Справа № 591/7215/15-ц
Провадження № 2/591/30/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2017 року Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого судді Бурда Б.В.

при секретарі - Гребенькової О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: Служба у справах дітей Сумської міської ради про припинення права власності та визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач свої вимоги мотивує тим, що вона є власником 5/6 частин трьохкімнатної квартири АДРЕСА_1. Відповідачі ОСОБА_2 та неповнолітній ОСОБА_3 є власниками іншої частини квартири та їм належить на праві власності по 1/12 частині спірної квартири, кожному. Вона проживає у спірній квартирі, а відповідачі тривалий час у цій квартирі не мешкають. Відповідачі не беруть участі в утриманні житла та дана квартира їм не потрібна для власного проживання. Вважає що частки відповідачів у праві власності на квартиру є незначними, квартиру не можливо поділити в натурі та спільне користування нею є також неможливим, а тому просить припинити право власності відповідачів на належні їм на 1/12 частки квартири, визнати за нею право власності на належні відповідачам частки квартири зі сплатою на користь кожного з відповідачів по 32367,50 грн. компенсації вартості 1/12 частини спірної квартири.

В судовому засідання представник позивача позов підтримав. Пояснив, що ОСОБА_2 має житло у Тростянецькому районі та провів відчуження належної йому частки у квартирі АДРЕСА_2 під час розгляду справи. Неповнолітній ніколи не мешкав у спірній квартирі, має на праві власності інше житло. Зазначив, що припинення права власності на частки у спірній квартирі не завдасть ніякої шкоди відповідачам та не призведе до порушення їх прав.

Представник законного представника неповнолітнього відповідача ОСОБА_3 позов заперечив. Пояснив, що ОСОБА_3 мешкає без реєстрації у квартирі АДРЕСА_2, а зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_1. ОСОБА_3 та його мати не мають можливості зареєструватися у квартирі 155, частка якої належить неповнолітньому ОСОБА_3, оскільки інші співвласники не дають згоду на реєстрацію матері ОСОБА_3 Зазначив, що ОСОБА_3 не має у м. Суми житла, яким він володіє одноособову. Відчуження належної цьому відповідачу частки спірної квартири призведе до порушення прав неповнолітнього.

Відповідач ОСОБА_2 позов заперечив та пояснив, що він не має іншого житла, окрім спірної частки у квартир. В даний час він тимчасово мешкає у с. Боромля де доглядає за хворим батьком. Саме у звязку з доглядом за батьком, він і не мешкає у спірній квартирі. Останній раз у квартирі був у серпні 2016 року. Житлове приміщення, де він в даний час мешкає разом зі своїм батьком, у с. Боромля належить неповнолітньому ОСОБА_3 Воно було подароване його батьками. Пояснив, що позивач користується його пільгами (50% знижка) з сплати комунальних послуг у квартирі №230. Пояснив, що свою частку (1/4 частину) у спірній квартирі подарував позивачу, оскільки була домовленість що ця квартира буде налають позивачу, а інша квартира (155 по вул. Д. Коротченко, 10 в м. Суми) буде належать неповнолітньому ОСОБА_3 Свою частку у квартирі АДРЕСА_2 (1/3) на виконання домовленості від подарував онуку ОСОБА_3

Представник служби у справах дітей та представник військової прокуратури зазначили, що неповнолітнього не можливо позбавити права власності на житло, оскільки це порушить його житлові та майнові права.

Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши фактичні обставини справи в межах заявлених позовних вимог та перевіривши їх доказами поданими сторонами, вважає, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що за договором купівлі-продажу від 07 червня 2001 року позивач, її батьки (ОСОБА_2 та ОСОБА_4В.) та брат (ОСОБА_5М.) набули право власності на квартиру АДРЕСА_1. (а.с. 11)

01 липня 2015 року батьки позивача (ОСОБА_2 та ОСОБА_4В.) подарували позивачу належні їм на праві власності 2/4 частини спірної квартири (а.с. 12)

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.08.2015 року ОСОБА_2 (батько позивача), ОСОБА_4 (мати позивача) та ОСОБА_3 набули у власність по 1/12 частини квартири АДРЕСА_3 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5, якій є братом позивача та батьком неповнолітнього відповідача ОСОБА_3 (а.с. 16)

15 вересня 2015 року мати позивача (ОСОБА_4В.) подарувала позивачці належну їй на праві власності ( в порядку спадкування після смерті сина ОСОБА_5М.) 1/12 частину спірної квартири.

З урахуванням наведених вище правовстановлюючих документів на час розгляду справи у суді позивач є власником 5/6 частин спірної квартири, відповідач ОСОБА_2, які є батьком позивача, є власником 1/12 частини спірної квартири, інша 1/12 частина спірної квартири належить неповнолітньому ОСОБА_3

З пояснень сторін у судовому засіданні та довідки (а.с. 70 зв бік) встановлено, що у спірній квартирі мешкає позивач з родиною, а також зареєстрований відповідач ОСОБА_2.

Відповідно до звіту про оцінку майна (а.с. 43-61) спірна квартира складається з трьох житлових кімнат загальною площею 62,22 кв.м. та житловою площею 37,2 кв.м., площа кухні становить 9,4 кв.м. Ринкова вартість квартири на час проведення оцінки становить 388 410 грн.

Позивачем на депозитний рахунок суду внесено 64735 грн. (а.с. 108), як компенсацію вартості належних відповідачам часток спірної квартири.

Обґрунтовуючи свої вимоги позивач послався на те, що частки відповідачів є незначними і не можуть бути виділені в натурі; квартира є неподільною; спільне володіння і користування спірною квартирою є неможливим та припинення права власності відповідачів на спірну квартиру не завдасть істотної шкоди їх інтересам та інтересам членів їх сімї.

Відповідно до вимог статті 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Аналіз цієї норми свідчить про те, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1 3 частини першої статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сімї.

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 р. відповідно до Закону України від 17.07.1997 р. № 475/97-BP «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 21.03.2011 року « Справа « ОСОБА_6 проти України » зазначив, що « Суд нагадує, що втручання у право на мирне володіння майном є сумісним з вимогами ст. 1 Першого протоколу, коли воно законне і не свавільне ».

В пункті 1 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ « Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав » від 07 лютого 2014 року №5 розяснено , що не слід розглядати як неправомірне позбавлення права власності присудження грошової або іншої матеріальної компенсації за частку у спільній власності за наявності умов, передбачених пунктами 1 4 частини першої та частини другої статті 365 ЦК, якщо її неможливо виділити або поділити майно в натурі чи спільно користуватися ним.

Згідно правової позиції, висловленої Верховним Судом України при розгляді справи №6-68цс від 02 липня 2014 року, яка в силу ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права, відповідно до ст. 365 ЦК України, зокрема пункту 4 частини першої статті 365 ЦК України, право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

Як пояснив в судовому засіданні відповідач ОСОБА_2, спірна квартира є його єдиним помешканням, іншого житла в м. Суми він на має, в даний час мешкає поза межами м. Суми через необхідність здійснення догляду за хворим батьком похилого віку, припинення права власності на частку у спірній квартирі завдасть його інтересам істотної шкоди. Квартира розташована у с. Боромля та зазначена в витягу з реєстру йому не належить. Він не в змозі придбати для себе інше житло, грошова компенсація за 1/12 частину квартири, запропонована позивачем, є недостатньою для придбання іншого помешкання. Крім того, спірна квартира є його єдиним і постійним місцем проживання, на утримання якої він несе витрати, оскільки позивач користується її правом на 50% знижку з оплати житлово-комунальних послуг.

Посилання позивача на те, що її батько ОСОБА_2 постійно мешкає в с. Боромля де може постійно проживати та в ході судового розгляду справи провів відчуження належної йому на праві власності частки у квартирі АДРЕСА_4 не заслуговують на увагу.

Так, як зазначила у позові сама позивач ОСОБА_2 мешкає у с. Боромля разом з батьком похилого віку через потребу останнього у сторонній допомозі. Саме таку причину не проживання у спірній квартирі навів й відповідач ОСОБА_2 При цьому, ОСОБА_2 також зазначив, що він постійно навідується у спірну квартиру, користується нею, має від цієї квартири ключі та вільний доступ до неї. Належну йому частку у квартирі № 155 подарував онуку (неповнолітньому відповідачу ОСОБА_3 В.) оскільки така домовленість була досягнута у сімї після смерті його сина ОСОБА_5 У звязку з цією ж домовленістю він подарував й належну йому ? частку у спірній квартирі позивачу, але іншій ухиляються від виконання цієї домовленості.

Як вбачається з витягу з рішення (а.с. 70 зв бік) дозвіл на укладення договору дарування на імя неповнолітнього ОСОБА_3 від імені ОСОБА_2 1/3 частини квартири № 155 був наданий ще 15.09.2015 року, тобто до подачі даного позову до суду.

Вказані обставини позивачем не спростовані. Окрім того, вони підтверджуються поданими суду доказами з яких вбачається, що відповідач ОСОБА_2 зареєстрований у спірній квартирі, іншого житла на праві власності чи в користуванні у цього відповідача не перебуває.

Також не заслуговує на увагу посилання позивача на те, що припинення права власності неповнолітнього відповідача ОСОБА_3 на частку у спірній квартирі не завдасть шкоди інтересам цього відповідача.

Судом встановлено, що дійсно окрім частки у спірній квартирі ОСОБА_3 є власником: 2/3 частин квартири АДРЕСА_5 (1/3 частина в порядку спадкування після смерті батька, а інша 1/3 частина на підставі договору дарування за яким ОСОБА_2 подарував онуку 1/3 частину квартир отриману у спадщину після смерті свого сина та батька неповнолітнього ОСОБА_3 ); будинку № 17а по вул. Воздвиженська в с. Боромля Тростянецького району Сумської області та земельної ділянки за цією ж адресою - на підставі договору дарування від 25.07.2015 року (а.с.196-198).

Судом встановлено, що неповнолітній ОСОБА_3 постійно мешкає у м. Суми. Як зазначив представник цього відповідача неповнолітній та його мати не мають можливості зареєструватися у квартирі №155, оскільки іншій співвласник квартири (ОСОБА_4В.) не надає згоду на реєстрацію ОСОБА_7

Судом встановлено, що неповнолітній ОСОБА_3 не є одноособовим (чи спільно з членами своєї сімє) власником жодного житлового приміщення, що робить неможливим вільне здійснення права власності цього відповідача в порядку визначеному законом його законним представником.

Суд вважає, що припинення права власності цього відповідача на частку у спірній квартирі завдасть істотної шкоди інтересам неповнолітнього, з огляду на не, що запропонованої позивачем компенсації ( в розмірі 32367,50 грн.) вочевидь не вистачить на викуп 1/3 частини квартири №155, яка належить ОСОБА_4.

В той же час, за загальним правилом рішення про відчуження житла та іншого нерухомого майна, співвласником якого є діти, приймається при умові одночасного оформлення продажу та купівлі іншого житла, в якому дитина виступає власником (співвласником рівнозначної частки). При неможливості одночасного оформлення договору купівлі-продажу іншого житла (придбання його в іншому населеному пункті) в рішенні про надання дозволу вказується термін та умови укладення такого договору.

Представник органу опіки та піклування в судовому засіданні категорично заперечив можливість припинення права власності неповнолітнього на житло за умови отримання ним грошової компенсації та без придбання за рахунок цих коштів іншого житла.

Також суд, вважає за необхідне зазначити, що органом опіки та піклування надавалася згода на укладення від імені неповнолітнього договору про розподіл спадкового майна від імені неповнолітнього ОСОБА_3, однак дана згода що надавала можливість врегулювати спір з урахуванням інтересів неповнолітнього спадкоємцями загиблого ОСОБА_5 не була реалізована. (а.с. 71)

Посилання представника позивача в обґрунтування того, що припинення права власності ОСОБА_3 на частку у спірній квартирі не завдасть шкоди інтересам цього відповідача на те, що була сплачена грошова компенсація через смерть батька та призначена постійна благодійна допомога (а.с. 85, 87, 192-194) є недоречним та взагалі не заслуговує на увагу. Вказані виплати здійснюються у звязку з втратою неповнолітнім ОСОБА_3 годувальника батька, якій загинув внаслідок травми, повязаної з виконанням обовязків військової служби в зоні АТО.

Не може суд погодитися і з доводами позивача щодо наявності у ОСОБА_3 житла поза межами м. Суми, оскільки ОСОБА_3 разом із матірю постійно мешкають в м. Суми.

Відповідно до вимог ст. 10, 11 ЦПК України суд вирішує справи на засадах змагальності, не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених позовних вимог, на підставі поданих ними доказів.

За наведених обставин суд вважає, що вимоги позивача не ґрунтуються на законі, а тому у їх задоволенні належить відмовити. У звязку з відмовою у позові позивачу підлягають поверненню внесені за квитанцією № 26 від 15.12.2015 року на депозитний рахунок суду кошти в сумі 64735 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 182, 328, 365 ЦПК України , ст.ст. 10, 11, 57-60, 212-215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні позову за необґрунтованістю вимог.

Повернути ОСОБА_1 внесені за квитанцією № 26 від 15.12.2015 року на депозитний рахунок суду кошти в сумі 64735 грн.

Рішення суду може бути оскаржено сторонами до Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області через Зарічний районний суд м. Суми, шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення суду (для осіб, що не були присутні при проголошення рішення, в той же строк з часу вручення копії рішення) апеляційної скарги.

Суддя