Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" березня 2017 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Виниченко Л.М.,

за участі секретаря Локоткова І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Десята Київська державна нотаріальна контора, Головне територіальне управління юстиції у м. Києві про встановлення факту проживання однією сім'єю та зміну черговості одержання права на спадкування,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду із позовною заявою у якій просить встановити факт проживання як дружини та чоловіка однією сім'єю без реєстрації шлюбу її із ОСОБА_3 з 15 жовтня 1993 року по день смерті останнього - по ІНФОРМАЦІЯ_5 та змінити черговість у спадкуванні прав і обов'язків після смерті ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 року, шляхом визнання за нею права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, як спадкоємиці першої черги.

Вимоги мотивує тим, що в 1993 році між нею та ОСОБА_3 зав'язались відносини, після яких осінню 1993 року вона переїхала до ОСОБА_3 жити за адресою АДРЕСА_1

Починаючи з жовтня 1993 року вона та ОСОБА_3 почали проживати як чоловік та дружина, але офіційно шлюб не реєстрували. ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народилась донька ОСОБА_5.

24 травня 2003 року ОСОБА_3 визнав себе батьком дитини ОСОБА_5.

09.01.2003 року ОСОБА_3, як власник квартири АДРЕСА_1, зареєстрував її, як свою громадянську дружину та дитину ОСОБА_6 за адресою фактичного їх проживання у вказаній квартирі.

Після її переїзду у квартиру АДРЕСА_2 вона почала вести домашнє господарство в цій оселі, доглядати за своїм чоловіком ОСОБА_3, вони мали спільний бюджет, спільний побут та дозвілля, тобто фактично проживали як одна сім'я.

Вони разом ходили до лікарні, в крамниці, на ринок, відвідували знайомих, купували необхідні для сім'ї речі та особисті речі для всієї родини, проживали як єдина родина та піклувались один про одного і опікувались спільною донькою ОСОБА_6.

В 2010 році її чоловік ОСОБА_3 почав тяжко хворіти, не міг ходити, останні п'ять років був у безпорадному стані і потребував постійної сторонньої допомоги та догляду, оскільки був лежачим.

ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_3 у віці 77 років помер.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на квартиру АДРЕСА_3.

Спадщину вона прийняла від імені неповнолітньої доньки ОСОБА_6 та від свого імені, оскільки до часу відкриття спадщини вона проживала з ОСОБА_3 як подружжя, а саме як дружина та чоловік без реєстрації шлюбу однією сім'єю більше 5 років за адресою АДРЕСА_4, а саме з 15.10.1993 р.

Проте, державним нотаріусом Десятої Київської державної нотаріальної контори було повідомлено, що для оформлення свідоцтва про право на спадщину на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1, яка залишилась після смерті ОСОБА_3, їй необхідно встановити в судовому порядку факт проживання однією сім'єю як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу, оскільки підтвердження такого факту відсутнє.

В судовому засіданні позивач підтримала позов та викладені у ньому обставини, додатково пояснила, що зі спадкодавцем ОСОБА_3 проживали однією сім'єю, разом виховували дитину, робили спільні покупки, відвідували музеї, концерти, разом проводили час, чоловік приносив додому продукти та матеріально забезпечував, вона для сім'ї готувала, прала, прибирала, в'язала на замовлення, за що мала періодичні доходи. Після перенесеного ОСОБА_3 інсульту 30.01.2010 р. вона доглядала за чоловіком, який був прикутий до ліжка 6 років 2 міс. та не міг себе обслуговувати. Народити дитину було з ОСОБА_3 спільним рішенням. Відповідач під час хвороби ОСОБА_3 приходила допомагати до них та у період відпустки ОСОБА_7 відпускала її перевідати батьків.

Представник позивача ОСОБА_8 підтримав заявлені вимоги та викладені у позові обставини, пояснив, що він живе у одному з позивачем будинку, бачив позивача та ОСОБА_3, як чоловіка та дружину, між ними були добрі стосунки, вони вели господарство, піклувались одне за одного, мали спільний бюджет і дитину, в їхній сім'ї були розподілені обов'язки, після хвороби ОСОБА_3 був у безпорадному стані, догляд та лікування за ним здійснювали сторони по справі, що дало можливість прожити спадкодавцю ще 6 років, ОСОБА_3 ніхто не залишив, за ним опікувались.

Відповідач в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у письмових запереченнях, додатково пояснила, що позивач ще за життя її матері з'явилась у квартирі її батька, яка кооперативна, пай був виплачений її батьками. Спадщину після смерті матері вона не оформлювала через те, що не хотіла псувати відношення з батьком, з яким вона постійно спілкувалась та зуcтрічалась. Батько приховував зуcтрічі з нею від позивача, щоб вдома з ОСОБА_1 не було сварок, оскільки позивач сказала, щоб до них додому вона не приходила. Останні роки батько не хотів іти додому, бо там йому не давали відпочити, тому спав у кабінеті, йому було важко працювати. Відносини у її батька з позивачем були через наявність маленької дитини. Вагітність позивач приховувала, виїхала до своїх батьків, коли з'явилася в м. Києві, то батько став піклуватися за позивачем, лікував її, доглядав. Батько любив свою дитину ОСОБА_6, гуляв з нею. Хвороби батька можна було уникнути коли б позивач уважно відносилася до стану здоров'я її батька. Сварки провокували тиск, невчасно надала швидку допомогу. Коли батько захворів позивач надавала батьку допомогу, також вона (відповідач) весь свій вільний час допомагала батьку, викликала лікарів, оплачувала лікування, всі свої відпустки була біля батька, при цьому позивача відпускала до її батьків. З 1993-1994 років її батько у шлюбі з іншою жінкою не був.

Представники третіх осіб Десятої Київської державної нотаріальної контори та Головного територіального управління юстиції у м. Києві в судове засідання не з'явились, подали до суду заяви з проханням розглянути справу без участі їхніх представників та ухвалити рішення відповідно до діючого законодавства.

Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача, свідків, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя.

Отже, предметом доказування при розгляді справ про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу передусім складає сукупність обставин, що є згідно із законом основними ознаками сім'ї; спільне проживання, пов'язаність спільним побутом, наявність взаємних прав та обов'язків.

З пояснень позивача та її представника, з жовтня 1993 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 почали проживати однією сім'єю без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство та проживали разом до дня смерті останнього.

ІНФОРМАЦІЯ_5 р. ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, актовий запис № 5554 (а.с. 13).

Десятою Київською державною нотаріальною конторою 12.05.2016 року відкрито спадкову справу № 440/2016 щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 р. ОСОБА_3 (а.с. 99-121).

Як убачається з матеріалів спадкової справи, до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_3 звернулися у визначений законом строк позивач (заява від 11.05.2016 року, а.с. 100) та відповідач, яка є донькою ОСОБА_3 (заява від 26.05.2016 року, а.с. 115).

Також судом встановлено, що позивач та ОСОБА_3 мають спільну дитину ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.14-15).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на спадкове майно, яким є квартира АДРЕСА_1, яка належала спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності на квартиру від 13.05.2002 року, виданого Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації (а.с.107).

Постановою державного нотаріуса Десятої київської державної нотаріальної контори від 07.10.2016р. позивачу відмовлено у видачі свідоцтва на право на спадщину за законом у зв'язку з відсутністю документів, що підтверджують родинні зв'язки ОСОБА_1 з померлим (а.с. 33).

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України).

Згідно з частинами 1, 2 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до роз'яснень, які містяться у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину.

Згідно довідок виданих ЖБК «Буревісник» від 26.04.2016 р., у квартирі АДРЕСА_1, крім власника квартири ОСОБА_3, який був зареєстрований з вересня 1972 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 року, також зареєстровані та проживають з 09.01.2003 р. ОСОБА_1 та їх спільна дочка ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 26, 27).

Допитана судом свідок ОСОБА_9 засвідчила, що вона знайома з позивачем з 2007 року, їхні діти ходили в один садок та разом навчаються в школі. На запрошення сім'ї ОСОБА_1 та ОСОБА_3 вона приходила до них у гості, була на дні народження. Відносини між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 були хороші, дружні, вони відносились один до одного з розумінням, ОСОБА_3 гуляв з донькою ОСОБА_6. Під час хвороби позивач все робила для того щоб поставити ОСОБА_3 на ноги. Більше шести років ОСОБА_3 був лежачим, його ОСОБА_1 годувала, постійно доглядала за ним, присвятила себе чоловіку.

Свідок ОСОБА_10 суду пояснив, що він був вдома у ОСОБА_3, декілька раз вони зі своїми сім'ями їздили на пікнік та рибалку. Олександр представив позивача як свою дружину, відносився до ОСОБА_1 і до дитини дуже добре, між ними були щирі відносини, хвалив дружину, говорив, що гарно готує, рукодільниця, у них була хороша сім'я. Він також відвідував ОСОБА_3 коли той лежав у несвідомому стані, привозив йому масажиста, доглядала за ОСОБА_3 позивач, також він бачив ОСОБА_2.

Допитана судом свідок ОСОБА_11 засвідчила, що знає позивача зі школи, постійно приїздила до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в гості, між останніми були добрі сімейні відносини і стосунки, як чоловіка та дружини. ОСОБА_12 працював в університеті, ОСОБА_1 була зайнята надомною працею, шила, вишивала, займалась господарством, готувала їжу. Коли ОСОБА_3 лежав паралізований вона при відвідинах позивача допомагала ОСОБА_1 постригти, помити голову, переодягнути ОСОБА_12.

Допитаний судом свідок ОСОБА_13 показав, що знає сім'ю ОСОБА_3 з часу заселення в будинок, живе в одному парадному. ОСОБА_1 дуже давно вселилася до ОСОБА_12, вони жили, як одна родина. Олександр відносився до позивача, як до дружини, одне за одним піклувались, мали спільну дитину. Він часто був у ОСОБА_12 вдома. В квартирі у них був порядок, ОСОБА_1 жила з ОСОБА_12, як чоловік та дружина, тому він думав, що шлюб між ними зареєстрований, оскільки ОСОБА_12 говорив, що ОСОБА_14 є його дружина. Коли ОСОБА_3 захворів та був лежачий, догляд за ним здійснювала позивач, також коли він заходив то бачив відповідача.

Допитаний судом свідок ОСОБА_15 засвідчив, що коли він приїздив в Київ, то відвідував позивача ще до хвороби ОСОБА_12. ОСОБА_1 постійно була разом з ОСОБА_3, він ночував у них, також привозив їм із села передачі. Відносини між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 були хороші, як між чоловіком та жінкою, у них була одна сім'я.

Допитана судом свідок ОСОБА_16 пояснила, що вона живе в одному з позивачем будинку, знала ОСОБА_3 з 1988 р, з ОСОБА_1 дружать з 2001 року, як матері, бо з дітьми гуляли на вулиці. У ОСОБА_3 та ОСОБА_1 була повноцінна сім'я, відносини між ними були, як чоловіка та дружини, по вихідним вони постійно гуляли на набережній з дитиною в колясці. ОСОБА_12 весь час гордився ОСОБА_1, розповідав про неї. Коли позивач доглядала за своїм хворим чоловіком вона дитину ОСОБА_1 водила в школу та забирала зі шкоди.

Допитаний судом свідок ОСОБА_17 засвідчив, що він допомагав позивачу ремонтувати крани, електричні розетки коли чоловік у ОСОБА_14 був лежачий, допомагав з дачі продуктами. У квартирі запаху не було, вдома був порядок, ОСОБА_12 був доглянутий. ОСОБА_18 до ОСОБА_3, як до чоловіка, говорила, що його треба годувати, турбувалась про нього.

Свідок ОСОБА_19 засвідчила, що вона з 2013 року працює дільничним терапевтом по вул. П.Тичини, 12-б у м. Києві, у квартиру позивача прийшла коли ОСОБА_3 там знаходився у стані середньої тяжкості після інсульту, часто спілкувалась з позивачем з приводу самопочуття хворого. Догляд за ОСОБА_3 зі сторони позивача був відмінним, з великою душею, з боку позивача нервозності не було, хворий не мав пролежнів, був чистий, вибритий, запаху у квартирі не було. Позивач турбувалася за ОСОБА_3, тому вона (свідок) була впевнена, що ОСОБА_1 була офіційна дружина хворого. Відвідувала вона квартиру періодично регулярно, раз на півтора місяці, також в залежності від стану хворого була через день та щодня з 2013 р. по 2016 р. ОСОБА_3 не міг обходиться без допомоги сторонніх осіб, потребував постійного догляду, оскільки сам не міг повертатися, не їв.

Свідок ОСОБА_14 засвідчила, що живе в будинку з 1972 р., знає сторін по справі, позивач у квартирі АДРЕСА_1 живе вже близько 20 років. ОСОБА_3 був другом її (свідка) сім'ї та говорив, що він з ОСОБА_1 живуть, як сім'я, зареєстрував на себе дитину, приносив з магазину, з роботи додому продукти. ОСОБА_12 та ОСОБА_1 з дитиною в колясці часто разом гуляли на вулиці, тому вона й не знала, що шлюб між ними не зареєстрований. Коли ОСОБА_3 був здоровий вона також заходила до них у квартиру, бачила, що ОСОБА_1 та ОСОБА_12 вели спільне господарство, останній говорив, що купив пральну машину, щоб позивач прала. Після того, як ОСОБА_3 у лютому 2010 р. зліг та став безпомічний за ним доглядала позивач, яка витрачала по 12 куб. води для прання, вмивання хворого. У них у квартирі завжди було чисто, бо заходили вони без попередження.

Свідок з боку відповідача ОСОБА_20 засвідчила, що після розірвання шлюбу ОСОБА_3 приховував свою нову жінку, вперше про позивача вона дізналась коли їхній дівчинці було 4 роки, тоді сусіди сказали, що ОСОБА_3 одружився, має дитину. Коли у ОСОБА_3 стявся інсульт вона регулярно бачила відповідача, яка ходила до батька, проводила з ним відпустки, турбувалася за ним.

Свідок з боку відповідача ОСОБА_21 засвідчила, що вона рідна сестра ОСОБА_3, квартира АДРЕСА_1 купувалась для сім'ї, тоді ОСОБА_21 була дитиною. ОСОБА_3 був турботливим батьком. Після розлучення батьків ОСОБА_7 залишилась з батьком. Після смерті матері відповідач спадщину не оформлювала, щоб не псувати відносини з батьком. На її думку реєструвати ОСОБА_3 з позивачем шлюб не хотів, оскільки до ОСОБА_1 не було довіри, проте з нею планами брат не ділився. Позивач заборонила з'являтися відповідачу у квартирі. Коли у 2010 році у ОСОБА_3 стався інсульт після лікарні привезли його додому, за ним позивач та відповідач доглядали вдвох. У серпні 2010 року на один місяць вона приїхала допомогти доглядати свого брата, щоб ОСОБА_1 та ОСОБА_21 відпочили, тоді зранку не дочекавшись її позивач з дитиною поїхала в Глухів до батьків, на надавши будь якої консультації, приїхала вже до школи. В 2011 році влітку на два тижні відпустила позивача до батьків. Оплачувала лікування у лікарні та ліки батьку купувала ОСОБА_21. До хвороби свого брата у м. Київ вона приїздила епізодично, тоді відвідувала ОСОБА_3, жив її брат з ОСОБА_1, стосунки між ними були нормальні, накривали стіл, спілкувались, позивач доглядала за дитиною, готувала, разом їли. Олександр у свою квартиру привів позивача десь влітку-осінню 1993 року, по телефону її повідомив, що у нього є молода дружина. Про спадщину їй брат нічого не говорив.

Свідок з боку відповідача ОСОБА_22 засвідчила, що позивача вона практично не бачила, бо не знає її, на вулиці зі спини бачила, що ОСОБА_3 ніс дитину та поруч з ним ішла якась жінка. ОСОБА_1 ні з ким не спілкувалась. У жовтні 2010 року вона бачила, що позивач за углом обнімалась з молодим чоловіком. Її син безкоштовно робив масаж ОСОБА_3 Тоді позивач говорила, що за роботу може дати лише 20 грн. та зраділа, що її син гроші не братиме.

Суд приймає до уваги вищевказані покази свідків на підтвердження заявлених вимог.

Отже, факт спільного проживання однією сім'єю позивача та ОСОБА_3, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, існування між ними взаємних прав і обов'язків, піклування одне за одним, пов'язаність спільним побутом підтверджено, окрім показів свідків, також реєстрацією позивача з 09 січня 2003 року спадкодавцем у його квартирі АДРЕСА_9, визнанням ОСОБА_3 батьківства 24 травня 2003 року стосовно дитини ОСОБА_23, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 14), постійного їх спільного мешкання за вказаною адресою до дня смерті ОСОБА_3

При цьому позивач просить встановити факт її проживання як дружини та чоловіка однією сім'єю без реєстрації шлюбу із ОСОБА_3 з ІНФОРМАЦІЯ_4 по день смерті ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_5.

Однак, Сімейний кодекс України набрав чинності з 01 січня 2004 р.

В силу ч. 1 ст. 58 Конституції України та ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ним чинності, і не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують цивільну відповідальність особи.

Заявлені позовні вимоги за період з 15.10.1993 до 01.01.2004 р. підпадають під застосування Кодексу про шлюб та сім'ю України, нормами якого визначено обов'язок реєстрації шлюбу у державних органах реєстрації актів громадянського стану, при цьому зазначений Кодекс не передбачав право встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, а тому вимоги позову у цій частині не підлягають задоволенню.

Таким чином, суд вбачає підстави для встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу позивача та ОСОБА_3, починаючи з 01 січня 2004 року по ІНФОРМАЦІЯ_5 - день смерті ОСОБА_3 У вказаний період ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з іншими особами у зареєстрованому шлюбі не перебували.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

За нормою ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Оскільки судом встановлено факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в період з 01 січня 2004 року по ІНФОРМАЦІЯ_5, позивач відповідно до вказаної норми закону відноситься до спадкоємців четвертої черги.

Як роз'яснено у пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7, при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила ч. 2 ст. 3 СК про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом.

Згідно ч. 2 ст. 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Відповідно п. 5.2 узагальнення ВССУ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» черговість одержання права на спадкування може бути змінена шляхом договору між спадкоємцями, які прийняли спадщину (ч. 1 ст. 1259 ЦК), або на підставі рішення суду (ч. 2 ст. 1259 ЦК). Судовий порядок зміни черговості застосовується на підставі задоволення позову спадкоємця наступних черг до спадкоємців тієї черги, які безпосередньо закликаються до спадкування. Право на пред'явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом.

Підставами для задоволення такого позову є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкодавцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження, - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1 - 3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Для задоволення позову необхідна наявність всіх п'яти вищезазначених обставин.

Наведені обставини повинні носити систематичність та тривалість їх здійснення за часом, крім того, спадкодавець має потребувати такої опіки, матеріального забезпечення, надання іншої допомоги, через, зокрема безпорадний тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом.

Як роз'яснено у абзаці 3 п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Згідно витягу з історії хвороби № 10/1403 від 01.03.2010 р. ОСОБА_3 встановлено діагноз гостре порушення мозкового кровообігу по ішемічному типу в судинах ВВБ у вигляді альтеруючого синдрому Вебера. Хворий потребує стороннього догляду (а.с. 28), що також підтверджується висновком КМКБ «Київський міський центр серця» від 01.03.2010 р. (а.с. 16).

Згідно довідки до акта огляду МСЕК ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, встановлена інвалідність першої групи, з 27.05.2010 р. довічно, потребує постійного стороннього догляду (а.с. 32).

У ході розгляду справи судом безспірно встановлено обставини того, що ОСОБА_3 з 2010 року до дня його смерті через тяжку хворобу перебував у безпорадному стані.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідачем суду не надано будь яких належних доказів у спростування заявлених вимог.

Згідно ч. ч. 1, 3, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Отже, оцінюючи наведені вище докази в їх сукупності, судом встановлено, що ОСОБА_3 тривалий час перебував у безпорадному стані, що зумовлений тяжкими хворобами, внаслідок чого він не міг самостійно забезпечити умови свого життя, потребував стороннього догляду, допомоги та піклування, оскільки з 2010 року до дня його смерті не міг рухатися, був «прикутий» до ліжка, при цьому позивач весь цей час опікувалась, матеріально забезпечувала та надавала всіляку допомогу спадкодавцеві.

Враховуючи наведене, позов підлягає задоволенню частково.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1102,40грн.

Керуючись ст. ст. 1216, 1217, 1222, 1223, 1258, 1259, 1261, 1264 ЦК України, ст. ст. 3, 21 Сімейного кодексу України, ст. ст. 4, 10, 11, 57, 58, 60, 88, 208, 215, 218 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Десяти Київська державна нотаріальна контора, Головне територіальне управління юстиції у м. Києві про встановлення факту проживання однією сім'єю та зміну черговості одержання права на спадкування задовольнити частково.

Встановити факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_3, починаючи з 01 січня 2004 року по ІНФОРМАЦІЯ_5 - день смерті ОСОБА_3.

Змінити черговість у спадкуванні прав та обов'язків після смерті ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 року, шляхом визнання за ОСОБА_1 права на спадкування за законом, як спадкоємиці першої черги після смерті ОСОБА_3.

В решті заявлених вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1 102 (одна тисяча сто дві) грн. 40 коп.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя