ЗОЛОЧІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 622/460/14-ц р.
17.01.2017 року смт. Золочів
Золочівський районний суд Харківської області у складі:
головуючого - судді Шабас О.С.,
при секретарі Бойко І.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення до житлового приміщення, -
08 квітня 2014р. ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням - будинком АДРЕСА_1.
В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що в даному будинку він проживає разом з матір'ю, а відповідачі його колишня дружина та їх спільний син в даному будинку не проживають приблизно два роки, добровільно знятися з реєстрації не бажають, в зв'язку з чим він змушений був звернутися до суду, сплативши судовий збір.
08 липня 2016 року відповідач ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом, в якому просила зобов'язати ОСОБА_1 усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_2 житловим будинком № 13а з надвірними будівлями, що розташований по АДРЕСА_1 шляхом передачі ОСОБА_2 ключів від даного будинку, вселити ОСОБА_2 у вказаний житловий будинок. Зустрічний позов прийнятий до розгляду разом із основним позовом.
Відповідач ОСОБА_2, в обґрунтування своїх вимог за зустрічним позовом вказала, що за рішенням суду, при розподілі майна подружжя вона стала власником 1/2 частини спірного житлового будинку. В даний час її колишній чоловік чинить їй перешкоди у користуванні будинком, змінив вхідні замки, не допускає її до дому, добровільно врегулювати дане питання сторони не змогли.
В судове засідання позивач за первісним позовом не з'явився, причини неявки суду не повідомив.
Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 та її представник в судове засідання 17 січня 2017 року не з'явилися, надали суду заяву, в якій зустрічні позовні вимоги підтримали з наведених у позові мотивів, проти задоволення основного позову заперечували, проти ухвалення заочного рішення не заперечували.
Враховуючи відсутність від відповідача за зустрічним позовом заяви про поважність причини неявки, судом прийнято рішення про заочний розгляд справи, на підставі наявних доказів, проти чого ОСОБА_2 та її представник не заперечували.
Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що 26 грудня 1987 року ОСОБА_4 та ОСОБА_1 уклали шлюб, після одруження подружжя обрало спільне прізвище - ОСОБА_1. Вказаний шлюб було розірвано за рішенням Золочівського районного суду Харківської області від 21 лютого 2012 року.
09 жовтня 1993 року ОСОБА_5 подарувала, а ОСОБА_1 прийняв у дар, належний ОСОБА_5 на праві власності житловий будинок, що знаходиться у с. Макарівка Золочівського району Харківської області, житловою площею 40 кв.м.
Рішенням Золочівського районного суду від 27.05.2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано житловий будинок № 13а з надвірними будівлями, що розташовані по АДРЕСА_1, автомобіль ВАЗ 21154 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_1, пральну машину Hotpoint-Ariston, насос, стабілізатор sven, газовий котел АОГВ спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1, що належить їм по 1/2 частині кожному. Визнано за ОСОБА_2 право спільної сумісної власності на 1/2 частину житлового будинку № 13а з надвірними будівлями, що розташовані по АДРЕСА_1. Передано ОСОБА_1 у власність автомобіль ВАЗ 21154 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_1, пральну машину Hotpoint-Ariston, насос, стабілізатор sven, газовий котел АОГВ. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 28365 гривень в якості компенсації за 1/2 частину вартості майна: автомобіль ВАЗ 21154 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_1, пральну машину Hotpoint-Ariston, насос, стабілізатор sven, газовий котел АОГВ. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 3905 гривень судових витрат. В задоволенні позову ОСОБА_5 відмовлено.

Під час ухвалення вказаного рішення судом надано оцінку, в тому числі, договору дарування від 09 жовтня 1993 року, остаточно суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 отримано в дар від ОСОБА_5 спірний житловий будинок, в зв'язку з чим у 1993 році будинок перейшов у власність ОСОБА_1 так як, права, набуті шляхом створення або придбання нерухомості у власність до набранням чинності Цивільним кодексом України від 16.01.2003 року та ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року, з дотриманням установленого порядку набуття, однак без державної реєстрації, слід вважати такими, що виникли та набуті в установленому законом порядку.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 08 жовтня 2015 року рішення Золочівського районного суду Харківської області від 27 травня 2015 року змінено в частині поділу автомобіля, пральної машини, стабілізатора, газового котла. Залишено у власності ОСОБА_1 автомобіль ВАЗ 21154, 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_1 вартістю 50390 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсацію за 1/2 частину вказаного автомобіля в сумі 25 195 грн. Виділено ОСОБА_1 в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя газовий котел АОГВ вартістю 2 678 грн. та насос вартістю 540 грн., а всього виділено майна на суму 3 218 грн. Виділено ОСОБА_2 в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя пральну машину Hotpoint-Ariston вартістю 2 355 грн., стабілізатор sven вартістю 766 грн. 67 коп., а всього виділено майна на суму 3 121 грн. 67 коп. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 різницю вартості 1/2 частини спільного сумісного майна подружжя в розмірі 96 грн. 33 коп. В іншій частині рішення залишено без змін.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 січня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилено. Рішення Золочівського районного суду Харківської області від 27 травня 2015 року, в його незміненій частині та рішення апеляційного суду Харківської області від 08 жовтня 2015 року залишено без змін.

Відтак, в ході розгляду даної справи суд виходить з того, що спірний житловий будинок №13а розташований по АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 та його колишній дружині в рівних частках, як спільна сумісна власність, набута за час шлюбу, вказані обставини встановленні рішенням суду, що набрало законної сили.

Відповідачем в якості підтвердження факту не проживання відповідачів у спірному житловому будинку надано три акти депутатів Світличанської сільської ради Золочівського району Харківської області від 22 травня 2013 року, 19 березня 2013 року, 17 січня 2013 року, 08 листопада 2012 року, 04 вересня 2012 року, в яких комісія у складі депутата та сусідів засвідчила, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не проживають у спірному житловому будинку АДРЕСА_1.

При вирішенні спору суд виходить з того, що спірні правовідносини врегульовані положеннями Конституції України та Цивільного кодексу України, Житлового кодексу УРСР.

Згідно ч. 3 ст. 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Коментована стаття відповідно до ст.ст. 47, 48 Конституції України закріпляє право громадян на житло, як найважливіше соціально-економічне право.

Статтею 55 Конституції України визначено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Згідно положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

За приписами ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо) у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Відповідно до ст. 379 ЦК України, житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.

Стаття 391 ЦК України встановлює, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Права власника житлового будинку, квартири визначені законодавцем у ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів його сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Право громадян на житло передбачено ст. 10 Житлового кодексу УРСР.

Стаття 71 Житлового кодексу УРСР передбачає випадки збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. Так при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Стаття 72 Житлового кодексу УРСР встановлює порядок визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Так визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Статті 10, 59, 60 ЦПК України передбачають, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відтак, на підставі наданих доказів судом встановлено, що ОСОБА_1 та його колишня дружина ОСОБА_2 в рівних частках набули у власність житловий будинок №13а розташований по АДРЕСА_1. Вказані обставини встановлені рішеннями судів у справі №622/106/13-ц.

Глава 2 Житлового кодексу УРСР, до якої відносяться статті 71 та 72, регулює питання користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду, відтак наведені положення закону не підлягають застосуванню до правовідносин, де житлові будинки або квартири належать особам на праві власності.

Позивачем заявлено вимогу про визнання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловими приміщеннями саме на підставі 71 та 72 Житлового кодексу УРСР, відтак враховуючи, що судом встановлено, що житловий будинок №13а, розташований по АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 та його колишній дружині ОСОБА_2 в рівних частках, на праві спільної сумісної власності, позовні вимоги ОСОБА_1 з заявлених позивачем підстав задоволенню не підлягають.

Щодо вимог зустрічного позову, то позивачем ОСОБА_1 заявлено вимогу про визнання його колишньої дружини та сина такими, що втратили право користування житловим приміщенням, в якості доказів надано акти про не проживання вказаних осіб за період з вересня 2012 року по 22 травня 2013 року. Водночас, відповідно до рішення суду у справі №622/106/13-ц, судовий розгляд тривав з 31 січня 2013 року, коли позивачем не визнавалося право ОСОБА_2 на частку будинку. Станом на 17 січня 2017 року позивач ОСОБА_1 підтримує свої позовні вимоги про визнання власниці 1/2 частини даного будинку ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим будинком, в порушення ст. 383 ЦК України. Відтак суд вважає обґрунтованими доводи позивача за зустрічним позовом, що ОСОБА_1 чиняться перешкоди позивачу ОСОБА_2 у користуванні її власністю - 1/2 частиною житлового будинку №13а, розташований по АДРЕСА_1, в зв'язку з чим вважає, що відповідно до положень ст. 391 ЦК України права ОСОБА_2 підлягають захисту у обраний спосіб, що відповідає допущеному порушенню.

Враховуючи, що у задоволенні первісного позову відмовлено, понесені ОСОБА_1 судові витрати стягненню не підлягають, водночас враховуючи задоволення зустрічного позову з ОСОБА_1 підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати понесені ОСОБА_2

Керуючись вказаними нормами матеріального права та ст.ст. 10,11, 88, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - відмовити.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення до житлового приміщення - задовольнити.

Зобов'язати ОСОБА_1 усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_2 житловим будинком № 13а з надвірними будівлями, що розташований по АДРЕСА_1 шляхом передачі ОСОБА_2 ключів від даного будинку.

Вселити ОСОБА_2 у житловий будинок № 13а з надвірними будівлями, що розташований по АДРЕСА_1.

Стягнути із ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_2) на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 551,20 гривень.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Харківської області через Золочівський районний суд Харківської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана до суду в десятиденний термін з дня отримання копії рішення.

Суддя О. С.Шабас