Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31.01.17 р. м. Лисичанськ

Лисичанський міський суд Луганської області в складі:

головуючого судді Фастовця В.М.,

при секретарі судового засідання Гавриленко В.В.,

з участю представників

позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовомОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому після уточнення позовних вимог (а.с.64-65) просив стягнути з відповідача відшкодування матеріальної шкоди завданої внаслідок пошкодження транспортного засобу в сумі 26047,98 грн. та моральної шкоди у розмірі 5000 грн.

Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, надали пояснення аналогічні викладеним у позові.

Відповідач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, у задоволенні позову просили відмовити, про що надали письмові заперечення проти позову.

У судовому засіданні досліджені докази: копії свідоцтв про реєстрацію транспортного засобу; копія посвідчення водія; копія повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду; висновок №60 від 31.05.2016 р.; письмові заперечення проти позову; талон-повідомлення; фототаблиці; копія полісу АІ/5968746; розписка; відповіді АСКО «Донбас-Північний».

У судовому засіданні встановлено, що 23 березня 2016 р. приблизно о 10-00 год. за адресою: м. Лисичанськ, вул. ім. В.Сосюри (колишня Свердлова), буд. 349 внаслідок зіткнення з транспортним засобом ВАЗ-2103 д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням відповідача було пошкоджено легковий автомобіль «Nіssаn Тіnо», реєстраційний номер НОМЕР_2, що належить позивачу.

Згідно висновку № 60 експертного авто товарознавчого дослідження з оцінки шкоди, завданої власнику транспортного засобу від 31.05.2016 р., розмір шкоди, завданої позивачу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди складає 26047,98 грн.

Відповідно до ч.2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно зі ст. 1188 ч.1 п.1, 3 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою…;

3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Згідно ч.1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

З позовної заяви та пояснень позивача і його представника вбачається, що підставою позову є зобовязання з відшкодування шкоди, що має позадоговірний характер, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з участю двох джерел підвищеної небезпеки.

Тому з урахуванням положень ст.1188 ЦК України для повного чи часткового задоволення позовних вимог необхідно встановлення як протиправності дій/бездіяльності учасників ДТП, так і ступеню їх вини в цьому.

Однак, у матеріалах справи відсутні постанова про закриття кримінального провадження або постанова у справі про адміністративне правопорушення тощо. У схемі повідомлення про ДТП (а.с.8) відсутнє визначення місця зіткнення транспортних засобів, на якій саме смузі руху воно сталося тощо.

Сторонами не заперечується відсутність дорожньої розмітки по вул. ім. В. Сосюри на день зіткнення, тому як пояснення сторін так і показання свідків ОСОБА_5 і ОСОБА_6 щодо розташування транспортних засобів на момент зіткнення на тій чи іншій смузі руху є їх субєктивним сприйняттям, яке не може з достатньою достовірністю лягти в основу рішення.

Відсутні і висновки спеціалістів або експертів, з яких би вбачалося які саме норми Правил дорожнього руху і ким були порушенні, чи мали учасники ДТП технічну можливість його уникнути тощо.

За таких обставин, суд вважає, що позивачем не було надано достатніх та переконливих доказів як для визначення протиправності дій відповідача у справі так і для визначення наявності в його діях вини чи її ступеню у ДТП.

Не може суд прийняти за доказ і розписку (а.с.79), згідно якої відповідач гарантував оплату ремонту автомобілю позивача, бо надалі відповідач свою вину у ДТП не визнав, а невиконання іншого ззобовязання, передбаченого вже вказаною розпискою, підставою позову не було.

Таким чином, у задоволенні позову повинно бути відмовлено.

Разом з тим, суд не приймає заперечень представника відповідача щодо неналежності відповідача у справі, бо згідно правових висновків ВСУ у справі №6-2808 цс 15 від 20 січня 2016 р. страхування цивільно-правової відповідальності заподіювача шкоди не є підставою для відмови у задоволенні позову до нього.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.10, 11, 212-215 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Луганської області шляхом подання до Лисичанського міського суду апеляційної скарги у 10-тиденний строк з моменту його проголошення.

Суддя: