АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа №629/3182/16-ц Головуючий суддя І інстанції Ткаченко О. А.
Провадження № 22-ц/790/1853/17 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори, що виникають із договорів позики, кредиту, банківського вкладу
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2017 року м. Харків.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді: - ОСОБА_1,

суддів: - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

за участю секретаря: Баранкової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 22 грудня 2016 року по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2016 року представник позивача звернувся до суду з позовом до відповідача в якому просив стягнути з відповідача заборгованість.

В обґрунтування позову вказав, що 25.06.2007 року між ТОВ «ПростоФінанс» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір №2, згідно якого відповідач отримав кредит в розмірі 45 500 гривень, для оплати автотранспортного засобу, зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 9,9% річних від непогашеної суми кредиту, разової комісії за надання кредиту в розмірі 1% від початкової суми кредиту, комісії за управління кредитом в розмірі 0,1% від початкової суми кредиту з кінцевим терміном повернення до 10.07.2012 року.

У звязку з порушенням умов договору утворилась заборгованість у розмірі 36063 грн. 06 коп., яка складається з 21481 грн.18 коп. заборгованість за кредитом, 12398 грн.88 коп. заборгованість по відсотках, 2183 грн. 00 коп. заборгованість за комісією та судові витрати в розмірі 1378 грн. 00 коп

Представник позивача ОСОБА_5 у судове засідання не зявилась, але надала суду заяву про розгляд справи без її участі, на позовних вимогах наполягала, в разі неявки в судове засідання відповідача, просила ухвалити заочне рішення.

Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позовних вимог позивача заперечував та просив застосувати строки позовної давності та відмовити позивачу у задоволенні позову

Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 22 грудня 2016 року в задоволенні позову відмовлено в звязку з пропуском позивачем строку позовної давності.

Не погоджуючись з таким рішенням суду Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовільнити позовні вимоги у повному обсязі та стягнути судові витрати за подання позову та апеляційної скарги.

При цьому посилався на те, що рішення ухвалено із порушенням норм матеріального та процесуального права, неповно зясовані обставини по справі, суд першої інстанції не повідомив про розгляд справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, не вбачаючи поважних підстав для задоволення клопотання ОСОБА_4 про відкладення справи, оскільки згідно до ст. 305 ЦПК України неявка сторін, належним чином повідомлених про розгляд справи не перешкоджає її розглядові, відповідно до статті 303 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Стаття 1054 ЦК України передбачає наступні положення стосовно кредитного договору:

1. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

2. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

3. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути кредитору надані грошові кошти та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором.

Згідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України:

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Судовим розглядом та матеріалами справи підтверджується, що 25 червня 2007 року між ТОВ «ПростоФінанс» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір, за умовами якого ТОВ «ПростоФінанс» надав ОСОБА_4 кредит у розмірі 45500 грн.00 коп., а останній зобовязався його повернути до 10 липня 2012 року. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до п.5.1.1. та п.5.1.2. Кредитного договору, відповідач прийняв на себе зобов'язання: використовувати кредит виключно за цільовим призначенням, зазначеним у кредитному договорі; повернути суму кредиту, сплатити проценти за користування кредитом, комісією за надання кредиту, комісію за управління кредитом та виконати інші грошові зобов'язання, передбачені договором, в повному обсязі в строки та у порядку, що визначені цим кредитним договором. Згідно до графіку платежів, який є додатком № 1 до кредитного договору позичальник повертає кредит та нараховані проценти та комісію за надання кредиту щомісячними платежами, останні з яких визначений 07.10.2012 року (а.с. 15-16).

18 травня 2012 року між ТОВ «ПростоФінанс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, відповідно до якого та згідно до ст. 514 ЦК України ТОВ «Кредитні ініціативи» набули всі права та вимоги за вищевказаним кредитним договором, у тому числі стосовно строку дії договору та повернення кредиту, процентів та комісії.

Згідно розрахунку наданого позивачем за заявлений в позові період з 25.06.2012 року по 10.05.2016 року відповідач ОСОБА_4 платежі за кредитним договором не здійснював, внаслідок чого у нього існує заборгованість за кредитом - 21481,18 грн.; по відсоткам 12398,88 грн., за комісією 2183,00 грн. (а.с.48-50).

Під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідач 22 грудня 2016 року заявив про застосування наслідків позовної давності, посилаючись на те, що передбачений ст. 257 ЦК України загальний трирічний строк позовної давності на день звернення до суду з позовом 15 серпня 2016 року сплив, з урахуванням дати переуступлення права вимоги, 18.05.2015 року, а зміна сторони у зобовязанні відповідно до ст. 262 ЦК України не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. При цьому відповідач також послався на правові позиції Верховного Суду України, які викладені у в постановах по аналогічних справах № 6-31цс15 від 03.06.2015 року, № 6-190цс14 від 21.01.2015 року, № 6-16цс від 2015 року, згідно до яких перебіг позовної давності розпочинається саме з серпня 2012 року. Відповідач також вказав, що згідно до розяснень, які були надані судам у п. 31 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при застосуванні положення п. 7 ч. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Відмовляючи у задоволенні позову зі спливом позовної давності, суд першої інстанції виходив з того, що у звязку з неналежним виконанням умов договору кредиту, банк мав право з 10.07.2012 року протягом передбачених ст.. 257 ЦК України трьох років звернутися до суду з позовом про захист свого порушеного права, однак позовну заяву подав до суду з пропуском цього строку, лише 15.08.2016 року. При цьому суд послався на вказаний п. 31 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012р. і правові позиції, викладені у постановах Верховного Суду України від 02.12.2015 року у справі № 6-249цс15, від 02.11.2016р. № 6-1174цс16.

Пунктом 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, у системному зв'язку з самою ч. 11 ст. 11 зазначеного Закону стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямований на те, що встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони споживчого кредиту (правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 20 листопада 2013 року № 6-126цс13), яка в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобовязання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку, яке у даному випадку виникає на підставі договору, що передбачено п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України.

У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, у даному випадку відшкодування збитків у вигляді неповернутої суми кредиту, нарахованих відсотків та комісії (стаття 611 ЦК України).

Згідно зі статтями 526,530,610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Якщо в зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобовязання» (статті 530, 631 ЦК України), при цьому відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України дія зобовязання обумовлена договором.

Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк.

При цьому, за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання, який особі достеменно відомий в силу укладеного договору, ч. 5 ст. 261 ЦК України.

У разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність (ст. 257 ЦК України) за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу (згідно до правової позиції у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 6 квітня 2016 р. у справі № 6-2520цс15). У даному випадку крайній строк сплати суми кредиту сторони визначили у договорі 07.10.2012 р., тому загальний трирічний строк для захисту права для банку відповідно до ст. 2576 ЦК України не пізніше 07.10.2015 року, який у даному випадку був порушений.

Поряд із конкретним графіком виконання зобовязань про повернення кредиту, процентів та комісії, який викладений у додатку № 1 вищевказаного до договору кредиту, згідно до п. 9.1 договору кредиту цей договір набирає чинності з дати його підписання сторонами та діє до повного повернення позичальником заборгованості та до повного виконання позичальником будь-яких інших грошових зобовязань, прийнятих ним на себе згідно умов цього договору (а.с. 13, 15-16).

Відповідно до ст. 251 ЦК України:

1. строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

2. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

3. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Стаття 252 ЦК України визначає, що:

1. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

2. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Таким чином, оскільки подія, з якою у п. 9.1. договору кредиту повязано закінчення договору кредиту повне повернення зоборгованості позичальником, не означає, що вона неминуче має настати, то такі умови договору про його дію до повного виконання за кредитним договором не означають установлення строку дії договору, в розумінні ст. 251 ЦК України, тому в такому разі підлягають застосуванню правила графіку платежів, який встановлює строк виконання зобовязань за договором 07 жовтня 2012 року.

Європейський суд з прав людини юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (п. 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; п. 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»). Європейський Суд також зазначив, що строки позовної давності мають кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту з плином часу.

З огляду на вищевказане, колегія суддів апеляційного суду не застосовує у даній справі правову позицію про те, що оскільки кошти за кредитним договором в належному розмірі не повернуті, то проценти за кредитом та пеня за процентами підлягає стягненню з відповідача у межах строку позовної давності, за останні три роки, які передують зверненню до суду з позовом, яка викладена постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 29 червня 2016 р. у справі № 6-1188цс16. Така правова позиція не враховує застосовані у даній справі вищевказані положення ст. 251 ЦК України щодо невизначеності у п. 9.1 строку дії договору кредиту строку та практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права; вона виходить поза межі розумного застосування цивільного законодавства і спростовує дію позовної давності, як складової частини принципу правової визначеності, що дисциплінує усіх учасників цивільних відносин.

Таким чином, оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи скарги цього висновку не спростували, то відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313, 315, 319, 323-325, 327 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» відхилити.

Рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 22 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, однак протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя

Судді колегії