Справа № 266/1124/16-ц
Провадженя№ 2/266/61/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2017 року м. Маріуполь

Приморський районний суд м. Маріуполя Донецької області в складі головуючого судді Пантелєєва Д.Г., за участі секретарів Циганкової М.М., Широкової Г.К., представника позивача ОСОБА_1, представників відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Державного підприємства «Маріупольський морський торговельний порт» про визнання незаконним та скасування пункту 1 наказу № 111 від 23 березня 2016 р. -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_4 звернувся до суду з даним позовом до відповідача, зазначивши у заяві, що з 21.07.2009 р. працює начальником району в ДП «ММТП». 17.01.2016 р. позивач був обраний до виборного органу Первинної профспілкової організації ДП «ММТП» профспілки працівників вугільної промисловості України. 29.02.2016 р. ОСОБА_4, як представник вказаної профспілкової організації, о 08.44 годині покинув територію порту для участі у судовому засіданні за позовом профспілки до ДП «ММТП», та об 11.55 годині, після судового засідання, він повернувся на робоче місце. Наказом директора ДП «ММТП» № 111 від 23 березня 2016 р. за невиконання п.п. 3.1.2, 3.1.17, 3.1.13 Правил внутрішнього трудового розпорядку, п.п. 2.1.1, 2.1.4, 2.1.8, 4.4., 5.3 посадової інструкції його було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді оголошення догани та позбавлення 100 % премії за лютий 2016 року (п. 1 наказу). Вважає вказаний наказ незаконним, оскільки він був відсутній на роботі з поважних причин, та наказ було видано без врахування того, що профспілка відмовила директора порту і не дала згоди на притягнення його до відповідальності. До того ж, вважає, що він не порушував Правил внутрішнього трудового розпорядку, оскільки вони прийняті у новій редакції не були і не були до нього доведені. Тому просив визнати незаконним та скасувати пункт 1 наказу № 111 від 23 березня 2016 р.

Позивач ОСОБА_4 в судовому засіданні участі не приймав, письмово просив розглянути справу за його відсутності, позов підтримав.

Представник позивача ОСОБА_1, що діє на підставі довіреності, в судовому засіданні позов підтримала, просила його задовольнити, пояснивши відповідно до заяви.

Представники відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнали, пояснивши, що ОСОБА_4 покинув робоче місце, нікого заздалегідь не повідомивши, як то передбачено колективним договором та Правилами внутрішнього трудового розпорядку, які прийняті у відповідності із законом і діють в порту. Тому він допустив порушення. Відмова профспілкової організації щодо притягнення позивача до відповідальності не була вмотивованою. Позбавлення премії не є заходом дисциплінарного стягнення. Просили в позові відмовити.

Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, допитавши свідків, дослідивши письмові докази по справі, дійшов висновку про часткове задоволення позову на підставі наступних правових актів та встановлених обставин справи.

Судом встановлені наступні факти та відповідні правовідносини.

Особовою карткою працівника підтверджується, що ОСОБА_4 з 21.07.2009 р. працює начальником 1-го вантажного району Державного підприємства «Маріупольський морський торговельний порт» (т. 1 а.с. 121).

Згідно п.п. 2.1.1, 2.1.4, 2.1.8, 4.4., 5.3 посадової інструкції № 2-06-16, яку затверджено начальником ДП «ММТП» 23.12.2005 р., начальник вантажного району зобов'язаний забезпечити керування виробничо-господарською діяльністю вантажного району; участь у вишукуванні додаткових обсягів вантажів з максимальними акордними ставками; виконання наказів, розпоряджень, заходів, інших документів, виданих керівництвом порту; дотримання трудового законодавства на районі зі всіх питань праці, відпочинку та трудової дисципліни, виконання заходів, встановлених Колективним договором. За невиконання даної інструкції несе відповідальність. Повинен знати в межах його компетенції Закони України, Кодекс законів про працю України, Закон України «Про охорону праці», а також Колективний договір порту, правила внутрішнього трудового розпорядку порту, накази та розпорядження начальника порту, розпорядження головного інженера порту і заступників начальника порту та дане положення (т. 1 а.с. 18-25).

Листом ознайомлення із документом підтверджується, що ОСОБА_4 21.07.2009 р. був ознайомлений з вищенаведеною інструкцією.

Пунктами 3.1.2, 3.1.17, 3.1.13 Правил внутрішнього трудового розпорядку Державного підприємства «Маріупольський морський торговельний порт» передбачено, що працівник зобов'язаний починати роботу відповідно до діючого режиму робочого дня. Бути на робочому місці від часу початку роботи до часу закінчення роботи, за винятком встановлених перерв на відпочинок і харчування. Дотримуватись існуючих (діючих) в порту (ДП «ММТП») нормативних документів (положень, інструкцій, процедур, методик та ін.), іншого чинного законодавства. Оформити належним чином свою відсутність на роботі до настання дати відсутності, або по телефону повідомити безпосереднього керівника в перший день невиходу на роботу про причину відсутності, якщо відсутність на роботі неможливо було передбачити заздалегідь (наприклад, хвороба). В день виходу на роботу після відсутності надати безпосередньому керівнику та далі - табельнику, лист непрацездатності чи інший виправдувальний документ разом із заявою, завізованою керівником (т. 1 а.с. 37-40).

З актів перевірки додержання суб'єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування № 05-20-3222/0012 від 17.06.2016 р. та № 05-20-3281/0027 від 09.09.2016 р., складених Головним управлінням Держпраці у Донецькій області, вбачається, що на час перевірки на ДП «Маріупольський морський торговельний порт» діють правила внутрішнього трудового розпорядку, які затверджені 21.05.2015 р. (т. 1 а.с. 193-195, 241-245). Вказаний факт ніяким чином не був спростований у судовому засіданні.

Додатковим підтвердженням цьому є письмове пояснення інженера з підготовки 1-го району ОСОБА_6 на ім'я директора ДП «ММТП» про передачу в серпні-вересні 2015 р. правил внутрішнього трудового розпорядку начальнику 1-го району ОСОБА_4 (т. 1 а.с. 246).

Таким чином, суд вважає беззаперечно встановленим то факт, що позивач ОСОБА_4 був ознайомлений із своєю посадовою інструкцією, за якою він повинен знати правила внутрішнього трудового розпорядку, які були до нього доведені.

Частиною 1 ст. 21 КЗпП України передбачено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 142 КЗпП України трудовий розпорядок на підприємстві, в установах, організаціях визначається правилами внутрішнього трудового розпорядку, які

затверджуються трудовим колективом за поданням власника або уповноваженого ним органу і виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на основі типових правил.

Тобто, додержання правил внутрішнього трудового розпорядку є обов'язком працівника згідно Закону.

Також встановлено і підтверджується випискою з Державного реєстру юридичних осіб та осіб-підприємців, протоколами установчих зборів №№ 1, 1/1 від 10.10.2015 р., відповіді Маріупольського міського управління юстиції, постанови президії Красно армійської територіальної організації профспілки від 14.10.2015 р., Свідоцтва від 13.03.2000 р., що 10.10.2015 р. у ДП «Маріупольський морський торговельний порт» було створено Первинну профспілкову організацію ДП «ММТП» профспілки працівників вугільної промисловості України, яка увійшла до складу Красноармійської територіальної профспілкової організації та затвердила її Сатут (т. 2 а.с. 39-97).

Таким чином, Первинна профспілкова організація ДП «ММТП» профспілки працівників вугільної промисловості України було набула статусу юридичної особи та її легалізовано відповідно до вимог ст. 16 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності».

З протоколу позачергового засідання загальних зборів Первинної профспілкової організації ДП «ММТП» профспілки працівників вугільної промисловості України № 1/01/2016 від 17.01.2016 р. вбачається, що ОСОБА_4 було прийнято у члени профспілки та обрано членом профкому, тобто, членом виборного органу профспілки (т. 1 а.с. 14-28).

Також судом встановлено, що в січні 2016 р. Первинна профспілкова організація ДП «ММТП» профспілки працівників вугільної промисловості України звернулася до Приморського районного суду м. Маріуполя із позовом до ДП «ММТП», судом відкрито провадження у справі, яку призначено до судового розгляду на 09.00 годину 29.02.2016 р., сторонам були направлені судові виклики, судове засідання відбулося (т. 1 а.с. 144-159).

Не заперечується сторонами, що ОСОБА_4 приймав участь у вказаному судовому засіданні, як представник позивача Первинної профспілкової організації ДП «ММТП» профспілки працівників вугільної промисловості України.

З табеля за 29.02.2016 р. вбачається, що ОСОБА_4 о 06.05 год. увійшов на територію ДП «ММТП», а вийшов о 08.44 год., та повернувся об 11.55 год. (т. 1 а.с. 43).

Сам позивач ОСОБА_4 у позовній заяві не заперечує, що він покинув територію порту без повідомлення керівництва або осіб, які здійснюють контроль за виконанням працівниками порту своїх трудових обов'язків.

Показаннями допитаних у судовому засіданні свідків ОСОБА_7 (начальник служби управління мотивації працівників), ОСОБА_8 (заступник директора порту), ОСОБА_9 (старший інспектор групи обліку робочого часу) підтверджується, що ОСОБА_4 був відсутній на роботі 29.02.2016 р. з 08.44 год. до 11.55 год., про необхідність покинути роботу нікого не повідомив, а заяву про скорочений робочій день він подав тільки приблизно о 14.20 годині без візи керівництва (т. 1 а.с. 178), надавши повістку про виклик до суду, від надання письмових пояснень відмовився, про що був складений відповідний акт від 01.03.2016 р. (т. 1 а.с. 17).

04.03.2016 р. директор ДП «ММТП» звернувся до членів виборного органу Первинної профспілкової організації ДП «ММТП» профспілки працівників вугільної промисловості України з поданням про надання згоди про застосування до ОСОБА_4 дисциплінарного стягнення у вигляді догани за відсутність його на роботі 29.02.2016 р. з 08.44 год. до 11.55 год., чим допущено невиконання п.п. 3.1.2, 3.1.17, 3.1.13 Правил внутрішнього трудового розпорядку та п.п. 2.1.1, 2.1.4, 2.1.8, 4.4., 5.3 посадової інструкції (т. 1 а.с. 16).

Рішенням виборного органу Первинної профспілкової організації ДП «ММТП» профспілки працівників вугільної промисловості України від 12.03.2016 р. у задоволенні подання директора ДП «ММТП» було відмовлено з причин не встановлення порушення ОСОБА_4 трудової дисципліни та встановлення його відсутності на робочому місці з поважних причин (т. 1 а.с. 49-63). Вказане рішення 14.03.2016 р. було направлено поштою на ім'я директора ДП «ММТП» (т. 1 а.с. 64).

Пунктом 1. наказу директора ДП «ММТП» № 111 від 23 березня 2016 р. ОСОБА_4 було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді оголошення догани за невиконання п.п. 3.1.2, 3.1.17, 3.1.13 Правил внутрішнього трудового розпорядку, п.п. 2.1.1, 2.1.4, 2.1.8, 4.4., 5.3 посадової інструкції та його було позбавлено 100 % премії за лютий 2016 року. В наказі зазначено, що відмова виборного органу Первинної профспілкової організації ДП «ММТП» профспілки працівників вугільної промисловості України є немотивованою (т. 1 а.с. 15).

Відповідно до ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.

Частина перша статті 252 КЗпП України формулює загальне положення, яке покладає на власника або уповноважений ним орган обов'язок створення для працівників підприємства, установи, організації обраних до складу виборної профспілкової організації, можливості для здійснення їхніх повноважень.

Частиною другою статті 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» і частиною другою статті 252 КЗпП України передбачено, що однією з гарантій можливості здійснення такими особами своїх повноважень є заборона притягнення їх до дисциплінарної відповідальності без попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є.

Згідно із частиною шостою статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» рішення профспілки про ненадання згоди на розірвання трудового договору з працівником має бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови у такій згоді, роботодавець має право звільнити працівника без згоди виборного органу профспілки.

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що власник має право звільнити працівника без згоди профспілкового органу за відсутності обґрунтування профспілковим органом такої відмови, а не з мотивів її відмови.

За аналогією правило частини шостої статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» слід застосувати й до передбачених частиною другою статті 252 КЗпП України, частиною другою статті 41 цього Закону випадків отримання згоди профспілкового органу на притягнення працівників - членів виборних профспілкових органів до дисциплінарної відповідальності.

Відповідно до ч. 2 ст. 214, ч. 5 ст. 360-4 ЦПК України, при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 355 цього Кодексу. У постанові Верховного Суду України, прийнятій за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, має міститися висновок про те, як саме повинна застосовуватися норма права, що була неоднаково застосована.

У своїй постанові від 22.10.2014 р. по справі № 6-163цс14 за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 355 ЦПК України Верховний Суд України зазначив, що увійшовши в обговорення правомірності обґрунтування рішення виборного профспілкового органу, суд вийшов за межі своєї компетенції та ухвалив незаконне рішення, у зв'язку із чим неправильне застосування норм матеріального права касаційним судом призвело до постановлення незаконного рішення, тому ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 травня 2014 року підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду касаційної інстанції.

Таким чином, правомірність обґрунтування рішення виборного профспілкового органу обговорюватися не може, в іншому випадку буде мати місце вихід суду за межі своєї компетенції.

З цього випливає, що відповідач не мав права застосувати дисциплінарне стягнення до позивача без згоди профспілкового органу за наявності обґрунтування профспілковим органом такої відмови, а не з мотивів відмови. Мотиви відмови, у даному випадку, до уваги не приймаються.

На підставі викладеного, суд вважає, що законних підстав для застосування дисциплінарного стягнення до позивача у вигляді догани у відповідача не було. Тому позов у цій частині підлягає задоволенню.

Оскільки, як встановлено судом, дії позивача не відповідали вимогам п.п. 3.1.2, 3.1.17, 3.1.13 Правил внутрішнього трудового розпорядку та п.п. 2.1.1, 2.1.4, 2.1.8, 4.4., 5.3 посадової інструкції, і були вчинені ним без поважних причин, то суд вважає, що ОСОБА_4 було допущено порушення трудової дисципліни.

Позбавлення працівника премії за вчинення дисциплінарного проступку передбачено п. 7.10 Правил внутрішнього трудового розпорядку незалежно від вжиття заходів дисциплінарного стягнення.

Таким чином, позбавлення премії не є заходом дисциплінарного стягнення і може застосовувати без згоди виборного профспілкового органу, та від цього дії директора порту в цьому випадку є законними, і позов у цій частині задоволенню не підлягає.

За вказаних обставин позов підлягає частковому задоволенню.

Оскільки рішення постановляється на користь позивача частково, і який при подачі позову був звільнений від сплати судових витрат, то з відповідача слід стягнути на користь держави пропорційно розміру задоволених вимог судовий збір в сумі 320,00 гривень.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, ст.ст. 21, 142, 147, 252 КЗпП України, ст.ст. 39, 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_4 до Державного підприємства «Маріупольський морський торговельний порт» про визнання незаконним та скасування пункту 1 наказу № 111 від 23 березня 2016 р. - задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати пункт 1 наказу директора Державного підприємства «Маріупольський морський торговельний порт» № 111 від 23 березня 2016 р. в частині оголошення догани начальнику першого вантажного району ОСОБА_4.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Державного підприємства «Маріупольський морський торговельний порт» на користь держави судовий збір в сумі 320,00 гривень.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Донецької області через суд першої інстанції в 10-денний строк з дня проголошення рішення, а особою, у відсутність якої постановлено рішення, у той же строк з дня отримання його копії. Рішення суду набирає законної сили після спливу строку подачі апеляційної скарги. В разі подачі апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набуває законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Пантелєєв Д. Г.