господарства спірні автомобілі є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, доказів про наявність підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя позивачем не надано, тому суд дійшов висновку про їх поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, визнавши за позивачкою і відповідачем право власності - за кожним на 1/2 частину вказаного майна та змінивши таким чином режим спільної сумісної власності подружжя на цей об'єкт на режим спільної часткової власності.

Враховуючи, що спірні автомобілі є неподільною річчю, і жодною із сторін не вчинено дій, передбачених ч.ч.4, 5ст.71 СК України, суд вважає за необхідне визнати ідеальні частки подружжя в цьому майні без їх реального поділу і залишити майно у їх спільній частковій власності.

Що стосується земельної ділянка, площею 0,150 га, яка розташована за адресою: смт. Іларіонове, вул. Харківська, 30, то вона не є об»єктом спільної сумісної власності подружжя виходячи із наступного.

Матеріалами справи встановлено, що спірна земельна ділянка рішенням 21 сесії ХХІV скликання Іларіонівської селищної ради від 20.04.2004 року № 379 передана у приватну власність відповідача з видачею 09 серпня 2006 року державного акту. Згідно ч. 5 ст. 61 СК України, яка набула чинності на підставі Закону України № 2913 VI від 11.01.2011 року, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя є земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації. Згідно вимог ч. 1 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Спірна земельна ділянка була приватизована відповідачем в 2006 році, а на той час норма ч. 5 ст. 61 СК України ще не діяла, у звязку з чим вона не є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до положень земельного законодавства безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі приватизації ділянок, які перебувають у користуванні громадян, відповідно до чинного на час видачі державного акту на право власності на земельну ділянку Декрету Кабінету Міністрів Про приватизацію земельних ділянок, згідно якого ця земельна ділянка є частиною державного земельного фонду, одержаного відповідачем у власність у процесі приватизації, тобто його особистою власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя незалежно від того, що приватизована вона відповідачем у період шлюбу з ОСОБА_2

Отже, спірна земельна ділянка площею 0,150 га, яка розташована за адресою: смт. Іларіонове, вул. Харківська, 30, не належить до спільної сумісної власності позивача та відповідача, та не підлягає поділу між ними.

Що стосується нежитлової будівлі ангару, загальною площею 252 кв.м., розташованої за адресою: с. Лозуватка Синельниківського району, яка заявлена позивачем до поділу, слід зазначити, що згідно звіту з незалежної оцінки, обєкт оцінки не введений в експлуатацію, відсутній технічний паспорт та свідоцтво на право власності ( т.2 а.с.3).

Зі змісту ст. 331 ЦК України та роз'яснень наданих в п. 15 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справи «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав » від 07 лютого 2014 року №5 слідує, що до завершення будівництва (створення) майна, а якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, то до моменту прийняття його до експлуатації, або якщо право власності на таке нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, то до моменту державної реєстрації право власності на новостворене майно та об'єкт незавершеного будівництва не виникає.

Нежитлова будівля ангар, на даний час є об'єктом незавершеного будівництва, право власності на який у сторін виникне лише після введення його в експлуатацію в уставленому законом порядку. За таких обставин, суд не вбачає правових підстав для визнання за позивачкою права власності на 1/2 частини спірної будівлі.

Суд не приймає доводи відповідача в частині розподілу майна з урахуванням малолітніх дітей відповідача, так як це не спільні діти сторін, тому застосовує принцип рівності часток.

Таким чином, зясувавши всі обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до ст. 88 ЦПК України, які присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог та які заявлені позивачем.

На підставі викладеного та ст.372 ЦК України, ст.ст. 60, 61, 63, 69, 70, 71 Сімейного Кодексу України, п.п.22,23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», керуючись ст. ст. 10, 11, 60,88, 174, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності:

на ? частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованих за адресою: Дніпропетровська область Синельниківський район с. Іларіонове вул. Харківська, 30;

? частину трактора ЮМЗ 6, 1992 року випуску, р/н НОМЕР_1;

? частину вантажного автомобіля ГАЗ 53 «Самоскид С», 1989 року випуску, р/н НОМЕР_2;

? частину легкового автомобіля ЗАЗ 110307 42, 2006 року випуску, р/н НОМЕР_3.

Транспортні засоби залишити в спільній частковій власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН НОМЕР_5, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, ІПН НОМЕР_6, судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 2146 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Синельниківський міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: ОСОБА_7