Апеляційний суд Житомирської області
Справа №275/52/16-ц Головуючий у 1-й інст. Лівочка Л. І.
Категорія 27 Доповідач Талько О. Б.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючої судді Талько О.Б.,

суддів: Товянської О.В., Гансецької І.А.,

за участю секретаря Кравчук Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Брусилівського районного суду Житомирської області від 15 лютого 2017 року у справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2, яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3, третя особа - орган опіки та піклування Брусилівської районної державної адміністрації, про виселення,

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом в якому зазначив, що 17 березня 2008 року між ним та ОСОБА_1 укладений кредитний договір про надання останній кредитних коштів в сумі 56075 доларів США, строком до 16 березня 2018 року.

В забезпечення виконання умов договору 17 березня 2008 року між банком та ОСОБА_1, ОСОБА_4 та ОСОБА_4 укладений договір іпотеки житлового будинку, розташованого в смт Брусилів Брусилівського району Житомирської області, по вул. Дружби,12.

У звязку з неналежним виконанням боржником кредитних зобов'язань рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 4 серпня 2011 року в рахунок погашення заборгованості за даним кредитним договором звернуто стягнення на іпотечне майно.

З огляду на вищезазначене, позивач просив виселити ОСОБА_1 та ОСОБА_3 із вказаного житлового будинку.

Рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 15 лютого 2017 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Апелянт, зокрема, вказує, ст. 109 ЖК не покладає на банк обовязок забезпечувати житлом осіб, які підлягають виселенню. В даному випадку суд зобовязаний ухвалити рішення про виселення відповідачів зі спірного житлового будинку, а питання щодо надання конкретного житлового приміщення має вирішуватись на стадії виконавчого провадження.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що в іпотеку передано житловий будинок, який придбаний не за рахунок кредитних коштів, що, в свою чергу, не може бути підставою для виселення відповідачів без надання їм іншого житлового приміщення.

Колегія суддів погоджується з таким висновком.

Частина 1,2 ст.39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

За правилами ч.1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч.2 ст. 109 ЖК України громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту ( позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначене в рішенні суду.

Отже, частина 2 статті 109 ЖК України встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого постійного жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого постійного жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, яке було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою даного житла.

В судовому засіданні встановлено, що 17 березня 2008 року ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір №ZRCWGA00004282 про надання кредитних коштів в сумі 56075 доларів США, строком до 16 березня 2018 року.

В забезпечення виконання умов договору цього ж дня між позивачем та ОСОБА_1, ОСОБА_4 і ОСОБА_4 укладений договір іпотеки житлового будинку, розташованого в смт Брусилів Брусилівського району Житомирської області, по вул. Дружби,12. Вказаний житловий будинок належить іпотекодавцям на підставі свідоцтва про право власності №2637 від 26 жовтня 2001 року.

Оскільки ОСОБА_1 належним чином не виконувала умови договору, рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 4 серпня 2011 року в рахунок погашення заборгованості за даною угодою звернуто стягнення на іпотечне майно.

Матеріали справи свідчать, що в спірному житловому будинку зареєстровані ОСОБА_1, її дочка ОСОБА_2 та внучка ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Аналіз вищезазначених правових норм свідчить про те, що особам, яких виселяють із житлового будинку ( житлового приміщення ), який є предметом іпотеки та придбаний не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла, при виселенні в судовому порядку одночасно надається інше постійне житло. При цьому, згідно з вимогами ч.2 ст.109 ЖК України постійне житло вказується в рішенні суду.

При виселенні в судовому порядку з іпотечного майна, придбаного не за рахунок кредитних коштів і забезпеченого іпотекою цього житла, відсутність постійного житлового приміщення, яке має бути надане особі одночасно з виселенням, є підставою для відмови в задоволенні позову про виселення.

Зазначений правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі №6-1469 цс15.

Таким чином, установивши, що в іпотеку переданий житловий будинок, який був придбаний не за рахунок кредитних коштів, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач не зобовязаний надати житлове приміщення особам, яких виселяють, є безпідставними, оскільки суд розглядає справи в межах заявлених вимог. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач не ставив питання про надання відповідачам іншого житлового приміщення.

Таким чином, підстави для зміни чи скасування рішення суду відсутні. Рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307, 308, 313, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Брусилівського районного суду Житомирської області від 15 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів.

Головуюча Судді