ПЕТРИКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 187/1183/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" січня 2017 р. Петриківський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Соловйова І.М., за участі секретаря судового засідання Столяренко Н.П., позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, розглянувши в смт Петриківка у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Петриківська державна нотаріальна контора про визнання права на обов`язкову частку у спадщині,-

Обставини справи:

13.12.2016 ОСОБА_1 (далі Позивач) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 (далі Відповідачі), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Петриківська державна нотаріальна контора, яким просила визнати за померлим ОСОБА_5, його долі в праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 та визнати за нею право на обов`язкову частку у цій квартирі, а саме в розмірі 1/6. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 21.05.2016 помер її чоловік, ОСОБА_5 Після його смерті залишилося спадкове майно, яке складається з частки трикімнатної квартири, що розташована за адресою АДРЕСА_2. Зазначена квартира приватизована та належить на праві спільної власності ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_7 та померлому ОСОБА_5 без визначення часток. По домовленості між власниками квартири № 9 розмір часток кожного з них, в спільній власності на квартиру вважався рівними по 1/6 частки на кожного власника. За життя її чоловік залишив заповіт від 19.11.2008. Згідно якого, все належне йому майно, яке складається з частки вищезазначеної квартири заповів Відповідачам. 23.11.2016 звернулася до Петриківської державної нотаріальної контори із заявою про видачу Свідоцтва про право на спадщину на обовязкову частку в спадщині. Проте, отримала відмову, у зв`язку з тим, що не визначена частка померлого спадкодавця у вказаній квартирі а також між спадкоємцями існує спір.

Протокольною ухвалою суду від 10.01.2017 до участі у справі залучено співвідповідача ОСОБА_2

Позивач позов підтримала, просила його задовольнити в повному обсязі. При цьому зазначила, що при укладені шлюбу з ОСОБА_5, кожний з них мав своїх дітей. За час шлюбу спільних дітей не народилося. З початку хвороби її чоловіка та по день його смерті доглядала сама. Відповідачі по догляду за рідним батьком участі не приймали, де вони перебувають їй не відомо. В спірній квартирі на момент смерті ОСОБА_8 не проживали. Пізніше дізналася, що за життя чоловік залишив заповіт, згідно якого свою частку квартири залишив Відповідачам. А також належну йому земельну ділянку заповів її дочці ОСОБА_2

Співвідповідач ОСОБА_2, дочка позивачки, у судовому засіданні проти позову не заперечувала. Пояснила, що до того, як одружилася проживала в спірній квартирі, коли батько захворів, допомагала матері його доглядати. Померлий їй заповідав земельну ділянку, однак враховуючи вимоги закону, вона не заперечувала проти визначення з її отриманого спадкового майна обовязкової частки на користь Позивача.

Інші Відповідачі, доньки ОСОБА_5, до суду не з`явилися, про причини неявки не повідомили.

Представник третьої особи Петриківська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області до суду також не з`явився, проте надіслав клопотання, в якому просив розглянути справу за відсутності їхнього представника.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

встановив:

25.05.1993 Позивач та ОСОБА_5 зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серія І-КИ № 139226 від 04.03.2009.

Відповідно до копії Свідоцтва про право власності на житло ОСОБА_5, ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_7 на праві приватної спільної власності належить квартира АДРЕСА_3.

21.05.2016 помер ОСОБА_5, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія І-КИ № 695100, видане 23.05.2016.

За життя ОСОБА_5 залишив заповіти:

- від 19.11.2008, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_9, зареєстрований в реєстрі за № 3477, відповідно до якого, зокрема все належне йому майно заповів своїм донькам (Відповідачам) у рівних частках;

- від 25.02.2011, посвідчений приватним нотаріусом Петриківського районного нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_10, зареєстрований в реєстрі за № 116, відповідно до якого належну йому земельну ділянку заповів ОСОБА_2 (співвідповідач).

Зазначене також узгоджується з інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 15.12.2016, відповідно до якої 02.06.2016 заведена спадкова справа № 142/2016, спадкодавець ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, помер 21.05.2016; З Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори), вбачається, що 19.11.2008 зареєстровано заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу ОСОБА_11, реєстровий № 3477; 25.02.2011 зареєстровано заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Петриківського районного нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_10, зареєстрований в реєстрі за № 116.

23.11.2016 Позивач отримала відмову від нотаріуса у видачі свідоцтва про право власності на спадщину за законом на майно померлого ОСОБА_5 на частку в спільній власності на спірну квартиру, оскільки з поданих документів не вбачається частки померлого спадкодавця у вказаній квартирі. Крім того, нотаріус зазначив, що відносно спадкової квартири між дружиною померлого і дітьми є спір.

Виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Право фізичної особи мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

За змістом статей 1217, 1233, 1226 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. При цьому заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи ОСОБА_5 мав у своїй власності частку у спірній квартирі та скористався своїм правом щодо розпорядження своїм майном після смерті та склав відповідні заповіти, в тому числі на частку спірного житлового будинку.

Щодо вимоги про визначити за померлим ОСОБА_5, його долі в праві спільної сумісної власності на квартиру № 9, у розмірі 1/6 частини цієї квартирі суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 370 ч.2, 372 ч.2 ЦК України, у разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними або законом.

Як вказано вище, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. При цьому, виходячи з положень ст. 1226 ЦК України, ОСОБА_5 мав право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі.

Частинами 1, 2 ст. 71 Закону України "Про нотаріат" встановлено, що у разі смерті одного з подружжя свідоцтво про право власності на частку в їх спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя з наступним повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна. На підставі письмової заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, за згодою другого з подружжя, який є живим, у свідоцтві про право власності може бути визначена і частка померлого у спільній власності.

У разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності.

Зі змісту ст. 357 ЦК вбачається, що під терміном "визначення часток" законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні.

Між тим, визначення судом частки у праві спільної сумісної власності на нерухоме майно (квартиру) саме за померлим суперечить вимогам ст. 3 ЦПК, статей 27 - 31 ЦПК, оскільки судом в такому разі вирішується питання про права осіб, які не є сторонами процесу та у зв'язку зі смертю не мають цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності.

Таким чином, виходячи з аналізу вказаних норм, суд вважає, що в даній частині вимоги підлягають задоволенню шляхом визначення, що частка померлого ОСОБА_5 в праві спільної сумісної власності на квартиру становила -1/6.

Щодо вимоги про визнання права на обовязкову частку у спадщині.

Заповідач має право призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин; заповідач має право на визначення обсягу спадщини, що має спадкуватися за заповітом, на заповідальний відказ, на покладення на спадкоємця інших обовязків, а також право на скасування заповіту тощо (ч.1 ст. 1235, ст.ст. 1236, 1237, 1240, 1254 ЦК України).

За своєю юридичною природою свобода розпорядження власністю шляхом вчинення заповіту (свобода заповіту) є одним із основоположних принципів спадкового права, при цьому вона не є абсолютною.

Цивільним кодексом України визначено обмеження волі заповідача щодо права розпоряджатися власністю (обмеження принципу свободи заповіту) шляхом установлення права окремої категорії осіб на обовязкову частку у спадщині.

Так, за правилами ст. 1241 ЦК України непрацездатна вдова (вдівець) спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка).

Позивач є членом сімї померлого та на момент смерті спадкодавця була непрацездатною, тобто на час відкриття спадщини після смерті її чоловіка їй було 57 років. Факт непрацездатності підтверджується копією пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 (серія ААИ № 008680), виданого 12.06.2014.

Як зазначено Позивачем та не спростовано матеріалами справи, зокрема виходячи з інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину), автомобіль, частка якого заповідалась на користь Позивача вибув з володіння їх сімї ще за життя ОСОБА_5, а тому відсутні підстави для зменшення обовязкової частки у спадщині.

Інших підстав для зменшення обовязкової частки у спадщині судом не встановлено, доказів на їх підтвердження сторонами не надано.

Таким чином, суд приходить до висновку, хоча у заповіті на частку спірної квартири вказано двох спадкоємців, (доньок спадкодавця), однак враховуючи, що на час смерті Позивач була непрацездатною, остання на підставі закону має право на обовязкову частку у спадковому майні.

Отже виходячи з приписів ч.1 ст. 1241 ЦК України, враховуючи, що спадкоємцями за законом на майно ОСОБА_5 є Позивач, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, виходячи з частки квартири (1/6) спадкодавця, половина частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка) складає 1/36.

Підстав для збільшення обовязкової частки Позивачем не доведено, а тому в цій частині позов також підлягає частковому задоволенню, а саме визначивши обовязкову частку на спадщину як 1/36.

Хоча позов задоволено частково, у зв'язку з відсутністю клопотань з боку позивача про розподіл судових витрат відповідно до ст. 88 ЦПК України, такий розподіл не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 214-215, 218 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визначити, що частка померлого ОСОБА_5 в праві спільної сумісної власності на квартиру №9 в житловому будинку №3 по вулиці Широка в с. Чаплинка Петриківського району Дніпропетровської області становила -1/6.

Визнати за ОСОБА_1, як спадкоємцем за законом, право на обовязкову частку у спадщині після померлого ОСОБА_5, а саме 1/6 частки квартири №9 в житловому будинку №3 по вулиці Широка в с. Чаплинка Петриківського району Дніпропетровської області, у розмірі 1/36 частки цієї квартири.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення буде виготовлено та підписано 06.02.2017.

Суддя ОСОБА_12