Справа №702/671/16-ц
Провадження №2/702/4/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2017 року м. Монастирище

Монастирищенський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого-судді: Мазай Н.В.

з секретарем: Ясінською О.А.

з участю позивача та представника третьої особи ОСОБА_1 : ОСОБА_2

представника позивача: ОСОБА_3

відповідача: ОСОБА_4

представника відповідача ОСОБА_5: ОСОБА_6

представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Монастирищенської міської ради: ОСОБА_7

відповідач ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_1, представники третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: сектору регіонального розвитку, містобудування та архітектури Монастирищенської РДА, відділу держгеокадастру у Монастирищенському районі Черкаської області: не з»явились,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Монастирище цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, Монастирищенської міської ради, сектору регіонального розвитку, містобудування та архітектури Монастирищенської районної державної адміністрації, відділу держгеокадастру у Монастирищенському районі Черкаської області, ОСОБА_1 про встановлення земельного сервітуту,

в с т а н о в и в:

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідачів, третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, про встановлення земельного сервітуту посилаючись на те, щорішенням виконавчого комітету Монастирищенської міської ради від 27.03.1997 року №73, прийнятого згідно її заяви та у відповідності до Декрету Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 року №15-92 « Про передачу земельних ділянок у приватну власність», їй надано безоплатно у приватну власність ділянку площею 0,13 га за адресою м. Монастирище, вул. Мічуріна, 3-а, Черкаської області. На зазначеній земельній ділянці знаходиться житловий будинок з господарськими спорудами, побудований згідно з будівельним паспортом земельної ділянки, виділеної у 1978 році, який також належить їй на праві приватної власності, що підтверджується свідоцтвом №2594 від 10.03.1991 року, виданним виконавчим комітетом Монастирищенської міської ради. Дана земельна ділянка межує з земельними ділянками відповідачів ОСОБА_4П (вул. Шевченка,52), ОСОБА_5 (вул. Мічуріна,1), ОСОБА_1 (вул. Мічуріна, 3) та водоймою, яка перебуває в оренді ОСОБА_4, що унеможливлює доступ до її домоволодіння. Земельні ділянки відповідачів належать їм на праві приватної власності у відповідності до правовстановлючих документів. Будь-якого під»їзду до її земельної ділянки небуло і немає. У відповідності до Генерального плану забудови м. Монастирище передбачено дорогу, яка б мала зєднати вулицю Шевченка та вулицю Черняхівського і одночасно слугувала б підїздом до її домоволодіння, однак, в силу об»єктивних причин дана дорога не побудована. Вона неодноразово зверталася до Монастирищенської міської ради з приводу облаштування під»їзду до її домоволодіння, однак це не дало позитивного результату. Неодноразово, починаючи з 2007 року на місце виїздили комісії з працівників міської ради для вирішення питання щодо створення дороги до її домоволодіння, пропонувалися варіанти побудови такої дороги, однак через відмову спочатку користувачів, а в послідуючому власників земельних ділянок, через які мала проходити дорога-Синиці А.П., ОСОБА_8 та ОСОБА_5, домовленості досягнуто не було. Єдиним варіантом створення проїзду до її домоволодіння є його облаштування виключно через земельні ділянки відповідачів та встановлення земельного сервітуту. За її заявою 02.07.2015 року комісією Монастирищенської міської ради в черговий раз було проведено обстеження її земельної ділянки і встановлено відсутність проїзду до її житлового будинку, запропоновано можливі варіанти створення проїзду за рахунок суміжних земельних ділянок відповідачів, а також зафіксовано відмову ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в добровільному порядку встановити земельний сервітут та запропоновано їй звернутися до суду для вирішення данного спору. Вона декілька разів намагалася домовитися з відповідачами щодо укладення між ними договору про встановлення земельного сервітуту, однак, від добровільного вирішення спору вони відмовляються, тому, вона, як власник земельної ділянки, тобто, як зацікавлена сторона, змушена звернутися до суду для встановлення земельного сервітуту. Нормальне господарське використання її земельної ділянки та нерухомості, яка на ній розміщена, без обтяження сервітутом чужого нерухомого майна-земельних ділянок відповідачів і задоволення її потреб, неможливо здійснити будь-яким іншим способом. Згідно ст.401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій, конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Отже, сервітут-це право обмеженого користування чужим майном. У силу ст. 98 ЗК України право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Отже, вона як власник земельної ділянки має право вимагати встановлення земельного сервітуту. Ст. 99 ЗК України визначено перелік видів земельного сервітуту. У відповідності до «б» ч.1 ст. 99 ЗК України власники або землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати встановлення таких земельних сервітутів, як право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху та п. «з» ч. 1 цієї статті - «інші земельні сервітути». Тобто, перелік випадків встановлення права земельного сервітуту не є вичерпним. З урахуванням вказаних положень позивач вважає, що він має право на встановлення земельного сервітуту (право проходу та проїзду на транспортному засобі). З урахуванням місця розташування всіх земельних ділянок, доступ до земельної ділянки позивача з дороги загального користування, можливий з вулиць Мічуріна та Шевченка м. Монастирище. У відповідності до схематичних планів (схем), які додаються, щодо можливого встановлення земельного сервітуту, запропонованого комісією Монастирищенської міської ради, облаштування проїзду до її земельної ділянки можливо у двох варіантах. Перший запропонований варіант полягає в облаштуванні проїзду з дороги загального користування по вул. Мічуріна в м. Монастрище. При цьому, ширина проїзду складає 4 м, загальна довжина-77,99 м за рахунок земельної ділянки ОСОБА_5 довжиною 65,99 м та площею 264 кв. м та за рахунок земельної ділянки ОСОБА_4 довжиною 12 м та площею 48,0 кв.м. Другий запропонований варіант полягає в облаштуванні проїзду з дороги загального користування по вул. Шевченка м. Монастирище шириною 15 м та довжиною 43,95 м та площею 660 кв.м за рахунок земельної ділянки ОСОБА_4 Відповідно до ст.98 ЗК України земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений. Позивач вважає, що перший запропонований варіант створення проходу та проїзду є найменш обтяжливим для відповідачів, виходячи із меншої площі частини земельних ділянок, на які б поширювався земельний сервітут. Частиною першою ст. 402 ЦК України визначено, що: «сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду». Ці пололоження закріплені також в ч.1. ст.100 ЗК України. Тобто, законодавець передбачає дві підстави встановлення земельного сервітуту : договір і рішення суду. Стаття 403 ЦК України встановлює, що: «сервітут може бути встановлений на певний строк або без визначення строку». Аналогічні положення закріпленні в ч. 2 ст. 98 ЗК України, згідно з якою земельні сервітути можуть бути постійними і строковими. З урахуванням того, що можливості доступу позивача до своєї земельної ділянки мають постійний характер і не можуть зникнути протягом певного часу, позивач вважає, що земельний сервітут має бути встановлений без меж визначення строку. Відповідно до ч. 3 ст. 403 ЦК України: «особа, яка користується сервітутом, зобов'язана вносити плату за користування майном, якщо інше не встановлено договором, законом, заповітом або рішенням суду». Позивач вважає, що встановлення зазначеного земельного сервітуту не завдасть збитків відповідачам, і не є обтяжливим для них, тому позивач має бути звільнений від обовязку вносити відповідачам плату за встановлення земельного сервітуту. Частина 3 ст. 402 ЦК України передбачає, що у разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови, спір вирішується у судовому порядку за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту. Просить встановити на користь ОСОБА_2 постійний безоплатний земельний сервітут, який полягає у праві проходу та проїзду транспортними засобами щодо власників суміжних земельних ділянок - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з дороги загального користування по вул. Мічуріна м. Монастирище та встановити, що земельний сервітут має поширюватись на частини земельних ділянок відповідачів, зазначених у плані частини земельної ділянки, на яку пропонується поширити право земельного сервітуту.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 позов підтримала повністю, просить його задоволити та встановити земельний сервітут згідно схематичного плану, розробленого Монастирищенською міською радою зі сторони вул. Мічуріна. Заперечує проти призначення земельної експертизи з приводу розроблення проектів відводу земельних ділянок для можливих варіантів встановлення сервітуту, так як немає коштів для оплати її проведення.

Представник позивача - адвокат ОСОБА_3 підтримав позивача, просить позов задоволити та вважає, що є всі підстави для встановлення земельного сервітуту, оскільки проїзд до житлового будинку позивача повинен бути з метою проїзду автомобілів в тому числі і швидкої допомоги. Розуміє, що відсутня технічна документація, яка б давала можливість визначитись із встановленням земельного сервітуту. Просить встановити сервітут до земельної ділянки позивача з вул. Мічуріна, за рахунок земельних ділянок ОСОБА_5 та ОСОБА_4. Зазначає, що представник відповідача ОСОБА_5 повідомив про те, що відповідач не заперечувала проти встановлення земельного сервітуту за рахунок її земельної ділянки. В повідомленні міського голови, зобов»язано ОСОБА_5 надати частину земельної ділянки для влаштування проїзду до земельної ділянки позивача. Крім цього, відповідач ОСОБА_4 не заперечує проти встановлення сервітуту.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_4 позов визнав частково, погоджується на встановлення земельного сервітуту з вул. Мічуріна. Позивач використовувала та використовує в даний час для проїзду земельну ділянку своєї дочки. Вважає, що найменш обтяжливим варіантом для встановлення земельного сервітуту є його встановлення з вул. Мічуріна.

В судове засідання відповідач ОСОБА_5 не з"явилася, про причини неявки суд не повідомила, про час і місце розгляду справи повідомлялася в установленому законом порядку.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_6 позов не визнав повністю, просить відмовити у його задоволенні та додатково пояснив, що позивач не надала суду доказів того, що встановлення сервітуту за тим варіантом, який вона просить згідно позовної заяви буде найменш обтяжливим для власника земельної ділянки ОСОБА_5 Намагаючись врегулювати питання встановлення сервітуту до судового розгляду, ОСОБА_5 давала згоду на встановлення сервітуту з залученням її ділянки за умови залучення і ділянки ОСОБА_1 Крім цього, на земельній ділянці, яку позивач вважає за можливе використати для встановлення сервітуту знаходяться насадження дерев, які належать ОСОБА_5 та ОСОБА_4, що в свою чергу також створює певні незручності для вказаних осіб. В позивача відсутній кадастровий номер земельної ділянки, що в подальшому може слугувати перешкодою в реєстрації сервітуту у встановленому законом порядку. Вважає, що визначити, який з варіантів встановлення земельного сервітуту є наймеш обтяжливим, можливо тільки з залученням спеціаліста.

В судовому засіданні представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Монастирищенської міської ради ОСОБА_7 позов визнала, вважає, що сервітут необхідно встановити, але шляхом найменш обтяжливим для власників земельних ділянок. Додатково пояснила, що комісією міської ради неодноразово обстежувалися земельні ділянки сторін у справі. Позивачу пропонувалося безліч варіантів можливого встановлення земельного сервітуту, але жоден з запропонованих варіантів позивача не влаштовував. У вирішенні даного спору покладається на думку суду.

В судове засідання представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, сектору регіонального розвитку, містобудування та архітектури Монастирищенської РДА не з"явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності.

В судове засідання представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, відділу держгеокадастру у Монастирищенському районі Черкаської області не з"явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності.

В судове засідання третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_1 не з"явилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності. Представництво своїх інтересів доручила ОСОБА_2

В судовому засіданні ОСОБА_2, як представник третьої особи - ОСОБА_1, позов підтримала, просить встановити земельний сервітут по позовній заяві позивача.

Заслухавши пояснення сторін, їх представників, представників третіх осіб, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення, та виходить з наступного.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до вимог ч. 3. ст. 11, ч. ч. 1, 3, 4 ст. 60, ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками) ( ч. 1 ст. 98 ЗК України).

Судом встановлено, що земельна ділянка позивача знаходиться по вул. Мічуріна, 3-а, в м. Монастирище, яка межує з земельною ділянкою ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_1, а також землею міської ради - береговою зоною ставка ( т. 1 а.с. 5, 6, 13-17, 120).

Відповідно до ст. 100 ЗК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. Земельний сервітут підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 402 ЦК України земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту.

Згідно Генерального плану м. Монастирище проїзд до земельної ділянки позивача передбачено зі сторони вул. Шевченка, який мав з"єднати вул. Шевченка та вул. Черняховського (т. 1 а.с. 10, 118).

За матеріалами справи, судом встановлено, що проїзд з вул. Шевченка до вул. Черняховського відсутній, частина земельної ділянки, яка мала бути проїздом до житлового будинку та земельної ділянки позивача, приватизована зі сторони вул. Шевченка ОСОБА_4, ОСОБА_9, ОСОБА_2 та ОСОБА_1

Відповідно до ч. 4 ст. 98 ЗК України земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений.

Згідно акту від 26.03.2015 року, затвердженого міським головою м. Монастирище та схемами, які додаються до нього, судом встановлено наявність п»яти запропонованих комісією варіантів встановлення земельного сервітуту для задоволення потреб земельної ділянки позивача, зокрема проїзд до земельної ділянки позивача із вул. Шевченка через земельну ділянку ОСОБА_4, площею 147,82 кв.м та ділянку ОСОБА_1, площею 78,0 кв.м. Загальна площа сервітуту становить 225,82 кв. м; проїзд до земельної ділянки позивача із вул. Шевченка через ділянку ОСОБА_5, площею 147,82 кв.м та ділянку ОСОБА_1, площею 120,0 кв.м. загальна площа сервітуту становить 267,82 кв.м; проїзд до земельної ділянки позивача із вул. Мічуріна через земельну ділянку ОСОБА_5, площею 231,0 кв.м, ділянку ОСОБА_4, площею 42 кв. м та ділянку ОСОБА_1, площею 78,0 кв.м. Загальна площа сервітуту становить 351,0 кв.м; проїзд до земельної ділянки позивача із вул. Мічуріна через земельну ділянку ОСОБА_5, площею 63,0 кв.м та ділянку ОСОБА_1, площею 252,3 кв.м; проїзд до земельної ділянки позивача із вул. Шевченка шириною 1,75 через земельну ділянку ОСОБА_4, площею 77,0 кв.м, ділянку ОСОБА_5, шириною 1,75 м, площею 77,0 кв.м та ділянку ОСОБА_1 для розвороту транспорту, площею 99,0 кв.м. Загальна площа сервітуту становить 253,0 кв.м ( т. 1 а.с. 104-109).

В свою чергу, позивач в позовній заяві посилається лише на наявність двох варіантів влаштування проїзду до її земельної ділянки, шляхом встановлення сервітуту, які запропоновані в схемах до акту комісії від 02.07.2015 року, погодженого міським головою м. Монастирище. Зокрема влаштування проїзду до земельної ділянки позивача ( земельний сервітут) через земельну ділянку ОСОБА_4 до житлового будинку позивача по вул. Мічуріна, 3а. із вул. Шевченка та варіант влаштування проїзду до земельної ділянки позивача ( земельний сервітут) через ділянку ОСОБА_5 та ОСОБА_4 до житлового будинку позивача по вул. Мічуріна, 3а із вул. Мічуріна ( т. 1 а.с.7-9) та не надає суду доказів неспроможності інших трьох варіантів встановлення земельного сервітуту та доказів того, що варіант встановлення сервітут про який просить позивач в позовній заяві є найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Ухвалою суду від 06.09.2016 року у справі призначено судову земельно-технічну експертизу, яка ухвалою суду від 10.02.2017 року скасована в зв»язку з несплатою позивачем витрат за проведення експертизи.

В послідуючому клопотання про судову земельно-технічну експертизу, при призначенні якої експерт був би попереджений про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку чи за відмову від дачі висновку, сторонами не заявлялося, незважаючи на те, що обов'язок по доведенню необхідності встановлення сервітуту покладається саме на позивача (ст. ст. 10, 60 ЦПК України).

Виходячи зі схематичного плану (а.с.9), згідно якого просить позивач встановити сервітут, судом встановлено, що площа земельної ділянки ОСОБА_5, яку необхідно буде надати позивачу для проїзду, становить 264 кв. м, і представник відповідача ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову та на одну з підстав заперечення проти позову посилався на те, що позивачем не доведено того факту, що обраний позивачем варіант земельного сервітуту, з поміж інших варіантів є найменш обтяжливим для власника земельної ділянки ОСОБА_5, щодо якої він встановлений.

Згідно із ч. 1 ст. 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Особа, яка користується сервітутом, зобов'язана вносити плату за користування майном, якщо інше не встановлено договором, законом, заповітом або рішенням суду (ч. 3 ст. 403 ЦК України).

Таким чином, закон вимагає від позивача надання суду доказів того, що нормальне господарське використання своєї земельної ділянки, не можливо без обтяження сервітутом чужої земельної ділянки. При цьому слід довести, що задоволення потреб позивача не можливо здійснити яким-небудь іншим способом.

Суд вважає, що позивач не надала суду доказів технічної можливості встановлення сервітуту на право проїзду до житлового будинку, який належить позивачу з вул. Мічуріна, через земельні ділянки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ( т. 1 а.с. 9) і, що такий варіант встановлення земельного сервітуту є найменш обтяжливим для власників земельних ділянок, щодо яких він встановлений та відповідно не довела свої позовні вимоги належними та допустимими доказами.

Крім цього, в судовому засіданні не заперечувалося сторонами того факту, що на земельній ділянці, яку позивач просить використати для встановлення сервітуту знаходяться насадження дерев, зокрема горіх, а також виноград, які належать ОСОБА_5 та ОСОБА_4, що має значення для встановлення можливості створення сервітуту саме за рахунок цієї частини ділянки як ОСОБА_4 так і ОСОБА_5

Посилання позивача на те, що рішенням Монастирищенського районного суду Черкаської області від 15.06.2010 року встановлено неможливість облаштування сервітут ( проїзду до житлового будинку позивача) з залученням земельної ділянки ОСОБА_1 на думку суду є помилковим, оскільки згідно вищеописаного рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 15.06.2010 року зазначено, що ширина земельної ділянки ОСОБА_1 18,48 м, в разі облаштування під»їзду до житлового будинку ОСОБА_2 шириною 3,5 м та довжиною 72,85 м будуть порушені права ОСОБА_1 на використання її земельної ділянки за призначенням ( т. 1 а.с. 137-140). Разом з тим, за текстом вищеописаного рішення суду не констатовано факту не можливості використання земельної ділянки ОСОБА_1 для встановлення земельного сервітуту ( проїзду до житлового будинку позивача) в менших розмірах, що будуть найменш обтяжливими для власника земельної ділянки ОСОБА_1

На час ухвалення рішення позивач відмовилась проводити експертизу на визначення можливих варіантів встановлення земельних сервітутів, суд з власної ініціативи позбавлений права проводити експертизу згідно ч.1 ст.143 ЦПК України, а тому вважає, що позов не підлягає до задорволення, так як суду не надано доказів для задоволення позову позивача, в тому числі і в частині встановлення земельного сервітуту по схематичному плану з вул. Мічуріна ( т. 1 а.с.9).

Судові витрати підлягають розподілу в порядку ст. 88 ЦПК України. Оскільки позивач є інвалідом 2 групи, звільнена від сплати судового збору, в задоволенні позову позивачу відмовлено, а тому згідно ч. 4 ст. 88 ЦПК України судові витрати компенсуються за рахунок держави.

На підставі викладеного ст. ст. 98, 100 ЗК України, ст. ст. 401, 402, 403 ЦК України та керуючись ст. ст. 3, 5-8, 10, 11, 14, 57, 59, 60, 61, 84, 88, 146, 208, 209, 212, 213-215, 223, 294 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Монастирищенської міської ради, сектору регіонального розвитку, містобудування та архітектури Монастирищенської районної державної адміністрації, відділу держгеокадастру у Монастирищенському районі Черкаської області, ОСОБА_1 про встановлення земельного сервітуту відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Черкаської області через районний суд шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: Н. В. Мазай

Повний текст рішення складено 15.02.2017 року.