У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 березня 2017 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіОСОБА_1
суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3
при секретарі:ОСОБА_4
за участю:позивачів - ОСОБА_5, ОСОБА_6, представника відповідача ОСОБА_7 - ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5, ОСОБА_6 на рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 14 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6 до Чернігівської міської ради, ОСОБА_7, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, - треті особи: приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_9; ОСОБА_10, ОСОБА_11,

в с т а н о в и в:

Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 14.02.2017 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5, ОСОБА_6 до Чернігівської міської ради, ОСОБА_7, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, - треті особи: приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_9; ОСОБА_10, ОСОБА_11

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, ОСОБА_6 просять скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги заявленого позову. Доводи апеляційної скарги зазначають, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції було неповно зясовано обставини, що мають значення для справи. На думку позивачів, судом першої інстанції при вирішенні даного спору по суті не враховано, що строк для подання заяви про прийняття спадщини пропущено позивачами з поважних причин, оскільки ОСОБА_5 доглядав за хворою матірю, а його брат ОСОБА_6 не міг постійно допомагати хворій матері, оскільки постійно проживав у м.Києві, де мешкає його дружина, і 01.01.2013 року у ОСОБА_6 народилась дитина. Доводи апеляційної скарги також зазначають, що після смерті матері позивачів - ОСОБА_12 їм треба було провести оформлення спадщини, що зайняло досить тривалий час. ОСОБА_5, ОСОБА_6 вказують, що ними було витрачено тривалий проміжок часу на доведення тих обставин, що ОСОБА_13 є їх двоюрідним братом, у звязку з необхідністю відновлення всіх необхідних документів. Доводи апеляційної скарги вказують, що суд першої інстанції при розгляді даної справи по суті не надав належної правової оцінки тій обставині, що як стверджував в судовому засіданні представник Чернігівської міської ради, Чернігівська міська рада не є належним відповідачем у даній справі, оскільки є спадкоємець земельної ділянки №137, яка розташована у садівничому товаристві Текстильник . Доводи апеляційної скарги стверджують, що суд першої інстанції при вирішенні даного спору по суті також необгрунтовано не прийняв до уваги тієї обставини, що треті особи по справі ОСОБА_10, ОСОБА_11, які є двоюрідними братами померлого ОСОБА_13, підтримали вимоги заявленого позову.

В судове засідання апеляційного суду відповідачі, треті особи, належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду даної справи (а.с.134, 135, 136, 137, 138, 139, 140), не зявились. Відповідно до приписів ч.2 статті 305 ЦПК України, неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд на підставі приписів статті 308 ЦПК України приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції, - залишенню без змін, виходячи з наступного.

Доводи апеляційної скарги щодо невідповідності висновків оскаржуваного рішення суду першої інстанції фактичним обставинам справи та нормам матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції, оскільки вказані доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи.

Відповідно до п.6 ч.1 статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що 01.01.2013 року помер ОСОБА_13 (а.с.19), який, як стверджують позивачі, доводився їм двоюрідним братом.

У вимогах заявленого позову ОСОБА_5, ОСОБА_6 просили визначити їм додатковий строк, а саме, два місяці для подання заяви по прийняття спадщини після померлого 01.01.2013 року ОСОБА_13 В обґрунтування вимог заявленого позову позивачі зазначали, що ще за життя ОСОБА_13 вступив у спадщину після смерті своєї матері - ОСОБА_14, яка померла 09.02. 2010 року та була спадкоємицею після смерті свого чоловіка - ОСОБА_15, який помер 17.12.2006 року.

Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 06.05.2011 року визнано за ОСОБА_13 (який народився 29 червня 1970 року в місті Чернігів, Чернігівської області, Україна) право власності на земельну ділянку № 137 площею 0,0746 га, що розташована в садівничому товаристві Текстильник по вулиці Кільцевій в місті Чернігові.

Як вбачається з вимог заявленого позову, позивачі стверджували, що після смерті брата вони не могли одразу звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, оскільки захворіла їх мати - ОСОБА_12, яка потребувала догляду, бо взагалі не вставала. Проблеми зі здоровям у матері позивачів були і раніше.

Згідно виписок - епікризів з медичної карти стаціонарного хворого № 6916 та №1811, ОСОБА_12 перебувала на лікуванні в Чернігівській міській лікарні № 3 з 18.11. 2010 року по 03.12.2010 року та з 18.03. 2011 року по 30.03.2011 року (12,13).

08.10.2013 року ОСОБА_12 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЕЛ №218766, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернігівського міського управління юстиції у Чернігівській області (а.с.14).

Згідно тверджень позивачів, на початку 2015 року вони звернулися до нотаріуса із бажанням написати заяву про прийняття спадщини після померлого брата, однак їм було відмовлено через відсутність документів, що підтверджують родинні відносини із тіткою ОСОБА_14 Разом з тим, як зазначив суд першої інстанції у оскаржуваному рішенні, відповідних доказів на підтвердження вказаних обставин позивачами суду не представлено.

Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 08.11.2016 року встановлено факт, що ОСОБА_14, яка померла 09.02.2010 року, є рідною тіткою ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.6-8).

Також в ході судового розгляду даної справи було встановлено, що рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 18.07.2016 року було визначено ОСОБА_7 для подання заяви про прийняття спадщини після померлого 01.01.2013 року ОСОБА_13 додатковий строк - два місяці з дня набрання рішенням законної сили (а.с.60-61).

Як вбачається з матеріалів справи (а.с.50-68), а саме, з копії спадкової справи №27/2016, приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Чернігівської області ОСОБА_9 14.09.2016 року була заведена спадкова справа №27/2016 до майна померлого 01.01.2013 року ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_2. Спадкова справа була заведена за заявою ОСОБА_7

Частина 1 статті 1270 ЦК України, яка регламентує строки для прийняття спадщини, зазначає, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

За змістом ч.3 статті 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до розяснень пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року Про судову практику у справах про спадкування, вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

З врахуванням наведеного, правила ч.3 статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1).у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2).ці обставини визнані судом поважними, при цьому поважність таких причин повинна бути обовязково обґрунтована.

Суд першої інстанції, з врахуванням фактичних обставин даної справи та норм матеріального права, які регламентують спірні правовідносини, прийшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимог заявленого позову. При цьому суд першої інстанції зазначив у оскаржуваному рішенні, що позивачами строк для прийняття спадщини пропущено не з поважних причин, оскільки з часу смерті спадкодавця до дня подання позову до суду минуло майже чотири роки, і позивачами не доведено існування обєктивних, непереборних та істотних труднощів, що перешкоджали подати їм у встановлений законом строк відповідну заяву про прийняття спадщини.

Апеляційний суд погоджується з вірним по суті висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення вимог заявленого позову, оскільки вказаний висновок суду першої інстанції узгоджується з фактичними обставинами справи та нормами матеріального права, які регламентують спірні правовідносини.

Доводи апеляційної скарги щодо невідповідності висновків оскаржуваного рішення суду першої інстанції фактичним обставинам справи та нормам матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки вказані доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи.

Твердження апеляційної скарги відносно того, що суд першої інстанції безпідставно не визнав поважними причинами ті обставини, на які посилались позивачі в обґрунтування наявності поважних причин пропуску ними строку для подання заяви про прийняття спадщини, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції, оскільки вказані твердження апеляційної скарги є необґрунтованими. Обставини, на які посилались позивачі в обґрунтування наявності поважних причин пропуску ними строку для подання заяви про прийняття спадщини, були предметом дослідження та перевірки суду першої інстанції. При цьому суд обґрунтовано зазначив у оскаржуваному рішенні, що позивачами строк для прийняття спадщини пропущено не з поважних причин, оскільки з часу смерті спадкодавця до дня подання позову до суду минуло майже чотири роки, і позивачами не доведено існування обєктивних, непереборних та істотних труднощів, які б перешкоджали подати їм у встановлений законом строк відповідну заяву про прийняття спадщини.

Доводи апеляційної скарги відносно того, що Чернігівська міська рада є неналежним відповідачем у даній справі, оскільки є спадкоємець спірної земельної ділянки - ОСОБА_7, проте суд першої інстанції вказав у оскаржуваному рішенні думку представника Чернігівської міської ради про необхідність відмови у задоволенні вимог заявленого позову, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції. Оскільки, як вбачається з матеріалів справи (а.с.87-88), ухвалою Деснянського районного суду м.Чернігова від 27.01.2017 року, постановленою в судовому засіданні під час розгляду даної цивільної справи, ОСОБА_7 було залучено до участі у розгляді даної справи в якості співвідповідача. Як вбачається з оскаржуваного рішення суду першої інстанції, висновки суду про необхідність відмови у задоволенні вимог заявленого позову ґрунтуються не на підставі думки представника Чернігівської міської ради, а на підставі дослідження судом наявних у справі доказів. При цьому судом першої інстанції оцінено належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, і результати оцінки доказів відображені судом в рішенні, з наведенням відповідних мотивів їх прийняття чи відмови у прийнятті, як цього вимагають приписи статті 212 ЦПК України.

Не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції доводи апеляційної скарги відносно того, що суд першої інстанції необґрунтовано не прийняв до уваги та не задовольнив вимоги заявленого позову на підставі тих обставин, що треті особи по справі- Дорохов С.М., ОСОБА_11, які є двоюрідними братами ОСОБА_13, визнали та підтримали вимоги заявленого позову. Вказані твердження апеляційної скарги не узгоджуються з приписами статті 174 ЦПК України, частина 4 якої регламентує, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином, приписи чинного цивільного процесуального законодавства не передбачають ухвалення судом рішення про задоволення вимог заявленого позову на підставі тих обставин, про які вказують доводи апеляційної скарги, зокрема, на підставі тих обставин, що треті особи по справі визнали та підтримали вимоги заявленого позову.

Враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги не містять в собі підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції, ухваленого на основі зясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Керуючись статтями: 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 14 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:Судді: