АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 квітня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі: головуючого - Левенця Б.Б.

суддів - Мазурик О.Ф., Махлай Л.Д.

при секретарі - Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на рішення Печерського районного суду міста Києва від 15 вересня 2016 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а :

У липні 2013 року Банк звернувся із позовом до відповідача, на обґрунтування якого зазначив, що відповідно до укладеного договору №SAMDN8623 від 03 жовтня 2006 року відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 10000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 26,40 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач не виконує зобов'язань за кредитним договором, тому, позивач просив стягнути на свою користь із відповідача 26306,55 грн. заборгованості за кредитним договором, з яких: 10000,00 грн. заборгованості за кредитом, 14433,11 грн. заборгованості за процентами за користування кредитом, 1873,44 грн. заборгованості по комісії за користування кредитом та 263,07 грн. судових витрат. (а.с.2-4)

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 15 вересня 2016 року, з урахуванням ухвали Печерського районного суду міста Києва від 19 грудня 2016 року про внесення виправлень, у задоволенні позову ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено. (а.с.120-122)

В апеляційній скарзі позивач посилався на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просив рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги Банку. Обґрунтовуючи скаргу апелянт зазначив, що суд не з'ясував обставин та доказів якими обґрунтований заявлений позов і дійшов помилкового висновку про відмову в позові.(а.с.128-131)

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 заперечувала проти скарги і просила її відхилити.

Інші особи, які беруть участь у справі, до суду не прибули, про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином про що у справі є докази. (а.с. 170-174)

Зважаючи на вимоги ч. 5 ст. 76, ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню враховуючи наступне.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Окрім цього частиною першою статті 259 ЦК України передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що укладений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Судом встановлено, що 03 жовтня 2006 року між сторонами був укладений договір № SAMDN8623, за яким позивач надав відповідачу на картковий рахунок кредит у розмірі 10 000,00грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, строком дії кредитного ліміту, який відповідає строку дії картки, зі сплатою 1,9% в місяць за використання кредитного ліміту у випадку непогашення заборгованості в 30-денний строк з моменту її виникнення.

За п. 1.1 укладеного Договору сторони погодили строк дії Картки - один рік, а строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки. (а.с.8-9)

За цим же пунктом 1.1 Договору сторони узгодили, що заборгованість за договором сплачується щомісячними платежами у розмірі 1.9 % суми заборгованості.

Отже, сторони кредитного договору встановили строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі цього договору.

За змістом вищеназваного Договору, сторонами не визначено іншого строку позовної давності, що б відрізнявся від встановленого ст. 257 ЦК України.

Таким чином строк виконання відповідачем кредитних зобов'язань та з якого позивач мав право вимагати повернення кредитних коштів настав 03 жовтня 2007 року.

Доказів вчинення ОСОБА_1 платежів за договором № SAMDN8623 після вищевказаної дати до суду не надано.

За наданими Банком доказами, розрахунком заборгованості 03 липня 2009 року Банком зафіксовано погашення заборгованості за процентами в сумі 429.47 грн. і з 30 жовтня 2009 року визначено 10 000 грн. непогашеної заборгованості за кредитом та відсутність будь-яких інших платежів (отримання грошей або їх повернення) за Договором.

За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Відповідна правова позиція міститься і в постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року (справа N 6-14цс14), від 01 жовтня 2014 року (справа № 6-134цс14), від 11 лютого 2015 року (справа № 6-240цс14) яка з огляду на положення ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для застосування судами України.

Оскільки строк з якого позивач мав право вимагати повернення кредитних коштів настав 03 жовтня 2007 року та сторони не заперечували, що із 03 липня 2009 року боржник припинив отримання (повернення) грошей, строк позовної давності сплив 03 липня 2012 року.

Із зазначеним позовом про стягнення кредитної заборгованості позивач звернувся 02 липня 2013 року, інших доказів більшого строку дії кредитної картки або випуску нової із наданням її відповідачу або звернення до суду із зазначеним позовом позивачем не надано.

Представник відповідача ОСОБА_2 в районному суді заявила про застосування строку позовної давності, як підставу відмови у позові. (а.с.100)

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності у ОСОБА_2 повноважень на представництво ОСОБА_1 колегія суддів відхилила, оскільки в матеріалах справи наявні ордер №095739 на надання правової допомоги та договір №095724 про надання правової допомоги від 13 квітня 2016 року, за яким ОСОБА_1 уповноважив ОСОБА_2 здійснити представництво його інтересів. (а.с.26-28)

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що заявлені Банком позовні вимоги не підлягають задоволенню з підстав пропуску строку позовної давності (ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України).

Доводи скарги цих висновків не спростовують, не впливають на правильність ухваленого судом рішення, тому з огляду на вимоги ст. 308 ЦПК України, колегія суддів їх відхилила.

Керуючись ст. 303, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308, ст. 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» - відхилити.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 15 вересня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді Апеляційного суду міста Києва: Б.Б.Левенець

О.Ф.Мазурик

Л.Д.Махлай

Справа № 22-ц/796/133/2017

Унікальний номер 757/28266/13-ц

Головуючий у першій інстанції - Васильєва Н.П.

Доповідач Левенець Б.Б.