УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Журавель В.І., ЗакропивногоО.В., Штелик С.П.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_4 на заочне рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 22 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 21 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що 13 листопада 2003 року між ним та ОСОБА_5 був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна, відповідно до умов якого він продав останній будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_1.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що всупереч домовленості відповідачка сплатила йому не всю суму вартості домоволодіння у визначені строки.

Враховуючи викладені обставини, просив стягнути з ОСОБА_5 на його користь заборгованість за зазначеним договором у сумі 10 896 грн, відсотки за прострочення виконання зобов'язання в розмірі 23 235 грн 14 коп. та в рахунок відшкодування моральної шкоди 51 тис. грн.

Заочним рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 22 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від від 21 жовтня 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалу судів попередніх інстанцій і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом. У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, вірно застосувавши положення ст. ст. 525, 530, 610, 611, 625, 1046-1049 ЦК України, врахувавши роз'яснення п.п. 3, 9 постанови пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», належним чином оцінивши докази (ст. 212 ЦПК України), з дотриманням норм процесуального права, обґрунтовано виходив із того, що рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 2 березня 2011 року, яке набрало законної сили, встановлено факт повного виконання ОСОБА_5 обов'язку зі сплати коштів за придбаний у ОСОБА_4 будинок, відтак відсутні підстави для стягнення з відповідачки заявленої суми боргу та відсотків, а також відшкодування грошової компенсації моральної шкоди.

Колегія погоджується з такими висновками.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Усупереч ст. ст. 10, 60 ЦПК України позивач не надав належних і допустимих доказів на підтвердження факту невиконання відповідачкою свого зобов'язання щодо сплати коштів за договором купівлі-продажу будинку від 13 листопада 2003 року, на який він посилався як на підставу своїх позовних вимог.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують та зводяться до оцінки доказів, проте згідно зіст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Заочне рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 22 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 21 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СуддіВ.І. Журавель
О.В. Закропивний С.П. Штелик