Єдиний унікальний номер 227/1807/16-ц Номер провадження 22-ц/775/416/2017
Головуючий у 1 інстанції Тітова Т.А.
Доповідач Санікова О.С.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 квітня 2017 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Санікової О.С.,

суддів: Жданової В.С., Космачевської Т.В.

за участю секретаря Кіпрік Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Артемівську цивільну справу за позовом Державної іпотечної установи до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 25 січня 2017 року, -

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 25 січня 2017 року задоволено позов Державної іпотечної установи: стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2, з ОСОБА_1 та ОСОБА_3, з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 заборгованість за договором про іпотечний кредит в сумі 164122 грн. 04 коп., з яких 160000 грн. 04 коп. основного боргу, 3911 грн. 93 коп. прострочених відсотків за користування кредитом, 210 грн. 64 коп. інфляційних втрат; стягнуто з відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь Державної іпотечної установи на відшкодування судових витрат з оплати судового збору 615 грн. 45 коп. з кожного.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції, посилаючись на те, що позивачем не підтверджено факт виконання умов кредитного договору кредитором, а саме не підтверджено факт надання грошових коштів позичальнику, отже позивач не довів обставину набрання чинності кредитним договором, а відповідно і зобовязання за таким договором виконуватися не можуть, оскільки невиконані обовязки банку; позивачем не підтверджено факт невиконання умов кредитного договору позичальником; в матеріалах справи відсутні оригінали кредитного договору та графіку погашення кредитних грошових коштів; позивачем не доведений факт отримання ним права вимоги до відповідача, а саме в матеріалах справи відсутній оригінал договору про передання права вимоги та оригінали додаткових угод до цього договору, що виключає можливість впевнитися, що право вимоги до відповідача передавалося позивачу; крім цього, в матеріалах справи відсутня вимога про дострокову зміну строку повернення кредиту, а отже звернення до суду позивачем є передчасним.

У судове засідання апеляційного суду сторони не зявились; про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Від Державної іпотечної установи надійшли заперечення на апеляційну скаргу.

Апелянт ОСОБА_1 відповідач по справі вдруге не зявився у судове засідання апеляційного суду і вдруге надав заяву про відкладення розгляду справи.

Відповідно до ч.1 ст. 305 ЦПК України апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання особи, яка бере участь у справі, щодо якої немає відомостей про вручення їй судової повістки, або за її клопотанням, коли повідомлені нею причини неявки буде визнано судом поважними.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 29 березня 2017 року звертався до суду із заявою про перенесення розгляду справи призначеної до розгляду на 30 березня 2017 року з причин його виїзду за межі Донецької області, яка апеляційним судом була задоволена, розгляд справи був відкладений на 13 квітня 2017 року.

Звертаючись вдруге про відкладення розгляду справи причиною ОСОБА_1 зазначив виїзд за межі Донецької області у звязку з лікуванням.

Враховуючи повторну неявку ОСОБА_1 у судові засідання апеляційного суду і ненадання документів на обгрунтування причин неявки, а також виходячи із положень ч.2 ст. 305 ЦПК України, відповідно до якої неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи та з метою дотримання строків розгляду справи, апеляційний суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності апелянта ОСОБА_1, визнавши причини його неявки неповажними.

Судом першої інстанції встановлено, що 14 вересня 2012 року між ПАТ «Банк Камбіо», що є правонаступником ТОВ «УКБ «Камбіо» та ОСОБА_1 укладений договір про іпотечний кредит №928И/01-2012, за умовами якого банк надав відповідачу грошові кошти в сумі 200 000 грн. строком погашення по 14.09.20127 року зі сплатою 15% річних за користування кредитом.

Згідно п. 1.2 договору про іпотечний кредит надається на придбання (набуття) у власність квартири з метою постійного користування, розташованої в АДРЕСА_1, за договором купівлі-продажу.

Відповідно до пунктів 2.5.1 та 2.6 договору про іпотечний кредит щомісяця до 14 числа кожного місяця має здійснюватись погашення кредиту та сплата нарахованих відсотків.

За договорами поруки №б/н від 14.09.2012 року, укладеним між банком та ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3 кожен із поручителів зобовязався відповідати перед кредитором солідарно з боржником за невиконання ОСОБА_1 зобовязань за договором про іпотечний кредит.

08.11.2012 року між Державною іпотечною установою та Публічним акціонерним товариством «Банк Камбіо» був укладений договір відступлення права вимоги №944/12, згідно якого банк передав позивачу всі права вимоги за договором про іпотечний кредит між банком і ОСОБА_1 №928И/0102012, договорами поруки від 14 вересня 2012 року б/н, укладеними між банком та ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_3

Факт порушення ОСОБА_1 умов договору про іпотечний кредит підтверджується наданими позивачем даними, а саме довідками про заборгованість та рух коштів за кредитом.

Станом на 17.02.2016 року за порушення умов договору про іпотечний кредит нарахована заборгованість за кредитом на загальну суму 164 122 грн. 61 коп., а саме: по основній сумі боргу 160 000,04 грн., прострочені відсотки за користування кредитом станом на 14.02.2016 року 3 911,93 грн., інфляційні втрати 210,64 грн.

Заслухавши доповідь судді, пояснення, перевіривши доводи апеляційної скарги в межах оскарження і дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги Державної іпотечної установи суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 порушив зобовязання за договором про іпотечний кредит щодо щомісячного погашення кредиту та сплати відсотків, що є підставою для позивача вимагати дострокового повернення кредиту, сплати відсотків та інфляційних витрат.

Такі висновки є правильними.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків (ч.1 ст. 626 ЦК України). Договір є обовязковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Статтею 631 ЦК України передбачено строк договору, а саме час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов»язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов»язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.2 ст. 1054 цього Кодексу до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 (ст.ст.1046-1053) цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Як вбачається з матеріалів справи в суді першої інстанції відповідач ОСОБА_1 не заперечував отримання кредитних коштів, як він пояснював, оплату кредиту здійснював своєчасно до 09 лютого 2016 року; через матеріальні труднощі, викликані звільненням з роботи та відсутністю коштів була затримка у погашенні кредиту; але після подачі позову він заплатив кредитору 18000 грн. і намагався вирішувати питання про перенесення строку погашення, але безрезультатно.

Так, в матеріалах справи містяться зави ОСОБА_1 про перенесення розгляду справи для мирного вирішення питання (а.с.79, 92,96), а на а.с. 67, 91, 102 містяться квитанції від 07.07.2016 року, 31.08.2016 року та 21.12.2016 року, з яких вбачається, що ОСОБА_1 на погашення кредиту за договором про іпотечний кредит №928И/01-2012 від 14 вересня 2012 року сплачено відповідно 3000 грн., 9000 грн. та 6000 грн.; при цьому одержувачем в квитанціях зазначена Державна іпотечна установа.

Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до п. 5.2.4 договору про іпотечний кредит, кредитор має право вимагати від позичальника дострокового повернення суми кредиту в частині або в цілому, сплати відсотків за його користування та інших платежів, що належать до сплати за цим договором, у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником будь-яких зобовязань за цим договором.

Відповідно до п. 5.3.4 договору про іпотечний кредит у разі порушення умов цього договору та/або іпотечного договору позичальник зобовязаний на вимоги кредитора достроково повернути кредит з одночасною сплатою нарахованих процентів за користування коштами, штрафних санкцій.

З доданого до договору графіку погашення іпотечного кредиту вбачається, що розмір планового платежу (щомісячного) складає 3 570 грн. 13 коп., з яких 1 111,11 це платіж в погашення заборгованості за кредитом, а решта відсотки за користування кредитом.

Згідно наданого позивачем руху коштів за кредитом відповідачем вносилися грошові кошти в погашення кредиту включно по 14.02.2016 року (заборгованість за основним боргом сплачена в сумі 38 888, 85 грн., заборгованість за нарахованими відсотками сплачена в сумі 69 543, 19 грн.); після цієї дати платежі не вносились. Залишок заборгованості на 17.02.2016 року складає 164 122, 61 грн., з них: заборгованість за основним боргом 160 000, 04 грн., заборгованість за нарахованими відсотками за користування кредитом згідно графіка погашення іпотечного кредиту 3 911, 93 грн., заборгованість за нарахованими інфляційними витратами за період з 14.10.2015 року складає 210,64 грн.

Отже, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо не підтвердження факту надання грошових коштів позичальнику та не підтвердження факту невиконання умов кредитного договору позичальником є безпідставними. Посилання відповідача в апеляційній скарзі на відсутність оригіналів кредитного договору та графіку погашення кредиту не є підставою для скасування рішення суду в цій частині, оскільки зазначена заборгованість відповідачем належними та допустимими доказами не спростована, а відповідно до положень ч.2 ст. 64 ЦПК України суд має право вимагати подання оригіналу письмового доказу за клопотанням осіб, які беруть участь у справі; але, як вбачається з матеріалів справи, таке клопотання відповідачем в суді першої не заявлялось і зазначені обставини не були предметом дослідження судом першої інстанції, оскільки відповідач на них не посилався як на підставу заперечень проти позову. З огляду на зазначене, а саме положення ч.2 ст. 64 ЦПК України є безпідставними і доводи апеляційної скарги щодо не доведення факту отримання позивачем права вимоги до відповідача з посиланням на ненадання позивачем оригіналу договору про передання права вимоги та оригіналів додаткових угод до цього договору.

Відповідно до ч.2 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Але таких обставин по справі не встановлено.

Крім того, з квитанцій від 07.07.2016 року, 31.08.2016 року та 02.12.2016 року вбачається, що одержувачем грошових коштів на погашення кредиту ОСОБА_1 зазначав саме Державну іпотечну установу і в суді першої інстанції не заперечував факту набуття Державною іпотечною установою права вимоги за договором про іпотечний кредит. Згідно повідомлення Державної іпотечної установи за рахунок платежів, зазначених у цих квитанціях, було погашено прострочені нараховані відсотки за користування кредитом, які були нараховані установою після 17.02.2016 року (остання дата розрахунку заборгованості).

Є також безпідставними доводи апеляційної скарги щодо відсутності вимог про дострокову зміну строку повернення кредиту, а отже звернення до суду позивачем є передчасним, оскільки предявивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобовязання. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 9 листопада 2016 року у справі №6-2251 цс 16.

Отже, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Виходячи з викладеного, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення позову Державної іпотечної установи. Висновки суду грунтуються на матеріалах справи та відповідають вимогам закону.

Рішення суду ухвалено з додержанням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. ст. 303-304, 307 ч.1, 308, 314, 315 ЦПК України, апеляційний суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 25 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Судді: