Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 квітня 2017 року м. Дніпро
Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого судді Демидової С.О.
за участю секретаря Пісчанської Т.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про визнання недійсними транзакції, відновлення залишку коштів та стягнення грошових коштів, -
В користуванні позивача перебувала сім-карта з номером 097-47-08-179, яка крім засобу звязку, також застосовувалася при користуванні програмним комплексом «Приват 24», де маються відомості про всі рахунки Позивача, та рух коштів на них.
11 жовтня 2016 року, за фактом протиправного заволодіння коштами в розмірі 20 800 грн. позивач звернувся з заявою про вчинений злочин до Магдалинівського відділення поліції Новомосковського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області, внаслідок чого до Єдиного реєстру досудових розслідувань з правовою кваліфікацією ч.1 ст. 185 КК України внесені відповідні відомості.
Представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.
Представник відповідача надав суду заяву про розгляд даної цивільної справи за його відсутності, позовні вимоги не визнав, заперечував проти їх задоволення, надав письмові заперечення, в яких посилався на безпідставність та необґрунтованість позовних вимог.
Згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що заявлені вимоги є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.
Як встановлено судом, ОСОБА_1 є клієнтом ПАТ КБ «Приватбанк».
Згідно з випискою ПАТ КБ «Приватбанк» № K35J-7QDH-INMI-9VKN від 05 серпня 2016 року з карток ОСОБА_1 01 серпня 2016 року були здійснені такі операції:
08 серпня 2016 року ОСОБА_1 звернувся на адресу ПАТ КБ «Приватбанк» із письмовою заявою про несанкціоновані ним списання грошових коштів з карткового кредитного рахунку, відкритому в ПАТ КБ «Приватбанк» на імя позивача /а. с. 15/, на яку отримав відповідь, що оспорювані транзакції були здійснені за допомогою мобільного телефону, який рахується за позивачем; «невідома особа, знаючи номер картки відновив Ваш телефонний номер (так як сім-картка заблокувалась) і здійснив шахрайський переказ грошей», тобто дана ситуація, згідно з листом відповідача, виникла внаслідок невжиття саме позивачем належних заходів для захисту свого рахунку /а. с. 16-16 зворот/.
Судом встановлено, що в період часу з 08 години 00 хвилин до 17 години 00 хвилин 01 серпня 2016 року ОСОБА_1 перебував на своєму робочому місці та виконував роботи на території с. Гупалівка Магдалинівського району Дніпропетровської області /а. с. 49/.
Даний факт підтвердив допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_4, яка пояснила суду, що є дружиною позивача і зазначила, що її чоловік не виїжджав до Києва, не знімав кредитні кошти, кредитна картка, яку було видано співробітниками відповідача чоловіку свідка, завжди знаходилась вдома, де перебуває й наразі. Крім того, свідок повідомила, що у них з чоловіком немає потреби в кредитних коштах, оскільки ОСОБА_1 має достатній заробіток та на його імя в банку відкриті депозитні рахунки, що підтверджує відсутність необхідності в користуванні кредитними коштами.
Відповідно до статті 1073 ЦК України встановлено, що у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.
Згідно із пунктом 37.2 статті 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов'язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.
Відповідно до пунктів 6.7, 6.8 Положення № 223 банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред'явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.
Відповідно до вимог Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України № 705 від 05 листопада 2014 року, в редакції, що діяла на момент виникнення спірних відносин, визначено:
«5. Користувач зобов'язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися користувачем.
6. Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов'язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк.
Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів.
7. Емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов'язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором.
Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов'язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу.
8. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.
Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок.
9. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред'явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції».
Таким чином, з урахуванням положень пункту 37.2. статті 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» та пунктів 6.7, 6.8 Положення № 223 ПАТ КБ «Приватбанк» не надав доказів, які б спростовували доводи позивача про те, що банківську картку позивач не втрачав, іншим особам не передавав, ПІН-коду нікому не повідомляв. І навпаки, в ході судового розгляду даної цивільної справи стороною позивача були надані докази того, що позивач 01 серпня 2016 року не перебував в м. Києві, де відбулось зняття кредитних грошових коштів.
В задоволенні позовних вимог в зазначеній частині суд вважає за необхідне відмовити, оскільки вони не ґрунтуються на вимогах Закону.
Враховуючи результат вирішення даної цивільної справи, а також те, що позивачем не був сплачений судовий збір при зверненні до суду з даним позовом на підставі ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів», суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 551,20 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 57-61, 88, 169, 209, 212-215, 218 суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про визнання недійсними транзакції, відновлення залишку коштів та стягнення грошових коштів задовольнити частково.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя С.О. Демидова