Справа № 359/2204/15-ц Головуючий у І інстанції Муранова-Лесів І. В.
Провадження № 22-ц/780/120/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 19 19.01.2017
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 січня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Верланова С.М., Гуля В.В.,

за участю секретаря Нагорної Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 14 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання договорів купівлі-продажу домоволодіння та земельної ділянки недійсними, застосування наслідків недійсності, визнання права власності та майнового права на обєкт незавершеного будівництва та за зустрічним позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, ОСОБА_9 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог за зустрічним позовом, ОСОБА_8, про визнання недійсним договору про співробітництво,

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2015 року ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулася до суду із зазначеним позовом, який мотивували наступним:

01.08.2007 року між позивачами та відповідачами був укладений договір про спільну діяльність. Предметом вказаного договору було спільне придбання земельної ділянки та будівництво на ній житлових будинків з метою наступного їх продажу та розподілу прибутку. Для цілей договору сторони використовують кредитні кошті у співвідношенні 50% - сімя ОСОБА_5, 50% - сімя ОСОБА_7, а розподіл прибутку мав здійснюватися у співвідношенні 62% - сімї ОСОБА_5, 38% - сімї ОСОБА_7.

09 липня 2007 року позивач ОСОБА_5 та 12.06.2008 року позивач ОСОБА_2 отримали кредити в іноземній валюті в сумі 53000 доларів США (еквівалентно 267650 грн.) та 64000 доларів США (еквівалентно 310604 грн.) відповідно.

13 червня 2008 року на виконання умов договору про спільну діяльність відповідачем ОСОБА_6 та продавцем ОСОБА_10 було укладено договір купівлі продажу житлового будинку з надвірними будівлями під №3 в с. Іванків Бориспільського району Київської області та земельної ділянки площею 0,2126 га за тією ж адресою, на яку в подальшому ОСОБА_6 було отримано відповідний державний акт на право власності на земельну ділянку

Починаючи з 2007 року позивачем ОСОБА_2 був розроблений проект та проведені геодезичні та будівельні роботи: підготовлена земельна ділянка, залитий фундамент, придбані будівельні матеріали та розпочато будівництво житлового будинку. При цьому за вимогою ОСОБА_6 вся документація була оформлена на його імя, хоча процесом її оформлення та будівництвом займався позивач ОСОБА_2 ОСОБА_1 тому відповідач ОСОБА_11 19.06.2008 року видав ОСОБА_2 довіреність на право представляти його інтереси у відповідних підприємствах, установах, організаціях при вирішенні усіх без винятку питань, повязаних з виготовленням та затвердженням необхідної технічної документації на житловий будинок а також з питань одержання на імя ОСОБА_11 державного акту на право власності на земельну ділянку.

В квітні 2012 року ОСОБА_2, прибувши на спірну земельну ділянку, виявив відсутність будівельних матеріалів, заміну замків, після чого відповідач ОСОБА_11 повідомив, що продав земельну ділянку та два будинки без відома позивачів. ОСОБА_2 звертався до Бориспільської міжрайонної прокуратури із заявою про притягнення ОСОБА_11 до кримінальної відповідальності, а в подальшому, звернувшись до суду, позивачі дізнались про укладені між ОСОБА_11 та ОСОБА_12 (після зміни прізвища - ОСОБА_8) Т.В. оспорювані в рамках даної справи договори купівлі-продажу земельної ділянки та обєкту незавершеного будівництва. При укладенні з відповідачем ОСОБА_12 вказаних договорів купівлі-продажу, ОСОБА_11 ввів її та нотаріуса в оману, не повідомивши про укладений з позивачами договір про спільну діяльність, на підставі якого позивачі набули право власності на 62% земельної ділянки та майнові права 62% побудованого на земельній ділянці спірного обєкту незавершеного будівництва, та без згоди позивачів-співвласників зазначеного майна розпорядився їм в порушення вимог ст.ст.203, 215, 369 ЦК України.

З урахуванням уточнення позовних вимог позивачі просили суд:

- визнати спірну земельну ділянку та обєкт незавершеного будівництва спільною частковою власністю позивачів та відповідачів у співвідношенні 62% за позивачами ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та 38% за відповідачами ОСОБА_6, ОСОБА_7;

-визнати недійсними договір купівлі-продажу обєкту незавершеного будівництва та договір купівлі-продажу спірної земельної ділянки, що укладені 29.03.2012 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_12;

-витребувати вказаний обєкт незавершеного будівництва та земельну ділянку у ОСОБА_8;

-визнати за ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 право власності на 62% земельної ділянки площею та право власності на майнові права на 62% обєкту незавершеного будівництва.

У жовтні 2015 року до спільного розгляду з первісним позовом було прийнято зустрічну позовну заяву ОСОБА_9 як третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору. Свій позов він мотивував тим, що перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_8 з 22 листопада 2012 року. Оскільки спірний житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами споруджено під час їх шлюбу, він є обєктом спільної сумісної власності подружжя, як і земельна ділянка, на якій він знаходиться. Оскільки свої претензії щодо спірного майна ОСОБА_5 ґрунтують на договорі про співробітництво від 01 серпня 2007 року, існування такого договору порушує й права ОСОБА_13 В ході розгляду справи йому стало відомо, що ОСОБА_2 підписав цей договір як від свого імені, так і від імені інших позивачів, не маючи відповідних повноважень. За таких умов у інших позивачів було відсутнє вільне волевиявлення на укладення згаданого договору про співробітництво, що відповідно до ст.ст.203, 204 ЦК України є підставою для визнання такого договору недійсним.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 14 липня 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 відмовлено. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_9 як третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду в частині незадоволених вимог первісного позову, позивач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповноту та неправильність встановлення обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове, яким первісний позов задовольнити в повному обсязі, в іншій частині рішення залишити без змін. Обґрунтував скаргу тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що позивачами не надано належних доказів щодо порушення їх прав. Зазначає, що судом не взято до уваги доводи його позовної заяви. Вважає висновки суду такими, що не ґрунтуються на положеннях закону.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до наступних висновків:

У відповідності до положень ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши матеріали справи, колегія суддів прийшла до висновку, що підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Ст. 10 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. Аналогічна норма міститься і в ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами.

Свої позовні вимоги позивачі обґрунтовували тим, що в результаті придбання разом із ОСОБА_6 та ОСОБА_7 земельної ділянки та будівництва житлового будинку вони разом з останніми набули право спільної часткової власності на вказані обєкти, однак їх права були порушені незаконним відчуження такого майна. В той же час в ході розгляду справи наведена позиція позивачів відповідним чином доведена не була, належні та допустимі докази на її підтвердження не були представлені до суду.

Не може вважатися доказом виникнення прав позивачів на спірні обєкти представлений ними договір про спільну діяльність від 01.08.2007 року. Як зазначено за текстом даного документу, предметом договору є спільне придбання землі та будівництво будинків за адресою: Бориспільський район, с. Іванків, провулок Пролетарський, 3 та 3а, з однієї сторони сімя ОСОБА_2, з іншої сторони сімя ОСОБА_7. Умови договору: робота кредитними засобами співвідношення 50% сімї ОСОБА_2 та 50% сімї ОСОБА_7. Розподіл прибутку у співвідношенні 62% - сімї ОСОБА_2 і 38% - сімї ОСОБА_7.

З аналізу змісту вказаного договору вбачається, що він не містить ні положень про виникнення у його сторін прав на будь-яке майно, ні регламентації правового статусу такого майна. Фактично договір передбачає лише розподіл прибутку, проте не визначено, якого саме та за що. За таких умов він жодним чином не може доводити посилань позивачів.

Окрім наведеного, в ході розгляду справи судом першої інстанції було належним чином встановлено, що частина підписів на вказаному договорі не належать ні особам, від імені яких вони були здійснені, ні їх уповноваженим представникам. Також вказаний договір не містить й усіх передбачених законом для такого роду правочинів істотних умов, у звязку з чим суд першої інстанції прийшов до висновку про неможливість вважати його (договір) належним чином укладеним.

З іншої сторони права ОСОБА_6 на спірні землю та обєкт будівництва підтверджені як договором купівлі-продажу житлового будинку від 13 червня 2008 року, так і договором купівлі-продажу земельної ділянки від 13 червня 2008 року. При цьому обидва договору купівлі-продажу, на підставі яких відповідач ОСОБА_6 у 2008 році набув право власності на житловий будинок та на земельну ділянку, є дійсними та ніким не оспорюється. Надав суд першої інстанції й відповідну оцінку іншим наявним у справі доказам, серед іншого й довіреності від ОСОБА_6 на імя ОСОБА_2 на право представлення інтересів довірителя при виготовленні та затвердженні технічної документації на житловий будинок та при оформленні державного акту на право власності на земельну ділянку, як і оцінку самій технічній документації на домоволодіння та державному акту на землю на імя ОСОБА_6

З урахуванням викладеного суд першої інстанції прийшов до висновку про недоведеність позиції позивачів та відсутність підстав для задоволення їх позову, з чим в повній мірі погоджується й колегія суддів апеляційного суду. Не вбачає колегія суддів й невідповідностей у рішенні суду першої інстанції щодо вирішення позовних вимог третьої особи ОСОБА_9, які суд також визнав такими, що не підлягають задоволенню, оскільки в ході розгляду не було доведено факту порушення оскаржуваним договором прав заявника.

На підставі наведеного колегія суддів апеляційного суду приходить до того, що суд першої інстанції, розглядаючи спір, належно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а тому передбачених законом підстав для скасування рішення суду при апеляційному розгляді не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 14 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді: С.М. Верланов

ОСОБА_14