У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2017 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Попович О.В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 04 листопада 2016 року, ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 18 січня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Сбербанк», відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції

м. Києва про відшкодування шкоди, 3 % річних, інфляційних витрат, упущеної вигоди, моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_2 звернулася до суду з указаним позовом, в якому просила стягнути із відповідачів солідарно на свою користь кошти в сумі 1883 грн

94 коп., що складаються із: 158 грн 65 коп. - 3% річних, 513 грн 20 коп. - інфляційних витрат відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, 1 112 грн 09 коп. - упущеної вигоди відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України та 100 грн - відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначила, що рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 15 березня 2016 року на її користь було стягнуто з ПАТ «Сбербанк» 4 887 грн 58 коп., яке виконано невчасно, а саме 19 вересня

2016 року.

Посилаючись на вказані обставини та на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України ОСОБА_2 просила задовольнити її позов.

Рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від

04 листопада 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 18 січня 2017 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої та апеляційної інстанцій, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» ВССУ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним судом.

У зв'язку з цим скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Відповідно до частини 2 статті 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Ознайомившись із змістом касаційної скарги та судовими рішеннями, у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з їх недоведеності та безпідставності. Крім того, судовим рішенням з боржника стягнуто суму неустойки (пені), інфляційні витрати та три відсотки річних за порушення виконання грошового зобов'язання, то правова природа відповідної зазначеної заборгованості у зв'язку з прийняттям такого рішення суду залишається незмінною і не є зобов'язанням у розумінні норми ч. 1 ст. 509 ЦК України, а отже відсутні підстави для застосування до цих правовідносин відповідальності, передбаченої ст.. 625 ЦК України за порушення грошового зобов'язання.

З висновками суддів не можна не погодитися з огляду на таке.

Судами встановлено, що рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 06 травня 2016 року, яке набрало законної сили

17 травня 2016 року, стягнуто з ПАТ «Сбербанк» на користь ОСОБА_2 пеню 196 грн 02 коп., 3 080 грн інфляційних втрат, 1 611 грн 09 коп. три % річних.

Рішення суду виконано 19 вересня 2016 року.

Відповідно до статті 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

До майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі «Загальні положення про зобов'язання» книги 5 цього Кодексу і визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання та поширює свою дію на всі види зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні правовідносини з виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов'язань.

Частиною другою статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При розгляді справ про передбачену статтею 625 ЦК України відповідальність за порушення грошового зобов'язання слід з'ясувати: чи існує зобов'язання між сторонами, чи це зобов'язання є грошовим, чи доведено наявність прострочення у виконанні зобов'язання, чи існують спеціальні норми, що регулюють ці правовідносини та виключають застосування цієї статті.

Передбачена статтею 625 ЦК України норма не застосовується до трудових правовідносин (заборгованості із заробітної плати, відшкодування шкоди працівникові внаслідок трудового каліцтва), сімейних та інших правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством.

Правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов'язання (стаття 625 ЦК України).

Відповідно до положень ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування реальних збитків в розумінні ст. 22 ЦК України можливе лише за наявності фактичних витрат, які зроблені або будуть зроблені особою, котра їх може підтвердити відповідними документами в порядку ст. 60 ЦПК України.

Доведення факту завдання реальних збитків та втрати доходів, які б особа могла отримати, якщо її право не було б порушено, а також причинний зв'язок між цією шкодою та діями відповідача в силу ст.ст. 10, 60 ЦПК України, покладається на позивача.

Такий висновок узгоджується з позицією Верховного Суду України висловленою у постанові № 6-2759цс15 від 20 січня 2016 року, яка у силу

ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, правильно встановив характер спірних правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_2

Докази та обставини, на які є посилання у касаційній скарзі були предметом дослідження судами першої і апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Зводяться до оцінки доказів по справі, яким суди дали належну правову оцінку.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Керуючись ст. п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и л а:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 04 листопада 2016 року, ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 18 січня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Сбербанк», відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції

м. Київ про відшкодування шкоди, 3 % річних, інфляційних витрат, упущеної вигоди, моральної шкоди, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О.В. Попович