Справа № 639/1751/16-ц
Провадження № 2/639/1001/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2017 року Жовтневий районний суд м. Харкова

в складі: головуючого - судді Труханович В.В.

за участю секретаря - Антохіної О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, 3-тя особа 5-та Харківська нотаріальна контора про визнання права власності на ? частину квартири в порядку спадкування за заповітом, про витребування майна із чужого незаконного володіння,

ВСТАНОВИВ:

22.02.2016 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, 3-тя особа 5-та Харківська державна нотаріальна контора, який в подальшому уточнила і просила суд ухвалити рішення, на підставі якого витребувати ? частину квартири АДРЕСА_1 із чужого незаконного володіння ОСОБА_3; визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_2 в порядку спадкування за заповітом від 02.2009 року, після смерті ОСОБА_4.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 посилається на те, що у січні 2011 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Харківської міської ради, в якому просив визначити, що частки спадкодавця ОСОБА_5 і спадкодавця ОСОБА_4 у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1, складають по ? частині у кожного; просив визнати за ним право власності на вказану спадщину в порядку спадкування за заповітами від 24.12.2001 року і від 28.12.2001 року після смерті ОСОБА_5, померлого 25.12.2001 року та ОСОБА_4, померлої 20.10.2009 року, відповідно.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 12.07.2011 року позовні вимоги ОСОБА_2 були задоволені, визначено що частки спадкодавця ОСОБА_5 та спадкодавця ОСОБА_4 в праві спільної сумісної власності на квартиру №147 у будинку №57 по Комсомольському шосе в м. Харкові складають по ? частині кожного, визнано за ОСОБА_2 право власності на ? частину квартири №147 у будинку №57 по Комсомольському шосе в м. Харкові в порядку спадкування після ОСОБА_5, та право власності на ? частину вказаної квартири в порядку спадкування після ОСОБА_4.

Право власності ОСОБА_2 на квартиру №147 у будинку №57 по Комсомольському шосе в м. Харкові було зареєстровано в КП Харківським БТІ.

В подальшому на підставі договору купівлі-продажу від 17.11.2011 року право власності на вищевказану квартиру було зареєстровано на імя ОСОБА_3

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 26.03.2014 року, рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 12.07.2011 року скасовано в частині визнання за ОСОБА_2 права власності на ? частину квартири №147 у будинку №57 по Комсомольському шосе в м. Харкові в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4, померлої 20.10.2009 року, і у задоволені позову в цій частині відмовлено.

При цьому рішенням апеляційного суду Харківської області було встановлено, що 02.06.2009 року ОСОБА_4 склала заповіт на все своє майно на імя ОСОБА_1 На день ухвалення районним судом оскарженого по цій справі рішення, як і на день розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначений заповіт від 02.06.2009 року недійсним не визнаний і тому відповідно до передбаченої до ст. 204 ЦПК України презумпції правомірності правочину, та згідно ч.2 ст. 1254 ЦК України він скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. Внаслідок цього складений ОСОБА_4 28.12.2001 року на користь ОСОБА_2 заповіт втратив свою чинність і тому по даній справі відсутні підстави для визнання за ним права власності в порядку спадкування ? частини спірної квартири, яка належала ОСОБА_4 на день її смерті.

По іншій справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, 3-тя особа державний нотаріус про визнання недійсним заповіту, що був складений 02.06.2009 року від імені ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1, рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 22.09.2010 року у задоволені позову ОСОБА_5 було відмовлено.

Рішення набрало законної сили.

20.10.2009 року спадкодавець ОСОБА_4 померла.

Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру заповіт 02 червня 2009 року не змінено та не скасовано.

13.11.2009 року до 5-тої ХДНК надійшла заява від ОСОБА_1 про прийняття спадщини згідно заповіту, посвідченого 5-ю ХДНК 02.06.2009 року за № 3-622, що був складений на імя ОСОБА_1 Відкрито спадкову справу.

Після смерті ОСОБА_4 залишилася спадщина у вигляді 1/2 частини квартири №147 у будинку №57 по Комсомольському шосе в м. Харкові, на яку позивач і просить визнати право власності в порядку спадкування за заповітом.

Оскільки, відповідач ОСОБА_2, який не мав право власності на вказану частину нерухомого майна, відчужив її відповідачу ОСОБА_3, то вона підлягає витребуванню з чужого незаконного володіння.

Вищевикладені обставини вимусили позивача звернутися до суду з даним позовом.

13.06.2016 року відповідач ОСОБА_2 надав письмові заперечення на позовну заяву ОСОБА_1, де зазначив що дійсно його дідом ОСОБА_5 та його жінкою ОСОБА_4 за їх життя у грудні 2001 року було складено заповіти, якими вони заповідали йому належну їм на праві власності однокімнатну ізольовану квартиру №147 будинку № 57 по Григорівському шосе у м. Харкові.

ОСОБА_5 помер 25.12.2001 року, а ОСОБА_4 померла 20.10.2009 року.

Після смерті діда він звернувся у встановленому законом порядку до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом. Але свідоцтво про право на спадщину не отримав, своє право власності на ? частину квартири не оформив та не зареєстрував, оскільки в квартирі залишилася проживати ОСОБА_4

Після смерті ОСОБА_4 йому стало відомо, що остання 03.06.2009 року склала інший заповіт на імя ОСОБА_6

Оскільки ОСОБА_4 мала психічне захворювання, знаходилась на обліку в психоневрологічному диспансері, то ОСОБА_2 вважав, що вона склала заповіт на імя ОСОБА_1 у стані, в якому не могла розуміти значення своїх дій і керувати ними. А тому звернувся до суду з позовом про визнання заповіту недійсним.

Крім того, у звязку з тим, що у ОСОБА_2 не було правовстановлюючих документів на спірну квартиру, він не міг звернутися до нотаріальної контори для оформлення права власності на спадкове майно, а тому звернувся з даним питанням до суду.

Відповідач вважає, що ним не були порушені ніякі норми діючого законодавства, а також інтереси інших осіб, оскільки на час звернення до суду інших спадкоємців ні за законом, ні за заповітом не було.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 12.07.2011 року за ОСОБА_2 було визнано право власності на квартиру №147 у будинку №57 по Григорівському (Комсомольському) шосе у м. Харкові. Своє право власності він зареєстрував у встановленому законом порядку.

17.11.2011 року належну йому на праві власності квартиру продав ОСОБА_3, уклавши договір купівлі-продажу квартири, який був посвідчений приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_7

На час укладання договору купівлі-продажу квартира у спорі під судом не знаходилася, заборони на її відчуження не існувало.

Відповідач вважає, що він реалізував своє право власника нерухомого майна на розпорядження власністю на законних підставах, а тому просить у задоволені позову ОСОБА_1 відмовити.

01.08.2016 року відповідач ОСОБА_3 надала суду письмові заперечення, в яких зазначила, що в 2011 році вона продала свою квартиру в смт. Пісочин, а в замін купила спірну квартиру. Вона вважає себе добросовісним покупцем квартири, оскільки не знала, та не могла знати, що існує спір про право на спадщину на ? частину вказаної квартири. З моменту купівлі квартири ОСОБА_3 понесли витрати щодо її ремонту та утримання.

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_8 в судовому засіданні позов підтримали, просили суд його задовольнити, з підстав які викладені у рішенні вище.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 та їх представники ОСОБА_9 і ОСОБА_10 в судовому засідання позов не визнали, з підстав, які зазначені у письмових запереченнях.

Представник 3-тьої особи 5-тої Харківської нотаріальної контори в судове засідання не зявився, про день та час слухання справи повідомлявся належним чином, надав заяву з проханням справу розглянути у їх відсутність.

Суд, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Вирішуючи справу по суті позовних вимог, суд виходив з положень ч. 1 і 3 ст. 60 Цивільно-процесуального кодексу України про обовязок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доведенню підлягають обставини, які мають значення для прийняття рішення по справі і по яким у сторін і інших осіб, які приймають участь у справі, виникає спір.

Відповідно до вимог ст. 57 Цивільно-процесуального кодексу України доказами являються будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних у якості свідків, пояснень свідків, письмових доказів, речових доказів тощо.

В судовому засіданні було встановлено, щона підставі свідоцтва про право власності на житло від 11.04.1995 року квартира АДРЕСА_3 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_5 та ОСОБА_4. ( а.с. 38-39)

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 12.07.2011 року визначено, що частки спадкодавця ОСОБА_5 і спадкодавця ОСОБА_4 в справі спільної сумісної власності на квартиру №147 у будинку №57 по Комсомольському шосе в м. Харкові складають по ? частині квартири у кожного.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на ? частину квартири №147 у будинку №57 по Комсомольському шосе в м. Харкові в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5, померлого 25 грудня 2001 року.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на ? частину квартири №147 у будинку №57 по Комсомольському шосе в м. Харкові в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4, померлої 20 жовтня 2009 року. ( а.с. 11-12)

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 26.03.2014 року, рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 12.07.2011 року скасовано в частині визнання за ОСОБА_2 право власності на ? частину квартири №147 у будинку №57 по Комсомольському шосе в м. Харкові в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4, померлої 20 жовтня 2009 року, і у задоволені його позову в цій частині відмовлено.

В іншій частині рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 12 липня 2011 року залишено без змін.( а.с. 13-14)

Рішення набрало законної сили.

Вищезазначеним рішенням суду встановлено, що 02 червня 2009 року ОСОБА_4 склала заповіт на все своє майно на імя ОСОБА_1 Зазначений заповіт від 02.06.2009 року недійсним невизнаний і тому відповідно до передбаченої у ст. 204 ЦК України презумпції правомірності цього правочину, та згідно до ч.2 ст. 1254 ЦК України він скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. Внаслідок цього складений ОСОБА_4 28 грудня 2001 року на користь позивача ОСОБА_2 заповіт втратив свою чинність і тому у даному випадку по справі відсутні підстави для визнання за ним права власності в порядку спадкування ? частки спірної квартири, яка належала ОСОБА_4 на день її смерті.

Обставини встановлені судовим рішення у цивільній, господарській або адміністративній справі, що надрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини ( ч.3 ст.61 ЦПК України).

Як було встановлено судом, ОСОБА_4 померла 20 жовтня 2009 року.

Згідно вимогам ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом чи за законом.

Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті ( стаття 1233 ЦК України).

Відповідно до ст. 1223 Цивільного кодексу України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

У рішенні вище зазначено, що 02 червня 2009 року ОСОБА_4 склала заповіт на все своє майно на імя ОСОБА_1, який не змінено та не скасовано.

Отже, єдиною спадкоємицею після смерті ОСОБА_4 залишилася ОСОБА_1, яка звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом, у звязку з чим було заведена спадкова справа № 860/2009.

Відповідно до ст. 1297 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Позивач ОСОБА_1 пояснила суду, що вона звернулася до 5-тої ХДНК для оформлення її спадкових прав та отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом, однак отримала постанову про відмову у вчинені нотаріальних дій від 22.03.2016 року

Згідно постанови про відмову у вичинені нотаріальних дій від 22.03.2016 року за №739/02-31, державним нотаріусом 5-тої ХДНК ОСОБА_11, відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру № 147 в будинку № 57 по Комсомольському шосе м. Харкова, після померлої 20 жовтня 2009 року ОСОБА_4 у звязку з тим, що право власності на вищезазначену квартиру зареєстровано за іншою особою. ( а.с. 68)

Відповідно до п. 3.1 Розяснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13, якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

У звязку з викладеним, суд вважає, що у ОСОБА_1 виникло право на звернення до суду з даним позовом.

Крім того, судом було встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу квартири від 17.11.2011 року укладеного між ОСОБА_2 (продавцем) та ОСОБА_3 (покупцем), останній на праві власності належить квартира № 147 в будинку № 57 по Комсомольському шосе у м. Харкові.

Право власності зареєстровано у встановленому законом порядку. ( а.с. 102-104)

Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Як зазначено у рішенні вище, рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 12.07.2011 року визначено за ОСОБА_2 право власності на ? частину квартири №147 у будинку №57 по Комсомольському шосе в м. Харкові в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5, померлого 25 грудня 2001 року та ? частину даної квартири в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4, померлої 20 жовтня 2009 року. ( а.с. 11-12)

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 26.03.2014 року, рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 12.07.2011 року скасовано в частині визнання за ОСОБА_2 право власності на ? частину квартири №147 у будинку №57 по Комсомольському шосе в м. Харкові в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4, померлої 20 жовтня 2009 року, і у задоволені його позову в цій частині відмовлено.

В іншій частині рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 12 липня 2011 року залишено без змін.( а.с. 13-14)

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України від 13 травня 2015 року по справі № 6-63цс15 у разі скасування незаконного судового рішення, на підставі якого особа набрала право власності, воно не породжує правових наслідків, оскільки відпала підстава набуття права власності за цим рішенням.

Відповідно до ч.1 ст.360-7 ЦПК України, висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

За таких обставин, суд дійшов до висновку, що при відчужені нерухомого майна ОСОБА_2 не був власником ? частини квартири № 147 в будинку № 57 по Комсомольському шосе у м. Харкові, яка за життя належала ОСОБА_4

Разом з тим, суд вважає, що ОСОБА_3 є добросовісним набувачем, оскільки набула право власності на це майно відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 17.11.2011 року, укладеного між нею та ОСОБА_2

При цьому, у суду відсутні відомості про те, що вона знала, що ОСОБА_2 не є власником цього майна.

Судом встановлено, що належна 1/2 частина квартири ОСОБА_1, що перейшла до неї в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4, була відчужена ОСОБА_2 без згоди спадкоємця, а саме ОСОБА_1

Таким чином, відповідно до п.3 ч.1 ст. 388 ЦК України, вона вправі ставити питання про витребування даного майна у добросовісного набувача, оскільки відповідно до ч.1 ст. 1268 ЦК України спадщина належить спадкоємцеві з часу її відкриття.

Верховний Суд України зробив правовий висновок у спорі про витребування власником майна від добросовісного набувача, відповідно до якого за змістом ст. 388 ЦК України майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею (справа №6-146 цс 13 від 16.04.2014 року).

При цьому суд критично відноситься до позиції відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 стосовно того, що ОСОБА_1 не набула права власності на спадкове майно, оскільки відповідно до ст. 1299 ЦК України, право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна на імя спадкоємця, оскільки на час відчуження спірного нерухомого майна, власник його був померлим, у зв'язку з чим воно належало спадкоємцям померлого відповідно до ч.5 ст. 1268 ЦК України

Відповідач ОСОБА_3 та її представники надали суду заяву з проханням застосувати до позовних вимог ОСОБА_1 строк позовної давності.

Відповідно до статей 256, 257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частина 2 ст. 267 ЦК України вказує, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст. 261 ЦК України).

За змістом ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у справі, є підставою для відмови у позові.

В судовому засіданні позивач та її представник зазначили, що про порушення свого права, а саме про те, що спірна квартира продана ОСОБА_2, ОСОБА_1 дізналася під час розгляду справи за позовом його позовом до неї про визнання заповіту недійсним, який розглядався в суді, після чого остання відразу звернулася до апеляційного суду Харківської області з апеляційною скаргою на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 12.07.2011 року.

За таких обставин суд вважає, що позивач ОСОБА_1 для захисту свого порушеного права звернулась до суду з позовом в межах строку позовної давності.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 та вважає необхідним їх задовольнити, визнати за нею право власності на ? частину квартири № 147 в будинку № 57 по Комсомольському шосе у м. Харкові в порядку спадкування за заповітом після померлої 02 червня 2009 року ОСОБА_4 та вважає необхідним витребувати його у добросовісного набувача ОСОБА_3

Вимог щодо стягнення судових витрат позовна заява ОСОБА_1 не містить, у зв'язку з чим суд не вирішує питання щодо розподілу та стягнення судових витрат відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 5, 8, 10, 11, 15, 57-61, 88, 209-210, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 388, 1217, 1218,1223,1268, 1269,1297 ЦК України, суд

ВИРІШИВ :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, 3-тя особа 5-та Харківська нотаріальна контора про визнання права власності на ? частину квартири в порядку спадкування за заповітом, про витребування майна із чужого незаконного володіння задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності у порядку спадкування за заповітом на ? частину квартири №147 будинку № 57 по Комсомольському (нині Григорівському) шосе в м. Харкові після смерті ОСОБА_4, померлої 20 жовтня 2009 року.

Витребувати у добросовісного набувача ОСОБА_3 ? частину квартири №147 будинку № 57 по Комсомольському (нині Григорівському) шосе в м. Харкові.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Жовтневий районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10-ти днів з дня його проголошення, а особами, які не були присутні в судовому засіданні, - у той же строк з моменту одержання його копії.

Суддя В.В. Труханович