Провадження № 2/641/408/2017 Справа № 641/9741/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2017 року Комінтернівський районний суд м.Харкова у складі: головуючого: судді Богдан М.В.

при секретарі - Дрокіній С.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в м.Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором позики,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся із позовом, в якому просив: стягнути з ОСОБА_2 на його користь заборгованість за договором позики в сумі 218110 грн., що відповідно до курсу НБУ станом на 29.11.2016р. становить 8500 дол. США; стягнути з відповідача на його користь три відсотки річних в розмірі 2726,37 грн., а також сплачений судовий збір.

В обґрунтування свого позову ОСОБА_1 вказав, що 21.05.2016р. між ним та відповідачем було укладено договір позики, відповідно до умов якого, позивач передав відповідачу грошові кошти в сумі 8500 дол. США, що еквівалентно 214200 грн., а ОСОБА_2 зобов*язався повернути позивачу вказані грошові кошти до 30.06.2016р., про що власноруч написав розписку.

Відповідач до теперішнього часу гроші не повернув, у зв*язку з чим позивач вимушений був звернутись до суду.

В судовому засіданні позивач підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити у повному обсязі з урахуванням прострочення, яке становить станом на 30.11.2016р. 5 місяців.

Відповідач позовні вимоги не визнав та вказав, що на прохання ОСОБА_1, який скористався його юридичною необізнаністю і нездоровим самопочуттям, написав розписку про одержання грошових коштів в розмірі 8500 дол. США, але ніяких грошей від позивача не отримував. Крім того, написання розписки відбулось під впливом омани з боку позивача.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певних дій, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України, зокрема договорів та інших правочинів ( ч. 2 ст. 509 ЦК України).

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч.1 ст. 1049 ЦК України).

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, то сума, що підлягає оплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Порядок підтвердження виконання зобов'язання визначено ст.545 ЦК України. Доказами виконання зобов'язання можуть бути розписка кредитора про повернення боргу, наявність боргового документа у боржника.

На час звернення позивача до суду відповідач борг не повернув, що підтверджується наявністю боргового документу - розписки у позивача.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що 21 травня 2016 року ОСОБА_2 взяв у борг у ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 8500 дол. США, що еквівалентно 214200 грн., які зобов*яався повернути до 30.06.2016р. в сумі, еквівалентній 8500 дол. США за курсом НБУ на момент повернення, про що власноруч написав розписку.

Свої зобов'язання за договорами позики відповідач ОСОБА_2 не виконав, грошовий борг позивачу не повернув.

Як вбачається з умов, викладених у розписці, сторонами було погоджено повернення позики в національній валюті України за офіційним курсом НБУ станом на день повернення позики.

За таких обставин, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача грошові кошти за договором позики від 21 травня 2016 року у розмірі 218110 грн..

Суд такод вважає за необхідне застосування норми ст. 625 ЦК України в частині нарахування 3% річних, так як боргові зобов'язання є невиконаними. Згідно з розрахунком 3% річних складає суму 2726 грн. 37 коп..

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач ОСОБА_2 не надав жодного доказу на підтвердження своїх заперечень, визнав той факт, що розписка ним була написана власноручно, але обставини написання розписки пояснити не міг.

Посилання представника відповідача, що ОСОБА_2 звернувся з заявою про порушення кримінальної справи щодо ОСОБА_1, тому розгляд справи є неможливим до прийняття рішення по кримінальному провадженню, суд визнає необґрунтованими, оскільки результат розгляду вказаної справи не впливає на розгляд по суті справи про стягнення боргу за договором позики.

Крім того, згідно до ст.204 ЦК України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо невстановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

На час розгляду справи рішення суду про визнання договору позики недійсним відсутнє.

Відповідно до ст..88 ЦПК України з відповідача підлягають витрати по сплаті судового збору.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 209, 212, 214, 215, 217, 218 ЦПК України, ст.ст. 204,533,598,625,1046,1047, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором позики задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики в сумі 218110 грн., 2726,37 грн. три відсотки річних, 2208,37 грн. сплачений судовий збір, а всього 223044,74 грн. (двісті двадцять три тис. сорок чотири грн. 74 коп.).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Комінтернівський районний суд м. Харкова шляхом подачі в 10-денний строк, з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: ОСОБА_3