РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2017 року Приморський районний суд м. Одеси

у складі: головуючого судді Загороднюка В.І.

при секретарі Міневич Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа державний нотаріус Шостої одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_6, приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_7, приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_8, Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним, визнання права власності на квартиру, визнання недійсними договорів купівлі-продажу квартири, припинення права власності на квартиру та витребування квартири та за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання права власності та визнання особи добросовісним набувачем квартири, -

ВСТАНОВИВ:

03 жовтня 2013 року до Приморського районного суду м. Одеси звернулися позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з позовною заявою до відповідача ОСОБА_3 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом від 01.06.2012 року (зареєстровано в реєстрі за № 4-1149) на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1.

(а.с. 2 5 т. 1)

В обґрунтування позову позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 посилаються на те, що вони є спадкоємцями першої черги спадкування за законом після смерті їхнього сина ОСОБА_9, а ОСОБА_3 не являється спадкоємицею за заповітом або за законом будь-якої черги спадкування після смерті ОСОБА_9. Позивачі вважають, що свідоцтво про право на спадщину за законом, видане ОСОБА_3 01.06.2012 р. як спадкоємцю четвертої черги ОСОБА_6, державним нотаріусом Шостої одеської державної нотаріальної контори, вона отримала внаслідок недобросовісного користування своїми процесуальними правами на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 листопада 2011 року, яке скасовано як незаконне та необґрунтоване судом апеляційної інстанції. Виходячи з цього, позивачі вказують, що право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 набуте відповідачем ОСОБА_3 неправомірно і підлягає скасуванню.

До початку розгляду судом справи по суті 05 серпня 2015 року представник позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ОСОБА_10 змінила предмет позову у порядку, передбаченому ч. 2 ст. 31 ЦПК України, подавши письмову заяву про уточнення позовних вимог, у якій заявила до відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 наступні позовні вимоги:

визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане ОСОБА_3 01 червня 2012 року та зареєстроване в реєстрі за № 4-1149, на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1;

визнати право власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у рівних частках - по 1/2 частині кожному;

визнати недійсним правочин договір купівлі-продажу (реєстраційний номер 2629) квартири за адресою: АДРЕСА_1, посвідчений 07 вересня 2012 р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_8;

визнати недійсним правочин договір купівлі-продажу (серія та номер 264) квартири за адресою: АДРЕСА_1, посвідчений 11 листопада 2013 р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_7;

застосувати наслідки недійсності правочинів - договору купівлі-продажу (реєстраційний номер 2629), посвідченого 07 вересня 2012 р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_8 та договору купівлі-продажу (серія та номер 264) квартири за адресою: АДРЕСА_1, посвідченого 11 листопада 2013 р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_7;

припинити право власності ОСОБА_4 на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 шляхом скасування запису про право власності ОСОБА_4 на квартиру за адресою: м. Одеса, вул. Посмітного, буд. 25/4 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно;

витребувати квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, з володіння ОСОБА_4 шляхом виселення ОСОБА_4 з зазначеної квартири.

(а.с. 240 247 т. 2)

21 січня 2016 року ОСОБА_4 звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_5 про визнання особи добросовісним набувачем квартири за адресою: АДРЕСА_2.

(а.с. 3 4 т. 3)

17 січня 2017 року представником ОСОБА_4 ОСОБА_11 до початку розгляду справи по суті подано уточнену позовну заяву до ОСОБА_5, ОСОБА_1 та ОСОБА_2, в якій вона просить суд визнати ОСОБА_4 добросовісним набувачем та визнати за нею право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування позову представник ОСОБА_4 посилається на правомірність набуття нею права власності на спірне майно у звязку з укладенням між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 договору купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_7 та зареєстрованим в реєстрі за № 264, відповідно до умов якого вона сплатила на користь продавця ОСОБА_5 грошові кошти за договором, а нотаріус при посвідченні даної цивільно-правової угоди перевірила документи, що підтверджують право власності продавця на майно і відсутність заборон відчуження або арешту майна.

Таким чином, ОСОБА_4 вважає себе добросовісним набувачем квартири за адресою: АДРЕСА_1, оскільки була повністю впевнена у законності та дійсності укладання договору купівлі-продажу від 11.11.2013 р., не мала жодних сумнівів щодо законності набуття права власності ОСОБА_5 на вказану квартиру, а на момент укладення договору нею було вжито всіх правових заходів щодо правильного оформлення права власності на квартиру.

В судовому засіданні представник позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ОСОБА_10 позов підтримала в повному обсязі і просила суд його задовольнити, а проти позову ОСОБА_4 заперечувала і просила суд відмовити їй у задоволенні позову, також надала до суду письмові заперечення проти позову ОСОБА_4

Представник відповідачки ОСОБА_4 ОСОБА_11 в судовому засіданні позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не визнала та просила в задоволенні позову відмовити, позов ОСОБА_4 підтримувала в повному обсязі та просила суд його задовольнити.

Представник третьої особи приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_8 - ОСОБА_12 в судовому засіданні просив суд вирішити позови ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на розсуд суду відповідно до чинного законодавства.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_5 в судове засідання не зявилися, жодних клопотань чи заяв до суду не надавали, про дату, час та місце судового засідання повідомлялися належним чином і про причину неявки не повідомили.

Третя особа державний нотаріус Шостої одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_6 в судове засідання не зявився, надіслав до суду лист, згідно якого просить розглядати справу за його відсутністю, заперечень щодо винесення рішення не мають.

Представник третьої особи - Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради в судове засідання не зявився надіслав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутністю.

Третя особа приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_7 в судове засідання не зявилася, надіслала до суду заяву про розгляд справи за її відсутністю.

Заслухавши пояснення представників сторін, представника третьої особи, дослідивши письмові докази у справі в їх сукупності, суд вважає, що позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підлягає задоволенню, а позов ОСОБА_4 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 01.06.2012 р. відповідач ОСОБА_3 одержала в Шостій одеській державній нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом, яке зареєстроване в реєстрі за № 4-1149 (спадкова справа № 809/2008).

Спадщиною, на яку їй видано свідоцтво є квартира за адресою: АДРЕСА_1, що складається в цілому з трьох житлових кімнат та приміщень, житловою площею 38,4 кв. м., загальною площею 64,4 кв. м.

(а.с. 36 т. 1)

Підставою для одержання відповідачем свідоцтва про право на спадщину на вказане майно стало рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 листопада 2011 року, яким було визнано факт проживання однією сімєю без укладення шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_9 в період з 10 січня 2002 року по 04 квітня 2008 року.

(а.с. 6 т. 1)

Вказане рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 листопада 2011 року, яке стало підставою виникнення у ОСОБА_3 права на спадкування після ОСОБА_9 як спадкоємця четвертої черги спадкування за законом відповідно до статті 1264 ЦК України і видачі їй свідоцтва про право на спадщину за законом, рішенням Апеляційного суду Одеської області від 09 листопада 2012 року у справі № 22-ц/1590/10919/2012 було скасовано і ухвалено нове рішення у справі, яким у задоволенні позову повністю відмовлено.

Ухвалюючи нове рішення, Апеляційний суд Одеської області керувався положеннями статті 1264 ЦК України, якою визначено, що у четверту чергу спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сімєю не менш як пять років до часу відкриття спадщини.

(а.с. 10 - 12 т. 1)

Судом встановлено, що розірвання шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_9 відповідало внутрішній волі кожного з подружжя і мало на меті припинення шлюбних відносин, про що свідчить ухвала Верховного суду України від 06 квітня 2011 року у справі № 6-59856св10, в якій вказується, що 24 лютого 2011 року до Верховного Суду України під час провадження за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Одеської області від 13 жовтня 2010 року надійшла нотаріально посвідчена заява ОСОБА_3 про відмову від позову до третього відділу реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси, ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання розірвання шлюбу фіктивним, і закриття провадження у справі.

(а.с. 31 - 33 т. 1)

На час подання заяви про прийняття спадщини 03 вересня 2008 року, ОСОБА_3 не перебувала у шлюбі за спадкодавцем, шлюб між ними був розірваний 10 січня 2002 року за спільною заявою подружжя, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу зроблено запис за № 4 і видане свідоцтво про розірвання шлюбу серії І- ЖД № 107510, яке засвідчує факт припинення їхнього шлюбу шляхом розірвання.

(а.с. 34, 35 т. 1)

Стаття 74 Сімейного кодексу України, яка поширює правовий статус майна подружжя на майно жінки та чоловіка, які проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі між собою, набрала чинності з першого січня 2004 року. Отже, на момент відкриття спадщини після смерті ОСОБА_9 не виповнився пятирічний термін спільного проживання покійного з ОСОБА_3, а відповідно вона не може бути спадкоємицею на майно померлого.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 12 червня 2013 року рішення Апеляційного суду Одеської області від 09 листопада 2012 року у вищезазначеній цивільній справі залишено без змін.

(а.с. 13 - 15 т. 1)

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 30 серпня 2012 року по справі № 1522/15881/12 позовну заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було задоволено та визначено ОСОБА_1 та ОСОБА_2 додатковий строк для прийняття спадщини. Таким чином, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є спадкоємцями першої черги спадкування за законом і відповідно до положень статей 1258, 1261 ЦК України являються єдиними спадкоємцями після ОСОБА_9

(а.с. 16 - 17 т. 1)

На підставі вказаного судового рішення позивачі оформили свої спадкові права шляхом звернення до Шостої одеської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини, одержали свідоцтва про право на спадщину за законом і у встановленому законом порядку зареєстрували право власності на все спадкове майно за виключення квартири за адресою: АДРЕСА_3, оскільки при зверненні до нотаріальної контори їм стало відомо, що 01.06.2012 р. Шостою одеської нотаріальною конторою було видано свідоцтво про право на спадщину за законом після померлого 04.04.2008 року ОСОБА_9 за реєстровим № 4-1149 на вказану квартиру.

В березні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси в цивільній справі № 552/5582/13 від 16 липня 2013 року в задоволенні позову ОСОБА_3 було відмовлено.

За результатами розгляду апеляційної скарги ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 липня 2013 року у справі № 552/5582/13, ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 24 вересня 2013 року (номер провадження № 22-ц/785/7152/13) апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилено, а рішення суду першої інстанції від 16 липня 2013 року по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом залишено без змін.

(а.с. 18 23, 24 30 т. 1)

Відповідно до частини третьої статті 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 16.07.2013 р. у справі № 522/5582/13 встановлено, що право на спадкування як спадкоємця четвертої черги виникло у ОСОБА_3 лише з 21.11.2011 р. після набрання законної сили рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 10.11.2011 по справі № 2/1522/9841/11, яким було встановлено факт проживання позивача однією сімєю із спадкодавцем ОСОБА_9 без реєстрації шлюбу з 10.01.2002 р. по 04.04.2008 р.

Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. За змістом положень ч. 1 ст. 1268 ЦК України особам, які не є спадкоємцями за заповітом або законом, право прийняття спадщини не надано.

За таких обставин, суд при ухваленні рішення від 16.07.2013 р. у справі № 522/5582/13 не погодився з тим, що ОСОБА_3 прийняла спадщину, що відкрилася після смерті ОСОБА_9 04.04.2008 р., протягом встановленого законом шестимісячного строку, який почався з часу відкриття спадщини 04.04.2008 р. і закінчився 04.10.2008 р., оскільки на час подання нею 03.09.2008 р. заяви про прийняття спадщини позивач не належала до спадкоємців за законом будь-якої черги спадкування, визначених ст. ст. 1261 1265 ЦК України, і тому вважає, що вона пропустила встановлений шестимісячний строк для прийняття спадщини.

Скасування рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10.11.2011 у справі № 2/1522/9841/11, яке стало підставою виникнення у ОСОБА_3 права на спадкування як спадкоємця за законом четвертої черги ОСОБА_9, виключає її з числа спадкоємців ОСОБА_9, що тягне за собою відсутність у неї права на спадкування.

В порядку забезпечення доказів у справі судом було витребувано інформаційну довідку № 24875812 від 29.07.2014 р. з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо обєкта нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_3, з якої вбачається, що ОСОБА_3 27.04.2012 р. одержала дублікат № 3284 договору дарування квартири за адресою: АДРЕСА_3, від 15.08.2000 р., посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_13, на підставі якого 08.05.2012 р. було прийнято рішення про державну реєстрацію і внесено запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про право власності померлого ОСОБА_9 на зазначену квартиру.

(а.с. 89 - 91 т. 1)

01.06.2012 року ОСОБА_3 у шостій одеській державній нотаріальній конторі одержала свідоцтво про право на спадщину як спадкоємиця четвертої черги спадкування за законом, а 19.06.2012 р. до Державного реєстру речових прав було внесено запис про перехід до неї права власності на вищевказану квартиру.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 відчужила квартиру за адресою: АДРЕСА_3, на користь ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу № 2629 від 07.09.2012 р., посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_8, про що було внесено відповідний запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

(а.с. 27 т. 2)

12.12.2012 р. ОСОБА_5 зареєструвала право власності на вказану квартиру на підставі свідоцтва про право власності САЕ № 799814 від 07.11.2012 р., виданого Виконавчим комітетом Одеської міської ради.

11 листопада 2013 року на підставі договору купівлі-продажу № 264, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_7, право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_3, від ОСОБА_5 перейшло до ОСОБА_4, про що в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зроблено відповідний запис № 3319497.

(а.с. 23 - 24 т. 2)

Відповідно до ст. ст. 2, 318 ЦК України, річ (майно) може знаходитись у власності Українського народу, фізичних та юридичних осіб, держави Україна, Автономної Республіки Крим, територіальних громад, іноземних держав й інших субєктів публічного права.

Відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини першої статті 3, статті 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом.

Згідно з положеннями статті 1301 ЦПК України, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до частини третьої пункту 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й з інших підстав, зокрема, визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у звязку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

Статтею 387 ЦК України закріплено право власника на витребування майна із чужого незаконного володіння: власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

За змістом частини пятої статті 12 ЦК добросовісність набувача презюмується, тобто незаконний набувач вважається добросовісним, поки не буде доведено протилежне. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі про те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача і є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна.

Згідно із положеннями частини першої ст. 388 ЦК України, яка гарантує право власника на витребування майна від добросовісного набувача, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:

1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;

2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;

3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

В постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України у справі № 2776цс16 від 18.01.2017 р., також у правовій пропозиції ВСУ у вказаній справі вказується на те, що згідно зі статтею 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Статтею 330 ЦК України передбачено, що якщо майно відчужене особою, яка не має на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Одним із випадків, коли майно можливо витребувати від добросовісного набувача, є вибуття такого майна поза волею власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі (пункт 3 частини першої статті 388 ЦК України).

Відповідно до статей 317, 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України повязується з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.

Одним із випадків, коли майно можливо витребувати від добросовісного набувача, є вибуття такого майна поза волею власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі (пункт 3 частини 1 статті 388 ЦК України).

Суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 внаслідок неправомірних дій ОСОБА_3 були протиправно позбавлені законної можливості володіти, користуватися і розпоряджатися, а також належним чином оформити своє право власності на спірну квартиру за адресою: АДРЕСА_4. Оскільки спірне майно вибуло з володіння позивачів не з їхньої волі. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають право як єдині спадкоємці після ОСОБА_9 на захист своїх порушених прав шляхом визнання права власності і витребування з володіння ОСОБА_4 спірної квартири на підставі ст. ст. 330, 387, пункту 3 частини 1 ст. 388 ЦК України.

Відповідно до постанови Судових палат у цивільних і господарських справах ВСУ у справі № 2723цс16 від 18.01.2017 р. витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

Судом встановлено, що майно вибуло з володіння ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не з їхньої волі і жодних договірних відносин між позивачами та відповідачами немає, а спірна квартира перебувала у володінні відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_5 і перебуває у володінні ОСОБА_4 не на підставі укладених з позивачами цивільно-правових угод.

Таким чином, на підставі вищевикладеного, позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підлягають задоволенню в повному обсязі, а відповідно позов ОСОБА_4 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 1223, 1261 1265, 1268 ЦК України, ст.ст. 3, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа державний нотаріус Шостої одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_6, приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_7, приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_8, Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним, визнання права власності на квартиру, визнання недійсними договорів купівлі-продажу квартири, припинення права власності на квартиру та витребування квартири задовольнити.

Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане ОСОБА_3 01 червня 2012 року та зареєстроване в реєстрі за № 4-1149, на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1.

Визнати право власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у рівних частках - по 1/2 частині кожному.

Визнати недійсним правочин договір купівлі-продажу (реєстраційний номер 2629) квартири за адресою: АДРЕСА_1, посвідчений 07 вересня 2012 р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_8

Визнати недійсним правочин договір купівлі-продажу (серія та номер 264) квартири за адресою: АДРЕСА_1, посвідчений 11 листопада 2013 р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_7

Застосувати наслідки недійсності правочинів - договору купівлі-продажу (реєстраційний номер 2629), посвідченого 07 вересня 2012 р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_8 та договору купівлі-продажу (серія та номер 264) квартири за адресою: АДРЕСА_1, посвідченого 11 листопада 2013 р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_7

Припинити право власності ОСОБА_4 на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 шляхом скасування запису про право власності ОСОБА_4 на квартиру за адресою: м. Одеса, вул. Посмітного, буд. 25/4 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Витребувати квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, з володіння ОСОБА_4 шляхом виселення ОСОБА_4 з зазначеної квартири.

В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання права власності та визнання особи добросовісним набувачем квартири відмовити.

Рішення може бути оскаржено, про що протягом десяти днів з дня проголошення подається апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу потягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя

27 березня 2017 року