Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ 22-ц/778/345/17 Головуючий у 1 інстанції: Бондаренко І.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Дзярука М.П.

Трофимової Д.А.

при секретарі: Бєловій А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 07 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, поділ спільного майна подружжя за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначала, що відповідач здійснив відчуження вказаного майна після припинення їх шлюбних відносин в листопаді 2015 року, про що вона не знала. В подальшому ОСОБА_4 подала заяву про залишення без розгляду її позовних вимог в частині стягнення половини сплачених грошових коштів за договором позики від 25.05.2009 року, та ухвалою суду від 07.11.2016 року вказані позовні вимоги були залишені без розгляду.

Посилаючись на зазначені обставини, просила суд, поділити спільне майно подружжя: автомобіль BMW 7 модель 7351, 1998 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, об'єм двигуна 3498 куб.см., д.н. НОМЕР_2, стягнувши на її користь вартість И» частини вказаного автомобіля в сумі 76300 грн., а також стягнути з відповідача на її користь половину сплачених грошових коштів за договором позики від 25.05.2009 року, укладеним між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в сумі 104800 грн., а всього стягнути 181100 грн. та судові витрати.

У вересні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом, в обґрунтування якого зазначав, що автомобіль НОМЕР_3 він придбав для сім»ї в 2009 році за кошти, отримані ним у борг від його брата ОСОБА_6 в сумі 7000 доларів США, а в 2015 році, вже після припинення шлюбних відносин з ОСОБА_4, він у рахунок боргу продав брату вказаний автомобіль за 6700 доларів США, здійснив перереєстрацію права власності на цей автомобіль на ім'я брата. При цьому, він ще залишився винен брату за договором позики на придбання цього автомобіля 300 доларів США, тобто 7898,97 грн.. Він вважає, що ОСОБА_4 знала про те, що автомобіль придбано за кошти, які він позичив у свого брата, спільних грошей у них не було.

Посилаючись на зазначені обставини, просив суд, поділити спільне майно подружжя, придбане під час шлюбу, а саме: телевізор «Панасонік» вартістю 1300 грн., телевізор «Самсунг» маленький вартістю 1300 грн., пральну машину «Індезіт» вартістю 1600 грн., мікрохвильову піч «Панасонік» вартістю 1700 грн., холодильник двокамерний «Електролюкс» вартістю 4600 грн., комп'ютер вартістю 2500 грн., аудіосистему /DVD/CD програвач, колонки/ вартістю 2000 грн., стіл комп'ютерний СТК 90 вартістю 600 грн., тумбу під телевізор вартістю 800 грн., на загальну суму 161000 грн., які просить виділити йому, а також нагрівач води «Арістон» вартістю 2500 грн., пилосос вартістю 3000 грн., диван «Мрія» вартістю 4725 грн., комод вартістю 890 грн., а всього на суму 11115 грн., які просить виділити ОСОБА_4. Крім того, просить виділити йому боргове зобов'язання з повернення позики за розписками від 25.05.2009 року та від 16.11.2015 року в сумі 7898,97 грн. та стягнути з відповідача судові витрати.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 07 листопада 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено частково, зустрічний позов ОСОБА_3 залишено без задоволення.

Розірвано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3, зареєстрований 17 червня 2006 року Запорізьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького обласного управління юстиції, актовий запис №484.

Після розірвання шлюбу позивачці ОСОБА_4 залишити прізвище ОСОБА_4.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 половину вартості відчуженого 14.11.2015 року спільного майна подружжя - автомобіля BMW 7351 номер кузова НОМЕР_1 д.н. НОМЕР_2 - в сумі 76300 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог в сумі 1304,20 грн..

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати в та ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_4 в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Стаття 308 ЦПК передбачає підстави для відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін. За її змістом Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як вбачається з апеляційної скарги, відповідач оскаржує судове рішення в частині стягнення з нього на користь ОСОБА_4 грошової компенсації вартості відчуженого ним автомобіля BMW.

При цьому відповідач як у суді першої інстанції,так і в апеляційному суді наполягав на тому, що автомашина була придбана хоча і у період шлюбу, але на кошти, надані йому братом - ОСОБА_6 за договором позики.

Крім того він зазначав, що у подружжя не було грошових коштів на придбання автомашини, що зумовило їх запозичення, а згодом продаж автомашини у зв'язку з неможливістю її утримання. Тому і боргові зобов'язання є спільними, що на думку відповідача мало бути враховано судом.

Судом першої інстанції були досліджені та проаналізовані докази, надані сторонами на підтвердження своїх вимог та заперечень.

Так, суд досліджував боргові розписки, в тому числі не лише розписку, на яку посилається відповідач про позичення коштів у брата, а й розписку позивачки про запозичення коштів у ОСОБА_5 також на придбання автомашини.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Застосовуючи норму ст. 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя. Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2696цс15.

Разом з тим, законом встановлена презумпція спільності майна, придбаного у період шлюбу.

З цього випливає, що у разі незгоди одного з подружжя з такою презумпцією і у разі виникнення спору, на ньому лежатиме тягар доказування протилежного. Презумпцію спільності майна можуть спростувати докази про:1) придбання речі до шлюбу; 2) придбання речі на кошти, які належали позивачеві особисто (подарунок батьків, одержання відшкодування за моральну шкоду тощо); 3) придбання речі за рахунок коштів, одержаних від продажу особистого майна; 4) придбання речі в період окремого проживання за власні кошти. Тому не варто поспішати викидати документи, які засвідчують час придбання речі, а також правову та фінансову основу для її придбання.

Частиною 1 ст. 10 ЦПК України закріплений принцип змагальності сторін у цивільному судочинстві. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57,60 ЦПК України.

Доводи відповідача про придбання автомашини за рахунок запозичених коштів були оцінені судом.

Так, навіть у разі придбання речі за рахунок позичених коштів, право власності на річ набуває подружжя. А відтак воно набуває і обов'язків вирішувати долю речі за взаємною згодою.

Судом встановлено, що відповідач розпорядився спільним майном без згоди позивача.

Також суд зробив правильний висновок про те, що недостатньо достовірних доказів на підтвердження того, що машина набувалася за кошти брата відповідача і була передана йому в рахунок погашення боргу.

Такий висновок суд зробив з аналізу фактичних обставин справи: дата створення боргу та купівлі-продажу автомашини не співпадають, достовірних відомостей про перерахунок грошових коштів брата відповідача на рахунок продавця машини не надано, відповідач не передав автомашину в рахунок погашення боргу, а, як він зазначив, продав автомашину своєму братові, отримавши від нього кошти, які нібито знов повернув братові.

Відтак суд правильно виходив з того, що презумпція спільності придбаного у шлюбі автомобіля не спростована відповідачем.

Крім того, відповідачем не доведена наявність згоди позивачки на продаж автомашини.

Не доведено, що автомашина придбавалася не для подружжя, а для іншої особи, (наприклад, для брата). За таких умов навіть у разі доведення існування боргових зобов'язань між відповідачем та його братом, у відповідача вникає право на стягнення частини сплаченої суми боргу з позивачки, проте з такими вимогами до суду він не звертався.

Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що автомашина придбана сторонами за час шлюбу, є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, частки у праві власності чоловіка і дружини є рівними.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції як щодо зарахування автомашини до об'єктів спільної власності подружжя так і щодо стягнення компенсації за відчуження спільної речі без згоди співвласника.

Керуючись ст. ст. 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 07 листопада 2016 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: