АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ[1]

06 квітня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі: головуючого - судді Кирилюк Г.М.,

суддів: Рейнарт І.М., Музичко С.Г.

при секретарі Чумаченко А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" про розірвання кредитного договору, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 25 листопада 2016 року,

встановила:

10 вересня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив розірвати кредитний договір №2091/ФКВ-07 від 06 грудня 2007 року, укладений між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю "Український промисловий банк" (далі- ТОВ "Укрпромбанк").

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 06 грудня 2007 року між ним та відповідачем було укладено кредитний договір №2091/ФКВ-07 на суму 72000 доларів США строком на 300 місяців. Вказаний кредитний договір підлягає розірванню судом, оскільки він не відповідає вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», Правилам надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту.

Зазначив, що банк під час укладення кредитного договору не попередив його, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за цим договором несе споживач, а також не повідомив про переваги та недоліки пропонованих схем кредитування; про необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється. Згідно іпотечного договору №2091/Zфквіn від 06.12.2007 року експертна грошова оцінка земельної ділянки не проводилась.

Позивач також посилався на положення п.4 ч.1 ст. 21 Закону України "Про захист прав споживачів" та зазначив, що порушення принципу рівності сторін кредитного договору під час його виконання, враховуючи рішення Конституційного Суду України від 10.11.2011 року №15-рп/2011, полягає у валютних коливаннях, що порушує співвідношення майнових інтересів сторін договору та завдає позивачу додаткових майнових витрат при подальшому виконанні договору.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 25 листопада 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

В поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позову. Також просить відшкодувати судові витрати по справі.

Посилається на ті підстави, що суд першої інстанції не вірно визначився з характером спірних правовідносин, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права та помилкових висновків по дійсним обставинам справи.

Так, позивач в позові зазначив, що належним чином виконує взяті на себе кредитні зобов'язання. При цьому судом не було з'ясовано та не надано жодного правового висновку стосовно виконання чи невиконання відповідачем положень ст.11, 21 Закону України "Про захист прав споживачів", п.3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління НБУ від 10 травня 2007 року №168, в порушення яких було укладено кредитний договір.

Суд першої інстанції не розглянув позовні вимоги в межах підстав позову, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права та можливості застосування до спірних правовідносин ч.2 ст.11, ч.7 ст.15 Закону України «Про захист прав споживачів» в частині права на розірвання договору з підстав придбання продукції, яка не має потрібних споживачеві властивостей.

23 березня 2017 року судом апеляційної інстанції здійснено заміну відповідача ТОВ "Укрпромбанк" його правонаступником - Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк"(далі - ПАТ "Дельта Банк") відповідно до договору про передачу Активів Кредитних зобов'язань Укрпромбанку на користь Дельта Банку від 30.06.2010 року.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Представник ПАТ "Дельта Банк" - Таболін О.С. просив апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Зазначив, що згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором №2091/ФКВ-07 від 06.12.2007 р. , станом на дату розгляду справи за позивачем рахується заборгованість у розмірі 1 761 575 грн., яка складається із заборгованості по тілу кредиту - 51 053,78 доларів США; заборгованості по відсоткам - 10 759,38 доларів США; пені у розмірі 90 140,56 грн.

Посилання позивача про порушення вимог Закону України "Про захист прав споживачів" та п.3.8 Правил під час укладання кредитного договору є безпідставним, оскільки укладенню кредитного договору передувало повідомлення позивача про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту по банківському продукту, про що свідчить лист-повідомлення від 29 листопада 2007 р.

Заслухавши доповідь по справі, пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Судом встановлено, що 06 грудня 2007 року між ТОВ "Укрпромбанк" та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №2091/ФКВ-07, за умовами якого банк надає позичальнику кредитні кошти в сумі 72 000 доларів США зі сплатою 14,70 % річних на строк до 29 листопада 2032 року з метою придбання нерухомості, а позичальник зобов'язаний сплачувати платежі за цим договором у розмірі, порядку та строки, встановлені цим договором та графіком платежів.

30.06.2010 р. між ПАТ "Дельта Банк", ТОВ "Укрпромбанк" та Національним банком України укладено договір про передачу Активів та Кредитних зобов'язань Укрпромбанку на користь ДельтаБанку, за яким до ПАТ "Дельта Банк" переходить (відступається ) право вимагати (замість Укрпромбанку) від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами, в тому числі за спірним договором (п. 4.2) (а.с.72-77).

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з його необґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду.

Так, відповідно до положень ч.1 ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів" між кредитодавцем та споживачем укладається договір про надання споживчого кредиту, відповідно до якого кредитодавець надає кошти(споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Відповідно до ч.2 ст.11 цього Закону в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, перед укладанням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д)орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

У разі ненадання зазначеної інформації суб'єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону.

Відповідно до п.1 ч.7 ст.15 цього Закону у разі коли надання недоступної, недостовірної, неповної або несвоєчасної інформації про продукцію та про виробника (виконавця, продавця) спричинило придбання продукції, яка не має потрібних споживачеві властивостей, - споживач має право розірвати договір і вимагати відшкодування завданих йому збитків.

Як вбачається з умов укладеного кредитного договору, шляхом підписання цього договору позичальник підтверджує факт письмового ознайомлення з умовами кредитування банку та отримання копії відповідного листа-повідомлення про умови кредитування банку, за якими надається цей кредит. А також підтверджує те, що уважно ознайомився із змістом цього договору, всі умови цього договору зрозумів, повністю з ними згоден, заперечень, зауважень та запитань не має, та зобов'язується їх дотримуватися та виконувати (п.7.1 договору).

Відповідно до листа - повідомлення, перед укладенням договору, 28.11.2007 року позивача було повідомлено у письмовій формі про кредитні умови та орієнтовну сукупну вартість кредиту в ТОВ "Укрпромбанк", про що свідчить підпис останнього (а.с.133 - 134).

Вказане повідомлення також включає в себе інформацію про переваги та недоліки пропонованих схем кредитування, а також про те, що збитки від валютних ризиків, які притаманні кредитам, отриманим в іноземній валюті, несе позичальник.

Відповідно до ст. 36 Закону України "Про Національний банк України" офіційний курс гривні до іноземних валют встановлюється Національним банком України.

Згідно Положення про встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют та курсу банківських металів, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 496, офіційний курс гривні до іноземних валют, зокрема до долару США, установлюється щоденно. Для розрахунку офіційного курсу гривні до іноземних валют використовується інформація про курси іноземних валют станом на останню дату.

Отже, незмінність курсу гривні до іноземних валют законодавчо не закріплена.

Таким чином, укладаючи спірний кредитний договір в іноземній валюті, сторони приймали на себе певні ризики на випадок зміни валютного курсу та в момент укладення договору не мали будь-яких законних підстав вважати, що зміна встановленого валютного курсу не настане.

Несення позивачем додаткових майнових втрат внаслідок знецінення національної валюти не є обставиною, що свідчить про порушення принципу рівності сторін цього договору та наявності правових підстав для його розірвання.

Є необґрунтованими доводи апеляційної скарги і в тій частині, що порушення прав позивача, як споживача, відбулося внаслідок неповідомлення йому про необхідність здійснення оцінки майна.

Як вбачається з матеріалів справи, 06 грудня 2007 року, з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, між ТОВ "Укрпромбанк" та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір №2091/Zфквіп-07.

Предметом іпотеки є земельна ділянка площею 0,0542 га, розташована за адресою: м. Київ, Шевченківський район на Лінії 3, діл. 44 (С/Т "Більшовик").

Відповідно до п.1.3 вказаного договору сторони оцінили предмет іпотеки у 409050 грн. Відповідно до п.4.4.2 вказаного договору сторони погодили, що у випадку звернення стягнення на предмет іпотеки ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем, або на підставі незалежної експертної оцінки предмета іпотеки.

Позивач також не довів, що відсутність інформації щодо необхідності здійснення оцінки майна призвела до придбання продукції, яка не має потрібних для нього споживчих властивостей, що має своїм правовим наслідком розірвання кредитного договору.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів порушення відповідачем при укладенні вказаного кредитного договору вимог Закону України «Про захист прав споживачів», які могли б слугувати підставою для його розірвання.

Розглядаючи спір, що виник між сторонами, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин, застосував закон, який поширювався на вказані правовідносини.

Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

Ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 25 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді:

Справа №757/33787/15-ц

Апеляційне провадження №22-ц/796/4013/2017

Головуючий у суді першої інстанції: Новак Р.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Кирилюк Г.М.