Справа №265/5445/16-ц
Провадження №2/265/140/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 квітня 2017 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області в складі:

головуючого судді Міхєєвої І.М.

за участю секретаря судового засідання Розсоха І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів, призначення опікуна, третя особа: Орган опіки та піклування Лівобережної районної адміністрації Маріупольської міської ради, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про виключення запису як батька з актового запису про народження дитини,

В С Т А Н О В И В :

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав та призначення опікуна, який в подальшому уточнила, додавши вимогу про стягнення аліментів.

Обгрунтовуючі позовні вимоги, посилається на те, що її сестра ОСОБА_2 у 2010 році народила дитину - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Батьком дитини записаний відповідач ОСОБА_3, який у вихованні дитини не брав участь з дня її народження. На даний час неповнолітній ОСОБА_4 перебуває на утриманні позивачки та мешкає разом з нею. Мати дитини є наркозалежною, вдома не з'являється, моральної та матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, не піклується про її фізичний і духовний розвиток. Відповідачі ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, не цікавляться життям дитини, станом її здоров'я. Одночасно з позбавленням відповідачів батьківських прав відносно неповнолітнього ОСОБА_4, позивачка просить призначити її опікуном над ним та стягувати з відповідачів на її користь аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частки з усіх видів їх заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму встановленого законом для дитини відповідного віку, щомісячно і до досягнення дітьми повноліття.

10.01.2017р. відповідач ОСОБА_3 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з 29.12.2007р. він перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2, з якою фактично припинив шлюбні відносини у 2008р., а 11.08.2010р. шлюб між ними було розірвано рішенням суду. 23.08.2010 року ОСОБА_2 від іншого чоловіка народила сина ОСОБА_5, в актовому записі про народження якого, на підставі ч.2 ст. 122 СК України було записано батьком ОСОБА_3 Проте з самого народження дитини відповідачка визнавала той факт, що він не є біологічним батьком її сина. Просив виключити відомості про нього з актового запису про народження дитини.

В судове засідання позивачка не з'явилась, в письмовій заяві просила розглянути справу без її участі, підтримала позовні вимоги та просила суд винести рішення про задоволення позову. Зустрічний позов визнала та не заперечувала проти його задоволення.

Відповідачка ОСОБА_2 у судове засідання не з'явилась, в письмовій заяві просила розглянути справу без її участі. Основні та зустрічні позовні вимоги визнала у повному обсязі.

Від третьої особи - Органу опіки та піклування Лівобережної районної адміністрації Маріупольської міської ради на адресу суду надійшов висновок про доцільність позбавлення відповідачки ОСОБА_2 батьківських прав.

Відповідач ОСОБА_3 позов не визнав, зазначаючи в письмовій заяві на адресу суду, що не є біологічним батьком неповнолітнього ОСОБА_4, а тому не може бути позбавлений батьківських прав відносно нього та не зобов'язаний сплачувати аліменти на його утримання. Свій зустрічний позов підтримав, просив виключити відомості про нього як батька з актового запису про народження неповнолітнього ОСОБА_4. Справу просив розглядати без його присутності.

Дослідивши матеріали та обставини справи, письмові докази, суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ст.165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

В судовому засіданні було встановлено, що 23.08.2010 року народився ОСОБА_4, матір'ю дитини відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1, виданого Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області від 15 квітня 2011 року, записана ОСОБА_2, батьком - ОСОБА_3.(а.с.10)

Відповідачка ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню свого сина, що підтверджується наявними в матеріалах справи і дослідженими судом письмовими доказами, які ніким не оспорювались. Зокрема її нотаріально засвідчена заява, свідчить, що ОСОБА_2 не заперечує проти позбавлення її батьківських прав відносно її малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. (а.с.12)

Відповідно до висновку Лівобережної районної адміністрації Маріупольської міської ради від 20.01.2017 року № 44.2-11023-44.1, відповідачка ОСОБА_2 свідомо нехтує своїми обов'язками, ухиляються від виховання, не проявляє щодо дитини материнської турботи, не цікавиться її життям та здоров'ям, не утримує матеріально. Тому, служба вважає за доцільне позбавити відповідачку батьківських прав відносно її сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. (а.с.79-80)

Частиною 1 ст.12 Закону України "Про охорону дитинства" та ч.ч. 1-3 ст.150 СК України передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Згідно пункту 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя (не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти). Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Оскільки в судовому засіданні, окрім визнання позову відповідачкою, на підставі досліджених доказів було встановлено судом достатньо підстав, що свідчать про те, що відповідачка ОСОБА_2, будучи матір'ю малолітнього ОСОБА_4, не піклується ним, не займається його вихованням, не забезпечує належними умовами для проживання та розвитку, тому з огляду на встановлені обставини справи, суд вважає, що в судовому засіданні було підтверджено доказами факт винної поведінки з боку відповідачки щодо ухилення її від виконання нею своїх батьківських обов'язків.

З урахуванням переліченого та з метою захисту інтересів дітей, суд вважає за доцільне задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 шляхом позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно ОСОБА_4.

Вирішуючи питання про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Як вбачається зі змісту ч.2 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав, суд приймає рішення про стягнення аліментів на дитину.

Вирішуючи питання про розмір аліментів, суд враховує вимоги ст. ст. 182, 183 СК України та приходить до висновку про можливість стягнення аліментів на користь позивача на утримання кожної дитини у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідачів.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дітей присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Відповідно до ч.ч 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Як встановлено судом, неповнолітній ОСОБА_4 проживає зі своєю тіткою ОСОБА_1 та перебуває на її матеріальному забезпеченні, нею створені всі належні умови для створення необхідних побутових умов для проживання дитини, її психологічного та морального розвитку.

Суд такими чином вважає, враховуючи викладене, що з відповідачки ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх видів доходів щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

На підставі ст. 58 Сімейного Кодексу України, опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сироти або позбавлені батьківського піклування. Згідно з ч.3 ст. 60 цього Кодексу, суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.

Таким чином, хоча суд й прийшов до висновку про позбавлення відповідачки ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, проте на час розгляду справи малолітній ОСОБА_4 не набув статусу дитини позбавленої батьківського піклування, подання органу опіки та піклування відсутнє.

З урахуванням наведеного суд вважає вимоги ОСОБА_1 про призначення її опікуном над малолітнім ОСОБА_4 є передчасними, тому відмовляє в задоволенні зазначених вимог. Також суд відмовляє в задоволенні вимог позивачки в частині позбавлення батьківських прав відповідача ОСОБА_3 та стягнення з нього аліментів, оскільки сторонами не заперечується той факт, що він не є біологічним батьком дитини.

Разом з тим, враховуючи досліджені в судовому засідання докази, як то, що неповнолітній ОСОБА_4 проживає зі своєю тіткою ОСОБА_1, перебуває на її матеріальному забезпеченні, нею створені всі належні умови для створення необхідних побутових умов для проживання дитини, її психологічного та морального розвитку, тому суд вважає за можливе залишити малолітнього ОСОБА_4 його тітці ОСОБА_1, для подальшого вирішення питання про встановлення над ним опіки.

Згідно п.1 ч.3 ст.6 Закону України «Про судовий збір» у разі коли в позовній заяві об'єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру. Таким чином, з відповідачів підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 1102 грн. 40 коп.

Вирішуючи питання щодо задоволення зустрічних позовних вимог, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.136 СК України особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 Сімейного кодексу України, має право оспорити своє батьківство, пред'явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини.

На підставі ч.2 ст.122 СК України дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу або визнання його недійсним, походить від подружжя.

Згідно з ч.2 ст.136 СК України у разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження.

Пунктом 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що оспорити батьківство мають право особа, яка записана батьком дитини в книзі реєстрації народжень шляхом пред'явлення позову про виключення відомостей про неї як батька з актового запису про народження дитини. Предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини.

Згідно свідоцтва про народження, виданого 15 квітня 2011 року Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народився хлопчик - ОСОБА_4, про що 15 квітня 2011 року зроблено відповідний актовий запис №320, батьком дитини записаний ОСОБА_3.

Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

На підставі ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів.

Згідно зі ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Відповідачка за зустрічним позовом ОСОБА_2 позовні вимоги визнала, із доводами позивача погодилась, що він не є батьком дитини.

Таким чином, судом встановлено, що позивач був записаний батьком сина відповідачки - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження, однак не є біологічним батьком дитини, що не заперечує його матір ОСОБА_2

На підставі наведеного, проаналізувавши всі докази в їх сукупності, приймаючи до уваги, що відповідачка позовні вимоги визнала, суд приходить до висновку про задоволення зустрічного позову у повному обсязі.

Разом з тим, суд зазначає що, ОСОБА_1 зазначена у зустрічній позовній заяві ОСОБА_6 про виключення відомостей про нього як батька з актового запису про народження неповнолітнього ОСОБА_4, є неналежним відповідачем.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 10,11, 60, 88, 213-215, 367 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів, призначення опікуна, третя особа: Орган опіки та піклування Лівобережної районної адміністрації Маріупольської міської ради - задовольнити частково.

Позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, батьківських прав стосовно неповнолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, аліменти у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4 на утримання дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 щомісячно, починаючи з 21.09.2016 р. і до повноліття дитини.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1102 грн. 40 коп.

В решті позовних вимог відмовити.

На підставі ч.1 п.1 ст. 367 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про виключення запису як батька з актового запису про народження дитини - задовольнити.

Виключити з актового запису № 320 від 15 квітня 2011 року про народження ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження, складеного Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, відомості про батька - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, громадянина України.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Донецької області в місті Маріуполі через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя І.М. Міхєєва