АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/529/2017 Головуючий у І інстанції - Українець В.В.
Доповідач - Андрієнко А.М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 лютого 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого судді Андрієнко А.М.

Суддів: Заришняк Г.М.

МараєвоїН.Є.

При секретарі Гарматюк О.Д.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на заочне рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 09 червня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» Кадирова В.В. до ОСОБА_2, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2016 року позивач ПАТ «Дельта Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» Кадирова В.В. звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості з відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_5, обґрунтовуючи тим, що відповідно до кредитного договору № 2190/ФКВ-07 від 22 квітня 2007 року, укладеного між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_2, останньому було надано кредит у сумі 21 805 доларів США до 10.04.2014 року зі сплатою 13 % річних. 30 червня 2010 року між ТОВ «Український промисловий банк», ПАТ «Дельта Банк» та Національним банком України було укладено договір про передачу активів та кредитних зобов'язань ТОВ «Український промисловий банк» на користь АТ «Дельта Банк», відповідно до якого ТОВ «Український промисловий банк» передає АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами. Відповідач умови кредитного договору належним чином не виконав, у зв'язку з чим станом на 15 лютого 2016 року заборгованість за кредитним договором відповідача складає 47 765 гривень 25 копійок, з яких:

- 40 953 гривень 41 копійки - тіло кредиту;

- 1 787 гривень 54 копійки - заборгованість за відсотками;

- 3 902 гривні 17 копійок - пеня;

- 1117 гривень 56 копійок - сума за ставкою 3 % від суми простроченого тіла кредиту;

- 04 гривні 42 копійки - сума за ставкою 3 % від суми прострочених відсотків по кредиту.

Вказаний кредитний договір забезпечений договором поруки №2190/2/ПОР-07 від 11 грудня 2007 року, укладеним між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_5, відповідно до п. 3 якого поручитель і боржник несуть перед кредитором солідарну відповідальність. Враховуючи викладене, позивач просив позов задовольнити.

Заочним рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 09 червня 2016 року позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_5 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість по тілу кредиту в розмірі 40 953 грн. 41 коп., заборгованість за відсотками у розмірі 1787 грн. 54 коп., пеню в розмірі 3902 грн. 17 коп., 3% річних від суми простроченої заборгованості по кредиту у розмірі 1117 грн. 56 коп., 3% річних від суми простроченої заборгованості по відсотках у розмірі 04 грн. 42 коп. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник відповідача ОСОБА_2 подав на нього апеляційну скаргу, в якій просив скасувати заочне рішення суду і ухвалити нове, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість по тілу кредиту в розмірі 40 953 грн. 41 коп., стягнути заборгованість за відсотками у розмірі 1787 грн. 54 коп., та відмовити в частині стягнення пені - 3902 грн. 17 коп., 3% річних від суми простроченої заборгованості по кредиту у розмірі 1117 грн. 56 коп., 3% річних від суми простроченої заборгованості по відсотках у розмірі 04 грн. 42 коп., мотивуючи тим, що судом неповно встановлено обставини, які мають істотне значення для справи, неповно досліджено та оцінено докази, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом невірно застосовано норми матеріального та процесуального права, а саме ОСОБА_2 був позбавлений можливості приймати участь в судовому засіданні та подати заяву про сплив позовної давності щодо стягнення неустойки, крім того, рішенням суду було стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір, однак на підставі п.9 ст.5 Закону України «Про судовий збір» він звільнений від сплати судового збору.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 та його представник підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_2 11.12.2007 року було укладено Кредитний договір №2190/ФКВ-07, згідно з умовами якого останньому було надано кредит у сумі 21805 доларів США на придбання легкового автомобіля для особистих/сімейних потреб на 84 місяці строком до 10.12.2014 року зі сплатою 13 % річних (а.с. 7-13).

На забезпечення виконання зобов'язання ОСОБА_2 за зазначеним кредитним договором 11.12.2007 року між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_5 було укладено договір поруки №2190/2/ПОР-07, за умовами якого ОСОБА_5 зобов'язався нести солідарну відповідальність за виконання зобов'язань ОСОБА_2 за Кредитним договором №2190/ФКВ-07 (а.с. 16).

30 червня 2010 року між ТОВ «Український промисловий банк», ПАТ «Дельта Банк» та Національним банком України було укладено договір про передачу активів та кредитних зобов'язань Укрпромбанку на користь Дельта Банку, відповідно до якого ТОВ «Український промисловий банк» передає ПАТ «Дельта Банку» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами (а.с. 26-30), зокрема і вищевказаних договорів кредиту та поруки (а.с. 31).

Відповідно до п. 6.2. кредитного договору банк має право вимагати повного виконання кредиту, сплати процентів, комісій, штрафних санкцій та інших платежів, передбачених цим договором, а також відшкодування збитків, завданих банку внаслідок невиконання або неналежного виконання позичальником та/або його поручителем умов цього договору та договорів, укладений у забезпечення виконання позичальником зобов'язань за цим договором, а позичальник зобов'язаний протягом 30 календарних днів з дати надіслання банком відповідної вимоги повернути суму заборгованості по кредиту, що залишилась, сплатити проценти, комісію, штрафні санкції, інші платежі за цим договором, а також відшкодувати збитки, завдані банку, у випадках, передбачених пунктами а-ж, в тому числі і у випадку порушення позичальником строків платежів, що встановлені договором.

Задовольняючи позовні вимоги повністю, суд першої інстанції прийшов до висновку про стягнення з відповідачів солідарно на користь позивача заборгованості в розмірі станом на 15 лютого 2016 року 47 765 гривень 25 копійок, з яких:

- 40953 гривень 41 копійки - тіло кредиту;

- 1787 гривень 54 копійки - заборгованість за відсотками;

- 3902 гривні 17 копійок - пеня;

- 1117 гривень 56 копійок - сума за ставкою 3 % від суми простроченого тіла по кредиту;

- 04 гривні 42 копійки - сума за ставкою 3 % від суми прострочених відсотків по кредиту(а.с. 14-15).

Однак, з такими висновками суду першої інстанції повністю погодитися не можна із наступних підстав.

Відповідно до ст.. 1054 ЦК України позичальник за кредитним договором зобов'язаний повернути кредит та сплатити відсотки в розмірі та на умовах встановлених договором.

Відповідно до ст.. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Відповідно до ст.. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ч.3 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги , якщо під час розгляду апеляційної скарги буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення суду.

Як вбачається із матеріалів справи договір кредиту був укладений до 10 грудня 2014 року.

Відповідно до договору поруки №2190/2/ПОР-07 поручитель поручається перед креди тором за виконання боржником зобов'язання за кредитним договором від 11.12.2007 року за №2190/ФКВ-07, за яким останній зобов'язаний до 10 грудня 2014 року повернути кредит у розмірі 21 805 дол. США ( а.с.16)

Відповідно до ст.. 559 ч.4 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладання договору поруки.

Оскільки договір поруки як і договір кредиту був укладений до 10 грудня 2014 року, а позивач звернувся з позовом до поручителя лише у лютому 2016 року , то колегія суддів вважає, що порука ОСОБА_5 є припиненою і він не несе з відповідачем ОСОБА_2 солідарної відповідальності, а тому рішення суду першої інстанції в цій частині повинно бути скасоване та ухвалене нове рішення про відмову у задоволенні позову щодо солідарного стягнення заборгованості за договором кредиту з відповідача ОСОБА_5 у зв'язку із припиненням поруки.

Щодо заборгованості за кредитом та процентами за користування кредитом, то відповідач не оспорює зазначені банком суми заборгованості.

Як вбачається із розрахунку заборгованості за пенею, то вона нарахована за останній рік, що передував зверненню позивача до суду, а тому в цій частині вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню. ( а.с.22).

Оскільки відповідач своєчасно не виконав грошове зобов'язання, яке мав перед банком за договором кредиту, то з нього на користь позивача правомірно стягнуто на підставі ст.. 625 ЦК України 3 % річних від простроченої заборгованості за тілом кредиту та за простроченими відсотками.

В частині стягнення судового збору з відповідача ОСОБА_2 колегія суддів прийшла до висновку, що в цій частині рішення суду повинно бути скасоване, оскільки відповідач ОСОБА_2 є інвалідом 2 групи і на підставі Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору.

Керуючись ст..ст. 303, 307,308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 09 червня 2016 року в частині солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором №2190/ФКВ-07 від 11.12.2007 року скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог щодо солідарного стягнення з ОСОБА_5 за кредитним договором відмовити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 09 червня 2016 року в частині стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_5 судового збору скасувати та в задоволенні вимог банку в частині стягнення судового збору відмовити.

В решті рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 09 червня 2016 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання ним законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді :