АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 642/6555/16-ц Головуючий суддя І інстанції Пашнєв В. Г.
Провадження № 22-ц/790/1155/17 Суддя доповідач Овсяннікова А.І.
Категорія: Скарги на дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, що розглядаються в порядку цивільного судочинства
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2017 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Овсяннікової А.І.

суддів - Бездітко В.М., Коваленко І.П.

при секретарі - Дашковської Н.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Ленінського районного суду міста Харкова від 11 листопада 2016 року по цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державної виконавчої служби Оріхівського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернувся зі скаргою на дії державної виконавчої служби Оріхівського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Харкова від 11 листопада 2016 року скаргу повернуто ОСОБА_1

Не погоджуючись з ухвалою суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати, посилаючись на порушення його права на судовий захист.

Зазначає, що ухвалою суд вимагає від нього подання позовної заяви, що не передбачено вимогами ст. 383-389 ЦПК України.

Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

Повертаючи скаргу ОСОБА_1 суд першої інстанції обґрунтовано виходив з тих обставин, що недоліки, вказані в ухвалі суду від 20 жовтня 2016 року в установлений в ухвалі строк не усунуто, тому скарга підлягає поверненню.

Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи 10 жовтня 2016 року ОСОБА_1 подано скаргу, в якій серед інших вимог просить скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №52241151 від 15 вересня 2016 року державного виконавця Оріхівського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області.

Ухвалою суду від 20 жовтня 2016 року скаргу залишено без руху з підстав невідповідності загальним вимогам щодо форми та змісту, передбаченим положеннями ЦПК та відсутності відомостей, зазначених в ч.7 ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження»; надано строк для усунення недоліків 3 дні з дня отримання копії ухвали.

Копію ухвали отримано ОСОБА_1 05 листопада 2016 року.(а.с. 6). Строк для усунення недоліків сплинув 08 листопада 2016 року.

07 листопада 2016 року скаржником направлена заява про відвід судді, однак недоліки, зазначені в ухвалі суду усунуто не було.

Відповідно до ст. 384 ЦПК України скарга на дії ВДВС подається до суду, який видав виконавчий документ.

Посилання ОСОБА_1, що ним подано скаргу, а не цивільний позов, тому підстав для залишення скарги без руху та її повернення немає - судовою колегією не приймається.

Згідно п.12, 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07 лютого 2014 № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» скарга на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби подається до суду, який видав виконавчий документ (частина друга статті 384 ЦПК), незалежно від місця виконання судового рішення.

У зв'язку із цим у разі подання такої скарги з порушенням правил підсудності суддя повертає скаргу заявникові на підставі пункту 4 частини третьої статті 121 ЦПК.

Скарга має відповідати загальним вимогам щодо форми та змісту позовної заяви, передбаченим положеннями ЦПК, та містити відомості, зазначені в пунктах 3 - 5 частини сьомої статті 82 Закону про виконавче провадження, зокрема зміст оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби та норму закону, яку порушено, а також обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Якщо скарга за формою і змістом не відповідає таким вимогам, то застосовуються положення статті 121 ЦПК.

Отже, цивільним процесуальним законодавством передбачено розгляд скарг на дії державного виконавця за загальними правилами цивільного судочинства з урахуванням особливостей, викладених у ст. 383 - 389 ЦПК України.

Залишаючи скаргу без руху суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що з тексту скарги неможливо встановити, яка справа та яким судом була розглянута, яке рішення прийнято, на підставі якого рішення видано виконавчі листи, чим це підтверджується, в чому неправомірність дій ВДВС, зі скарги неможливо з'ясувати чи підсудна дана справа Ленінському районному суду міста Харкова, оскільки і заявник ОСОБА_1 і державний виконавець відділу Державної виконавчої служби, дії якого оскаржуються, знаходиться в Запорізькій області.

Посилання заявника щодо обмеження його права на судовий захист - безпідставне.

Європейський суд з прав людини у справі «Перетяка та Шереметьев проти України» зазначає, що право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою.

Стосовно питання доступу до суду Суд у справі «МПП "Голуб" проти України» повторює, що процедурні гарантії, закріплені статтею 6, гарантують кожному право подання скарги щодо його прав та обов'язків цивільного характеру до суду чи органу правосуддя. Таким чином, втілюється право на звернення до суду, одним із аспектів якого є право доступу, тобто право розпочати провадження у судах з цивільних питань (див. справу "Голдер проти Сполученого Королівства", рішення від 21 лютого 1975 року, Серія А N 18, ст. 13-18, п. 28-36). Суд наголошує, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами самостійного оцінювання.

Отже, встановлення певних вимог щодо оформлення скарги тощо не є обмеженням права на доступ до правосуддя.

Оскільки чинним законодавством передбачено певні вимоги до оформлення скарги,які ОСОБА_1 дотримано не було, тому судом обґрунтовано постановлено ухвалу про повернення скарги.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.2 п.1, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Ухвалу Ленінського районного суду міста Харкова від 11 листопада 2016 року - залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді: