Справа № 300/727/16-ц
У Х В А Л А

Іменем України

03 квітня 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Кондора Р.Ю. і ОСОБА_1,

при секретарі: Волощук В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Воловецького районного суду від 02 грудня 2016 року за позовом ОСОБА_3 до Воловецької селищної ради та ОСОБА_2 про визнання незаконним рішенням органу місцевого самоврядування, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Воловецького районного суду від 02 грудня 2016 р. позов задоволено частково: визнано незаконним і скасовано рішення Воловецької селищної ради Воловецького району № 200 від 02.06.2016 р. «Про погодження технічних документацій із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок у натурі (на місцевості) ОСОБА_2Ю.» в частині погодження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок загальною площею 0,1380 га (0,0900 га і 0,0480 га) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: смт. Воловець, вул. Підгірна, 9, Воловецького району Закарпатської області; в задоволенні решти позову відмовлено.

ОСОБА_2 просить скасувати це рішення та ухвалити нове про відмову в позові. Доводить про порушення і неправильне застосування норм матеріального та процесуального права. Указує, що вона є спадкоємцем після смерті її мами на спірну земельну ділянку, а 10.11.2010 р. державним нотаріусом видано свідоцтво про право на спадщину за законом на земельні ділянки, що належали ОСОБА_4 (мати ОСОБА_2Ю.). Зазначає, що рішенням Воловецької селищної ради № 200 від 02.06.2016 р. не встановлювалося право власності на земельну ділянку. Оскаржуване рішення органу місцевого самоврядування не може бути предметом спору, а права та законні інтереси позивача не були порушені.

У письмових запереченнях представник ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_3 не визнав апеляційної скарги як безпідставної і просить залишити рішення суду без змін. Указує, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що прийняття оскаржуваного рішення селищною радою у частині погодження ОСОБА_2 технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок загальною площею 0.1380 га (0.0900 га та 0,0480 га) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: смт. Воловець, вул. Підгірна, 9, Воловецького району порушує права та інтереси позивачки як власника нерухомого майна за вказаною адресою, а тому є незаконним.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення залишенню без змін, із таких мотивів.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції через їх відповідність повно зясованим фактичним обставинам справи, нормам матеріального права та належно оціненим доказам.

Установлено, що за договором дарування від 11.06.2004 р. ОСОБА_4 подарувала ОСОБА_3 житловий будинок з належними до нього надвірними спорудами за № 9 по вул. Підгірній у смт. Воловець (а.с.8, 86).

Згідно з державним актом на право приватної власності на землю ОСОБА_4 була власником земельної ділянки площею 0.416 га для ведення особистого підсобного господарства (а.с.12, 87). Рішенням Воловецької селищної ради від 19.03.2004 р. вилучено від ОСОБА_4 за її згодою земельну ділянку площею 0.07 га по вул. Підгірній, 9, в смт. Воловець, яку водночас виділено ОСОБА_3 для будівництва індивідуального житлового будинку та надано дозвіл на це будівництво (а.с.9, 82). Межі ділянки перенесені в натурі згідно з актом від квітня 2004 р. (а.с.10). Рішенням виконкому Воловецької селищної ради № 110 від 20.07.2004 р. прийнято в експлуатацію індивідуальний житловий будинок № 9 по вул. Підгірній в смт. Воловець ОСОБА_3 загальною площею 121 кв. м, житловою 93.12 кв. м, і вирішено видати їй свідоцтво про право власності на цей будинок (а.с.81). Відповідно до свідоцтва про право власності від 21.07.2004 р. і витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 15.06.2004 р. остання є одноосібним власником указаного домоволодіння (а.с.11, 84, 85).

Рішенням Воловецької селищної ради № 200 від 02.06.2016 р., яке є предметом спору, погоджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок у натурі (на місцевості) ОСОБА_2, у звязку з невідповідністю довжин ліній та конфігурацій земельних ділянок, без зміни величини їх площі, згідно з державним актом на право приватної власності на землю (серія 111-ЗК № 032352, зареєстрований у книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 132 від 25.01.1996 р.), зокрема, земельної ділянки загальною площею 0.1380 га (0.0900 га та 0.0480 га) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: смт. Воловець, вул. Підгірна, 9 (а.с.48).

Як видно зі свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.11.2011 р. (а.с.62), ОСОБА_2 є спадкоємцем померлої 11.04.2011 р. ОСОБА_4 щодо земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства загальною площею 0.416 га (0.174 га, 0.115 га, 0.048 га та 0.078 га). Згідно з відомостями з державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_2 із 29.06.2016 р. є власником, зокрема, земельних ділянок площею 0.09 га та 0.048 га для будівництва й обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по вул. Підгірній, 9, в смт. Воловець (а.с.64-65).

Отже, суд першої інстанції правильного встановив, що селищною радою було безпідставно визначено місце розташування земельної ділянки загальною площею 0.1380 га (0,0900 га і 0,0480 га) саме по вул. Підгірній, 9, в смт. Воловець, а також визначено їх цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд і будівель, оскільки указаними свідоцтвом про право на спадщину за законом і державним актом на право приватної власності на землю ці земельні ділянки за такою адресою і таким цільовим призначенням не ідентифіковані.

Доводи апеляційної скарги, які зводяться до того, що оскаржене рішення органу місцевого самоврядування є правовим актом одноразового застосування, на час розгляду справи вичерпало свою дію фактом його виконання і тому не може бути предметом судового спору, не спростовують висновків суду та не можуть слугувати підставою для ухваленого в справі рішення як суперечні нормам матеріального права.

Так, за правилами ч.1 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади АР Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Відповідно до положень ст. 152 ч.2, 155 ч.1 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків шляхом, зокрема, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Згідно з вимогами ст. 59 ч.10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Таким чином, якщо правовий акт індивідуальної дії органу державної влади, органу влади АР Крим або органу місцевого самоврядування суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси територіальних громад чи окремих осіб, він може бути скасований у судовому порядку (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 10 червня 2015 р. у справі N 6-162цс15).

Окрім того, обраний позивачем спосіб захисту його порушених прав шляхом оскарження рішення органу місцевого самоврядування про відмову в наданні дозволу на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки з метою приватизації узгоджується із положеннями Конституції України (ст.ст. 8, 9) та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ст. 13), згідно з якими кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і в спосіб , не передбачений законом, зокрема ст. 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

У контексті наведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення. Неправильного застосування норм матеріального чи порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 303 ч.1, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, -

УХВАЛИЛА:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

2. Рішення Воловецького районного суду від 02 грудня 2016 року залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: