Справа № 309/1799/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

01 лютого 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Кондора Р.Ю. і ОСОБА_1,

при секретарі: Костюк Л.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Хустського районного суду від 16 грудня 2014 р. за позовом ОСОБА_2 до Хустської міської ради про визнання недійсним і скасування рішення органу місцевого самоврядування та зобовязання учинити певні дії, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_2 звернувся у суд із позовом до Хустської міської ради у травні 2014 р.

Просив визнати недійсним і скасувати рішення № 1258 IX сесії VI скликання Хустської міської ради від 10.12.2013 р.; визнати дії останньої щодо прийняття указаного рішення незаконними та неправомірними; зобовязати відповідача винести подану ним заяву від 23.08.2012 р. на розгляд найближчої сесії Хустської міської ради та прийняти рішення по суті.

На обґрунтування зазначав, що 23.08.2012 р. подав до Хустської міської ради заяву про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення йому земельної ділянки у приватну власність. Однак, рішенням відповідача № 1258 від 10.12.2013 р. йому було відмовлено в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0.0379 га по вул. ОСОБА_3, б/н, у м. Хусті для ведення особистого селянського господарства.

Рішенням Хустського районного суду від 16.12.14 р. у позові відмовлено (а.с.50-52).

У апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати це рішення та ухвалити нове про повне задоволення позову. Доводить про невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального права. Указує на неналежну оцінку судом доказів у справі. Зазначає, що земельна ділянка, на яку він претендує, є вільною (а.с.55-58).

Письмових заперечень або пояснень на скаргу відповідач не подав.

У судове засідання сторони не зявилися, хоча про час і місце такого були належно повідомлені. При цьому позивач просить розглянути справу за його відсутності.

Справа переглядалася в апеляційному порядку неодноразово.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення скасуванню із ухваленням нового по суті позовних вимог, із таких мотивів.

Суд першої інстанції виходив із того, що земельна ділянка, про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення якої позивачем подано заяву, не є вільною і перебуває у користуванні ОСОБА_3, а тому оскаржене рішення органу місцевого самоврядування прийнято в межах повноважень і відповідно до норм чинного законодавства.

Колегія суддів не погоджується із цим висновком через його невідповідність обставинам справи та порушення норм матеріального права.

Згідно з положеннями ч.3 ст. 116 Земельного кодексу України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Відповідно до ч.6, ч.7 ст. 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим.

Рада міністрів Автономної Республіки Крим, районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян особами, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Аналіз наведених норм Земельного кодексу України свідчить про те, що у випадку передачі земельної ділянки у власність особі, в якої ця земельна ділянка не перебувала у користуванні, така передача здійснюється на підставі погодженого та затвердженого у встановленому законом порядку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

Порядок надання дозволу на розробку проекту відведення, його погодження та затвердження встановлено ч.ч.6-11 ст. 118 Земельного кодексу України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин.

Установлено, що 23.08.2012 р. ОСОБА_2 звернувся до Хустської міської ради із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення і наступної передачі у власність земельної ділянки площею 0.037 га по вул. ОСОБА_3, б/н, у м. Хусті для ведення особистого селянського господарства, а 28.09.2012 р. подав до вказаної заяви креслення цієї земельної ділянки. Остання у користуванні заявника не перебувала, що не заперечується (а.с.8-10).

08.11.2013 р. до Хустської міської ради подала заяву ОСОБА_3 про надання їй дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо земельної ділянки площею 0.0597 га для обслуговування житлового будинку по вул. Маркуша, 56-а, в м. Хусті, проте розгляд заяви було відкладено (а.с.67).

Рішенням Хустської міської ради від 10.12.2013 р. № 1258 позивачу було відмовлено в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0.0379 га по вул. ОСОБА_3, б/н, у м. Хусті для ведення особистого селянського господарства в звязку з тим, що цією ділянкою більше 10 років користується ОСОБА_3

Однак, доказів у підтвердження факту перебування спірної земельної ділянки у користуванні ОСОБА_3 на момент виникнення спірних правовідносин немає, у звязку з чим висновок суду першої інстанції ґрунтується на припущеннях.

Так, рішенням Хустської міської ради № 174 від 21.04.1999 р. «Про надання, до виділення і закріплення земельних ділянок мешканцям м. Хуст» ОСОБА_3 було надано в тимчасове, короткострокове, користування земельну ділянку площею 0.037 га для ведення городництва, проте згідно з листом Хустської міжрайонної прокуратури від 21.03.2014 р. договір оренди цієї ділянки в період 2002-2013 р. р. між Хустською міською радою і ОСОБА_3 не укладався, а на неодноразові звернення останньої до вказаної ради з приводу приватизації земельної ділянки в розгляді заяви було відмовлено з рекомендацією звернутися до суду (а.с.5-7, 44).

За приписами ст. 7 ЗК УРСР (у редакції, чинній станом на 21.04.1999 р.) користування землею може бути постійним або тимчасовим. Тимчасове користування землею може бути короткостроковим - до трьох років і довгостроковим - від трьох до двадцяти п'яти років. У разі виробничої необхідності ці строки може бути продовжено на період, що не перевищує одного строку відповідно короткострокового або довгострокового тимчасового користування. Продовження строку користування земельними ділянками, наданими із земель, що перебувають у державній власності, провадиться Радами народних депутатів, які надали їх у користування.

Відповідно до вимог ст.ст. 22, 24 цього Кодексу право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Право тимчасового користування землею, в тому числі на умовах оренди, оформляється договором. Форма договору та порядок його реєстрації встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Окрім того, з 01.01.2002 р. відповідно до статті 125 ЗК України право користування земельною ділянкою виникало після одержання її власником або землекористувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування або укладення договору оренди, їх державної реєстрації та встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), а з 02.05.2009 р. згідно із Законом України від 05.03.2009 р. № 1066-VI право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (постанова Пленуму ВСУ № 7 від 16.04.2004 р. «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ»).

Яких-небудь доказів щодо продовження строку користування ОСОБА_3 земельною ділянкою площею 0.037 га для ведення городництва (за вказаним рішенням Хустської міської ради № 174 від 21.04.1999 р.), у підтвердження права тимчасового користування або оренди цієї земельної ділянки чи права власності на неї у матеріалах справи немає і таких Хустська міська рада не надала. Питання ж права ОСОБА_3 на вказану земельну ділянку виходить за межі спірних правовідносин, а тому юридичному аналізу не підлягає.

У контексті наведеного колегія суддів дійшла висновку про протиправність оскарженого рішення Хустської міської ради і помилковість позиції суду першої інстанції щодо відповідності такого нормам чинного законодавства, у звязку з чим ухвалене в справі рішення суду належить скасувати як незаконне та необґрунтоване (ст. 213 ЦПК України), а позов по суті заявлених вимог задовольнити.

Судові витрати згідно з вимогами ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню із відповідача на користь позивача.

Обраний позивачем спосіб захисту його порушених прав шляхом оскарження рішення органу місцевого самоврядування про відмову в наданні дозволу на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки з метою приватизації узгоджується із положеннями Конституції України (ст.ст. 8, 9) та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ст. 13), згідно з якими кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і в спосіб , не передбачений законом, зокрема ст. 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Керуючись ст.ст. 116, 118 ЗК України, ст.ст. 3, 10, 11, 33, 60, 212, 213, 303, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.3, п.4, ч.2, 313, 314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, -

в и р і ш и л а :

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

2. Рішення Хустського районного суду від 16 грудня 2014 р. скасувати.

3. Позов ОСОБА_2 до Хустської міської ради про визнання недійсним і скасування рішення органу місцевого самоврядування та зобовязання учинити певні дії задовольнити частково.

4. Визнати рішення IX сесії VI скликання Хустської міської ради № 1258 від 10 грудня 2013 р. «Про розгляд заяв гр. ОСОБА_2М.» недійсним.

5. Зобовязати Хустську міську раду в установленому законом порядку повторно розглянути заяву ОСОБА_2 від 23 серпня 2012 р. про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0.0379 га по вул. ОСОБА_3, б/н, у м. Хусті Закарпатської області для ведення особистого селянського господарства.

6. У решті позовних вимог відмовити.

7. Стягнути з Хустської міської ради на користь ОСОБА_2 243 грн. 60 коп. у відшкодування судового збору.

8. Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів із дня набрання ним законної сили шляхом подачі скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: