Справа №489/4938/16-ц 12.04.2017 12.04.2017 12.04.2017
Справа № 489/4938/16-ц Суддя першої інстанції Губницький Д.Г.
Провадження № 22-ц /784/805/17 Суддя-доповідач апеляційного суду - ОСОБА_1
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Крамаренко Т.В.,

суддів Темнікової В.І., Царюк Л.М.,

із секретарем судового засідання Лівшенком О.С.,

за участю: представника ДВС ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

Інгульського відділу Державної виконавчої служби м. Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області

на ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 23 лютого 2017 року, постановлену за скаргою Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» (далі - ПАТ «Брокбізнесбанк») на дії державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби м. Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області (далі - Інгульський ВДВС ГУЮ)

в с т а н о в и л а:

В жовтні 2016 року ПАТ «Брокбізнесбанк» звернулося до суду зі скаргою на дії державного виконавця Інгульського ВДВС ГУЮ.

ПАТ «Брокбізнесбанк» зазначає, що 17 червня 2016 року державним виконавцем Інгульского відділу ДВС ГУЮ ОСОБА_3 було відкрито виконавче провадження ВП № 51436104 за судовим наказом № 2-ц-257/2008, виданим Ленінським районним судом м. Миколаєва 28 березня 2008 року про стягнення з ОСОБА_4 на користь АБ «Брокбізнесбанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 3 657,93 грн., судового збору у розмірі 25,50 грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 15 грн.

15 вересня 2016 року постановою державного виконавця Інгульского відділу ДВС ГУЮ ОСОБА_3 виконавчий документ було повернуто стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст. 47, ст.50 Закону України «Про виконавче провадження».

На думку заявника, державний виконавець під час примусового виконання вказаного судового наказу не здійснив усіх необхідних дій направлених на виконання відповідно до своїх повноважень, а саме не перевірив усі можливі джерела майна та грошових коштів боржника та не перевіряв кожні два тижні його майновий стан.

Посилаючись на викладене, заявник просив суд визнати незаконними дії державного виконавця Інгульського відділу ДВС ОСОБА_3 щодо примусового виконання судового наказу про стягнення з ОСОБА_4 на користь АБ «Брокбізнесбанк» заборгованості за кредитним договором в сумі 3 657,93 грн., судового збору у розмірі 25,50 грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 15 грн., скасувати постанову про повернення виконавчого документу стягувачу від 15 вересня 2016 року та зобовязати державного виконавця вжити передбачені законодавством заходи для виконання судового наказу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 28 березня 2008 року.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 23 лютого 2017 року скаргу ПАТ «Брокбізнесбанк» задоволено частково. Визнано протиправною та скасовано постанову державного виконавця Інгульського ВДВС ГУЮ у виконавчому провадженні №51436104 від 15 вересня 2016 року про повернення судового наказу №2-н-257/2008, виданого 28 березня 2008 року Ленінським районним судом м. Миколаєва стягувачу. Зобовязано державного виконавця Інгульського ВДВС ГУЮ, в провадженні якого перебуватиме виконавчий документ, надіслати запрошення представнику стягувача для особистої участі в проведенні виконавчих дій у житлі чи іншого володінні боржника, витребувати від боржника письмові пояснення щодо невиконання судового рішення та про його майновий стан, доходи, запросити відомості в КП «Миколаївське міжміське БТІ» щодо реєстрації права власності за боржником на нерухоме майно.

В апеляційний скарзі Інгульський ВДВС ГУЮ посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, при постановленні ухвали, просив її скасувати та ухвалити нову, якою відмовити в задоволенні скарги ПАТ «Брокбізнесбанк».

В запереченнях на апеляційну скаргу, представник ПАТ «Брокбізнесбанк» просив ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ДВС, дослідивши докази по справі в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Так, частиною 2 ст. 387 ЦПК України передбачено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця, суд визнає їх неправомірними і зобовязує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновити його порушені права чи свободи.

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги (ч. 3 ст.387 ЦПК України).

Відповідно до вимог ст.11 Закону України від 21 квітня 1999 року з наступними змінами та доповненнями «Про виконавче провадження» (далі - Закон), державний виконавець зобовязаний вживати передбачені цим Законом заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Зокрема, він здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Виконавчі дії провадяться виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна (ч.1 ст. 20 Закону).

У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення (ч.5 ст. 52 Закону).

За змістом ч. 2 ст. 30 Закону державний виконавець зобовязаний провести виконавчі дії з виконання рішення майнового характеру протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Частиною 2 ст. 25 Закону передбачено, що державний виконавець приймаючи до виконання виконавчий документ в постанові про відкриття виконавчого провадження вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусово із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, повязаних з організацією та проведенням виконавчих дій. За заявою стягувача державний виконавець з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, саме: повернення виконавчого документа стягувачу згідно зі статтею 47 цього Закону.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Відповідно до п. 8 ст. 52 Закону державний виконавець проводить перевірку майнового стану боржника не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання. У подальшому така перевірка проводиться державним виконавцем кожні два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, кожні три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Згідно з п. 3.12 Інструкції з організації примусового виконання рішень, яка затверджена наказом Міністерства юстиції України від 2 квітня 2012 року №512/5 (далі ? Інструкція) та діяла на момент вчинення виконавчих дій організацію розшуку боржника - юридичної особи та майна боржника чи інформації про місце отримання боржником доходів державний виконавець здійснює шляхом направлення запитів до органів державної податкової служби, Державної реєстраційної служби України, банків, Державної автомобільної інспекції Міністерства внутрішніх справ України, Державної казначейської служби України, Державного агентства земельних ресурсів, бюро технічної інвентаризації, нотаріату, органів статистики тощо або перевірки інформації за даними електронних баз даних та реєстрів, що містять інформацію про майно чи доходи боржника, а також за даними інших джерел інформації як офіційних, так і неофіційних (засобів масової інформації, мережі Інтернет тощо). Крім того, державний виконавець здійснює вихід за місцезнаходженням (місцем проживання) боржника.

Пунктом 3.17 Інструкції передбачено, що у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу чи повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), яка його видала, державний виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму закону, результати виконання, а також наслідки завершення відповідного виконавчого провадження.

В розясненнях, що містяться в п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» №6 від 7 лютого 2014 року вказано,що виходячи зі змісту статті 387 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушенні права чи свободи. Наприклад, суд може зобовязати державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав. При цьому суд не має права зобовязувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом про виконавче провадження можуть здійснювати лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.

Судом встановлено судом, що 28 березня 2008 року Ленінським районним судом м. Миколаєва видано наказ №2-ц-257/2008 про стягнення з ОСОБА_4 на користь АБ «Брокбізнесбанк» заборгованості за кредитним договором в сумі 3 657,93 грн., судового збору у розмірі 25,50 грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 15 грн., який набрав законної сили 16 березня 2008 року (а.с.7).

Як вбачається з копії виконавчого провадження, 14 червня 2016 року вказаний судовий наказ за заявою ПАТ «Брокбізнесбанк» предявлено на виконання до Інгульского відділу ДВС, в якій зазначено про залучення його до виконавчих дій (а.с.19-20).

Постановою державного виконавця Інгульского відділу ДВС ОСОБА_3 від 17 червня 2016 року відкрито виконавче провадження № 51436104 з примусового виконання зазначеного судового наказу (а.с.23).

Під час здійснення виконавчих дій державним виконавцем були здійснені запити до Пенсійного фонду України, Державної податкової служби України, Регіональний сервісний центр при МВС України в Миколаївській області.

Крім того, отримана Інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта (а.с.26-27).

Згідно відповідей на вказані вище запити у боржниці відсутнє майно та доходи.

Постановою державного виконавця Інгульського відділу ДВС ОСОБА_3 від 16 серпня 2016 року накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, яка була внесена до Державного реєстру обтяжень рухомого майна 15 вересня 2016 року (а.с. 27-28).

В подальшому 5 вересня 2016 року державним виконавцем одноособово було складено акт про відсутність майна, яке підлягало б опису за місцем проживання боржниці ( а.с.31).

З урахуванням встановленого суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність інформації щодо зареєстрованого місця проживання боржниці, а також відомостей з КП ММБТІ та Держгеокадастра щодо наявності нерухомого майна та земельної ділянки, як того вимагає Інструкція.

Крім того матеріали виконавчого провадження не містять пояснень боржниці з приводу невиконання рішення суду та направлення стягувачу повідомлень про здійснення виконавчих дій.

Таким чином, висновок суду про скасування постанови про повернення виконавчого документа стягувачу та покладення на державного виконавця зобовязань є вірним.

Разом з тим, зобовязуючи державного виконавця Інгульського ВДВС ГУЮ, в провадженні якого перебуватиме виконавчий документ, надіслати запрошення представнику стягувача для особистої участі в проведенні виконавчих дій у житлі чи іншого володінні боржника, витребувати від боржника письмові пояснення щодо невиконання судового рішення та про його майновий стан, доходи, запросити відомості в КП «Миколаївське міжміське БТІ» щодо реєстрації права власності за боржником на нерухоме майно, суд не звернув уваги на те, що зазначені дії державний виконавець здійснює відповідно до своїх повноважень і зобовязати виконати вказані дії можливо лише при наявності доказів ухилення від їх виконання без достатніх підстав.

За таких обставин, ухвала суду на підставі п.2 ч.1 ст. 312 ЦПК України підлягає зміні шляхом виключення з резолютивної частини «зобовязати державного виконавця Інгульського ВДВС ГУЮ, в провадженні якого перебуватиме виконавчий документ, надіслати запрошення представнику стягувача для особистої участі в проведенні виконавчих дій у житлі чи іншого володінні боржника, витребувати від боржника письмові пояснення щодо невиконання судового рішення та про його майновий стан, доходи, запросити відомості в КП «Миколаївське міжміське БТІ» щодо реєстрації права власності за боржником на нерухоме майно» та викласти в наступній редакції. Зобовязати державного виконавця Інгульського ВДВС ГУЮ здійснити дії щодо виконання судового наказу №2-н-257/2008, виданого 28 березня 2008 року Ленінським районним судом м. Миколаєва про стягнення з ОСОБА_4 на користь АБ «Брокбізнесбанк» заборгованості за кредитним договором в сумі 3 657,93 грн., судового збору у розмірі 25,50 грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 15 грн. відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

Посилання в апеляційній скарзі на те, що немає необхідності робити запити до КП ММБТІ, у звязку з тим, що у останнього відсутні повноваження щодо реєстрації права власності на нерухоме майно не заслуговують на увагу, оскільки реєстрація права власності на нерухоме майно проводилася в БТІ до січня 2013 року.

Доводи апеляційної скарги про те, що стягувач не скористався своїми наданими правами у виконавчому провадження та не приймав участі під час проведення викових дій також не заслуговують на увагу, оскільки в матеріалах виконавчого провадження відсутні повідомлення державного виконавця стягувача про здійснення виконавчих дій.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Інгульського відділу Державної виконавчої служби м. Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області задовольнити частково.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 23 лютого 2017 року змінити, виключити з резолютивної частини « зобовязати державного виконавця Інгульського ВДВС ГУЮ, в провадженні якого перебуватиме виконавчий документ, надіслати запрошення представнику стягувача для особистої участі в проведенні виконавчих дій у житлі чи іншого володінні боржника, витребувати від боржника письмові пояснення щодо невиконання судового рішення та про його майновий стан, доходи, запросити відомості в КП «Миколаївське міжміське БТІ» щодо реєстрації права власності за боржником на нерухоме майно» та викласти в наступній редакції.

Зобовязати державного виконавця Інгульського ВДВС ГУЮ здійснити дії щодо виконання судового наказу №2-н-257/2008, виданого 28 березня 2008 року Ленінським районним судом м. Миколаєва про стягнення з ОСОБА_4 на користь АБ «Брокбізнесбанк» заборгованості за кредитним договором в сумі 3 657,93 грн., судового збору у розмірі 25,50 грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 15 грн. згідно Закону України «Про виконавче провадження».

В іншій частині ухвалу суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Т.В. Крамаренко

Судді: В.І. Темнікова

ОСОБА_5