печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 березня 2017 року Печерський районний суд м. Києва в складі : головуючого - судді Цокол Л.І. за участі секретаря Сторожук Є.Ю., Кравченко Х.С. розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із вимогами до відповідача ФОП ОСОБА_2 та просила стягнути з Відповідача - Фізичної особи підприємця ОСОБА_2 на користь потерпілої особи ОСОБА_1, кошти в розмірі - 72045грн., а саме: витрати на оплату ритуальних послуг 28900 (двадцять вісім тисяч дев'ятсот) гривень, витрати на поминальні обіди на дев'ять та сорок днів в сумі 9480 (дев'ять тисяч чотириста вісімдесят) гривень, які документально підтверджені, вартість труни, одягу на покійного, хусток, рушників, а також послуг моргу в розмірі - 15725 (п'ятнадцять тисяч сімсот двадцять п'ять) грн.; вартість пам'ятника та установки 17940 (сімнадцять тисяч дев'ятсот сорок) грн., а також кошти в розмірі 689 000грн.-як компенсацію моральної шкоди завданої злочином.

Під час судового розгляду за згоди позивача судом було залучено ОСОБА_3 як співвідповідач за вказаними вимогами.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що внаслідок порушення ПДР водієм ОСОБА_3 було спричинено загибель чоловіка позивача. При цьому водій перебував у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_2 В зв'язку з загибеллю чоловіка, Позивачу довелося ховати чоловіка, та проводити відповідно до положень звичаєвого права - поминальні обіди на дев'ять та сорок днів. Загальна сума витрат які пішли на поховання та суміжні витрати - становить 54 000 (п'ятдесят чотири тисячі) гривень, докази яких додано до позовної заяви. Потерпіла особа (Позивач) є дружиною загиблого в ДТП, ОСОБА_4, який проживав разом з потерпілою однією сім'єю. Позивач перенесла втрату чоловіка і відповідно зазнала важких душевних страждань, що згідно з положенням ст. 23 ЦК України створює право на відшкодування моральної шкоди. Моральна шкода полягає в душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв'язку із загибеллю найближчої людини Позивача і відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Чоловік не мав проблем зі здоров'ям, не потребував стороннього догляду, самостійно себе обслуговував, здійснював забезпечення родини був годувальником. Визначити розмір моральної шкоди яку завдано родині загиблого, та яка підлягає відшкодуванню з визначенням його вартісного еквіваленту - встановити не можливо, оскільки жодні грошові кошти не в змозі повернути до життя люблячого чоловіка та рідного батька. Разом з тим, Державою визначено розмір одноразової виплати - компенсації родинам загиблих, та таку суму держава вважає обгрунтованою та достатньою для відшкодування в разі загибелі годувальника. Одноразова грошова допомога виплачується відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей " у порядку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 р. № 975 "Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві». Розміри одноразової допомоги не залежить від службового становища військовослужбовця і становить у разі загибелі 500-кратний прожитковий мінімум, який на момент ДТП дорівнює (1378 гривень * 500) = 689 000 (шістсот вісімдесят дев'ять тисяч)гривень. Не зважаючи на той факт, що загиблий не мав відношення до військової служби, його значення для родини є не менш важливим, що по суті спростовує умовності при визначенні розміру спричиненої шкоди внаслідок загибелі людини. Сума враховує в себе усі страждання, які довелося перенести Позивачеві зокрема: порушення звичайного способу життя, негативного впливу на стан здоров'я, а також моральних страждань, пов'язаних з дорожньо-транспортною пригодою яка спричинила смерть рідної людини. Зараз Позивач залишилась одна з дитиною в пустій квартирі. Все в побуті щодня нагадує про чоловіка. Це все спричиняє виникнення пригніченого стану, внаслідок чого Позивач почав нервово відноситися до оточуючого світу. Від такого стану постраждали, окрім самого Позивача, і члени його родини, родичі, що призвело до розладу стосунків у родині Позивача.

Під час судового розгляду позивач ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві.

Представник відповідача ФОП ОСОБА_2 ОСОБА_6 вимоги не визнав, заперечував проти задоволенні вимог в частині вказаного відповідача, зазначаючи про те, що характер відносин, що склались між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не наділяє позивача правом вимоги про відшкодування шкоди до ОСОБА_2, оскільки в даному випадку діє спеціальний делікт - ч2 ст.1187 ЦК України, який і визначає, що саме ОСОБА_3, як володілець автомобіля марки Renault Premium держномер НОМЕР_1 (за договором підряду), маючи під час керування транспортним засобом посвідчення водія та реєстраційний документ на транспортний засіб, повинен нести відповідальність за спричиненні з його вини збитки та моральну шкоду, завдану позивачу в ДТП 19.09.2015.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, про час і місце судового розгляду був повідомлений належним чином, подав письмові заперечення в яких просив відмовити позивачу у задоволенні її вимог у визначеному розмірі (частково). При цьому відповідач зазначив про те, що з ФОП ОСОБА_2 він мав цивільно-правові відносини на підставі відповідної угоди від 01.09.2015, а отже не заперечує проти свого обов'язку нести відповідальність за спричинені з його вини матеріальні збитки та моральну шкоду, завдану позивачу в ДТП 19.09.2015. Проте відповідач вважає, що позивачем не надано документального підтвердження здійснених витрат та необґрунтовано завищено розмір грошової компенсації за завдану моральну шкоду.

Вислухавши позивача ОСОБА_1, представника відповідача ФОП ОСОБА_2 ОСОБА_6, вивчивши надані письмові матеріали, суд прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що 19 вересня 2015 року, громадянин ОСОБА_3 керуючи автомобілем марки «RENAULT PREMIUM» державний реєстраційний номер НОМЕР_1, з напівпричепом «General TRAILERS» державний реєстраційний номер: АЕ 5986 ХО, рухаючись на 54 км.+ 150 м автодороги «Київ - Харків», поблизу села Бзів Баришівського району Київської області в напрямку міста Київ, в порушення п. 2.3 б) Правил дорожнього руху України затверджених постановою КМУ №1306 від 10.10.2001 року та введених в дію 01.01.2002 року (далі за текстом ПДР), відповідно до якого «для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов'язаний бути уважним стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі», не був уважний під час керування транспортним засобом, не стежив за дорожньою та порушуючи вимоги п. 12.1 ПДР, проявив злочинну самовпевненість - не врахував дорожню обстановку, не обрав безпечну швидкість руху керованого ним транспортного засобу та виїхав на смугу розгону, де допустив зіткнення із автомобілем «RENAULT MAGNUM» реєстраційний номер НОМЕР_2, із напівпричепом «Аcerbi» реєстраційний номер НОМЕР_3, який знаходився в нерухомому стані.

Внаслідок чого пасажир автомобілю марки «RENAULT MAGNUM» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 - ОСОБА_4 від отриманих тілесних ушкоджень - загинув на місці.

За фактом скоєння 19.09.2015 року дорожньо-транспортної пригоди, яка спричинила смерть особи Слідчим управлінням Національної поліції Київської області було відкрите кримінальне провадження № 0000268 за ч.2 ст.286 КК України.

03 березня 2016 року Баришівський районний суд Київської області розглянув кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за номером № 0000268, та виніс вирок в справі 355/129/16-к відносно обвинуваченого ОСОБА_3, якого визнав винним у вчинені злочину передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, та призначив покарання у вигляді позбавлення волі на чотири роки без позбавлення права керування транспортними засобами. На підставі ст.. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробувальним іспитовим строком на три роки.

03 квітня 2016 року вирок суду набрав законної сили.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України шкода, завдана фізичній особі або майну юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно із ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання, або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно ст. 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов'язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, ці витрати. Допомога на поховання, одержана фізичною особою, яка зробила ці витрати, до суми відшкодування шкоди не зараховується.

Оскільки з вини відповідача ОСОБА_3 виникла дорожньо-транспортна пригода та останній вироком суду визнаний винним у вчинення кримінального правопорушення внаслідок якого загинув чоловік Позивача, вимоги позивача про відшкодування витрат на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника є цілком обґрунтованими. В цьому випадку суд враховує надані відповідачем ОСОБА_3 письмові пояснення щодо відсутності між ним та ФОП ОСОБА_2 трудових відносин.

При цьому надані позивачем квитанції підтверджують здійснення витрат на суму 72045,00грн. та не викликають сумнівів у їх достовірності.

Згідно ст.ст. 23, 1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.

Відповідно до п. З Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» - «...під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб». Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків».

Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди суд враховує характер правопорушення, наведене позивачем у позові обгрунтування , яке свідчить про спричинення душевних страждань у зв'язку з настанням загибелі чоловіка, нескінченність цього душевного болю та його невідворотність. Оцінивши зазначене суд вважає, що розмір грошової компенсації у розмірі 270 000,00грн. буде сприяти відновленню емоційного стану, в той же час відповідатиме вимогам розумності та справедливості.

Оскільки позивач була звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду судові витрати необхідно стягнути з відповідача ОСОБА_3 в дохід держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 11, 16, 22, 23, 1166, 1167, 1187,1201 ЦК України, ст.ст.8,10,60,88,208,212,213,214, 215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

позовні вимоги задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди - 72 045,00грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди грошову компенсацію в розмірі 270 000,00грн.

Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір в розмірі 1 271,65грн.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, що брали участь у справі, але не були присутні під час проголошення ,- в той же строк з дня отримання копії рішення.

Суддя Цокол Л.І.