Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
ЄУН 321/1305/16Головуючий у 1-й інстанції Олійник М.Ю.
Пр. № 22-ц/778/616/17Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого судді Гончар М.С.

суддів Подліянової Г.С., Маловічко С.В.,

за участі секретаря Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 на рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 25 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення завдатку в подвійному розмірі та безпідставно отриманих коштів

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в якому просив стягнути з відповідача на свою користь сплачений ним завдаток в сумі 23000,00 грн. та додаткову суму 23000,00 грн., що відповідає розміру сплаченого завдатку, а всього 46000,00 грн., а також понесені ним судові витрати: витрати на правову допомогу в сумі 500,00 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі - 551,20 грн.

В обґрунтування свого позову позивач зазначав, що в листопаді 2014 року між ним та відповідачем ОСОБА_2 була досягнута домовленість стосовно купівлі - продажу однокімнатної квартири АДРЕСА_1 (нині - вул. Центральна) в смт. Михайлівка Михайлівського району, Запорізької області за ціною 50000,00 грн. В підтвердження своїх намірів, 12 листопада 2014 року, в якості завдатку, він передав відповідачу ОСОБА_2 15000,00 грн., про що свідчить письмова розписка від 12 листопада 2014 року, яка особисто складена відповідачем. Крім цього, 14 листопада 2014, року він додатково передав відповідачу ОСОБА_2 5000,00 грн., в якості завдатку, що також підтверджується її письмовою розпискою відповідача від 14 листопада 2014 року. Окрім цього, 15 січня 2015 року він додатково передав відповідачу ОСОБА_2 3000,00 грн. в якості завдатку, що також підтверджується її письмовою розпискою від 15 січня 2015 року. Загальна сума переданого ним завдатку за купівлю квартири склала - 23000,00 грн. Нотаріально угоду купівлі - продажу квартири вчинено не було в звязку з тим, що у відповідача були відсутні всі належні документи для нотаріального посвідчення угоди. На його неодноразові вимоги вчинити договір - купівлі квартири, відповідач йому відмовляла, а у подальшому йому стало відомо, що вона продала вказану квартиру іншій особі, чим порушила укладену домовленість. В добровільному порядку повернути вказану суму, відповідач відмовляється.

Рішенням Михайлівського районного суду Запорізької області від 25 листопада 2016 року позов позивача у цій справі (а.с. 47-49) задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 суму боргу в розмірі 23000,00 грн., а також витрати по сплаті судового збору в сумі 551,20 грн., а всього: 23551,20 грн.

В задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Позивач ОСОБА_4 із вищезазначеним рішенням суду першої інстанції погодився, останнє в апеляційному порядку не оскаржував.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції фактично в частині задоволення позовних вимог позивача, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідач ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 у своїй апеляційній скарзі (а.с. 53-57) просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог позивачеві відмовити у повному обсязі.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито (а.с. 75), справу призначено до апеляційного розгляду (а.с.77).

Розгляд цієї справи , призначений апеляційним судом на 23 лютого 2017 року не відбувся та був відкладений в порядку задоволення клопотання представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 (а.с. 82-83).

В автоматизованому порядку у колегії суддів у цій справі замінено суддею Подліяновою Г.С. суддю Кочеткову І.В. у звязку із тривалим відрядженням останньої (а.с. 91 -92).

Заслухавши у судовому засіданні 06 квітня 2017 року доповідь судді-доповідача, пояснення всіх осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, апеляційний суд має право її відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позов позивача частково у цій справі, керувався ст.ст. 10- 11, 57-64, 209, 212-215 ЦПК України та виходив із обґрунтованості та доведеності позовних вимог позивача у цій справі лише в частині їх задоволення.

Такі висновки суду першої інстанції є правильними, оскільки основані на доказах, поданих сторонами, які оцінені судом у відповідності до вимог ст. 212 ЦПК України, до встановлених правовідносин вірно застосовані норми матеріального права, відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи.

Так, судом першої інстанції було правильно встановлено, що в листопаді 2014 року між сторонами у цій справі - ОСОБА_4 та ОСОБА_2 була досягнута домовленість стосовно купівлі - продажу однокімнатної квартири АДРЕСА_2 (нині - вул. Центральна) в смт. Михайлівка, Михайлівського району Запорізької області за ціною 50000,00 грн.

12 листопада 2014 року ОСОБА_4 передав ОСОБА_2 15000,00 грн., 14 листопада 2014 року 5000,00 грн., а також 15 січня 2015 року 3000,00 грн., що підтверджується відповідними письмовими розписками ОСОБА_2 (засвідчені судом першої інстанції копії а.с. 5-7).

Договір купівлі-продажу квартири між сторонами не був укладений, ОСОБА_2 продала вказану квартиру іншій особі ОСОБА_5, що підтверджується відповідним договором купівлі-продажу від 13 вересня 2016 року (а.с. 27-29).

Вказані обставини визнані сторонами у суді першої інстанції, а тому не підлягають доказуванню в силу вимог ст. 61 ч. 1 ЦПК України.

Згідно із ч. 1 ст. 546 ЦК України завдаток є одним із видів забезпечення виконання зобовязання.

Ст. 547 ЦК України встановлено форму правочину щодо забезпечення виконання зобовязання.

Відповідно до ст. 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Відповідно до ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума чи рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобовязання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Внесення завдатку як способу виконання зобов'язання може мати місце лише у випадку наявності зобовязання, яке повинно було виникати на підставі договору купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Суд першої інстанції правильно встановив, що оскільки, договір купівлі-продажу квартири, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами у справі укладено не було, а сторони лише домовилися укласти такий договір в майбутньому, договір про завдаток нотаріально не посвідчений і є нікчемним, передані позивачем ОСОБА_4 відповідачу ОСОБА_2 гроші є авансом, який підлягає поверненню позивачу.

Ч.2 ст. 570 ЦК України встановлює презумпцію авансу так як на відміну від завдатку аванс це лише спосіб платежу, він не виконує забезпечувальної функції за правилами ч.1 ст. 546 ЦК України, а виконує функцію попередньої оплати.

Якщо б сторони у цій справі хотіли визначити, що сплачена сума є завдатком, вони мали здійснити наступне:

По-перше, між сторонами має бути укладений договір, яким передбачаються зобовязання сторін (сплата коштів боржником, та передання майна, надання послуг, тощо кредитором). Тобто це не може бути попередній договір про укладення у майбутньому основного договору. Це має бути саме основний договір. В інакшому випадку сплачена сума коштів вважатиметься авансом.

По-друге, форма домовленості про сплату завдатку має бути письмова. Сторони можуть укласти окремо договір завдатку або передбачити його умови в основному договорі.

По-третє, сторони мають прямо зазначити, що сума грошей, що сплачується боржником у рахунок майбутніх платежів є завдатком.

Суттєва відмінність авансу від завдатку полягає в тому, що на аванс не покладено функцію забезпечувати взяте сторонами на себе зобовязання незалежно від того, яка сторона відповідальна за невиконання зобовязання, той хто отримав аванс, повинен його повернути.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 59 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

При вищевикладених обставинах, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення боргу підлягає частковому задоволенню в частині стягнення суми авансу в розмірі 23000,00 грн.

Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 є такими, що не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції, а лише відображають позицію відповідача, висловлену нею в її запереченнях на позов позивача у цій справі, та яку вона та його представник вважають такою, що є єдино вірною та єдино можливою.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань (ст. 308 ч. 2 ЦПК України).

В силу вимог ст. 309 ч. 3 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, лише якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Порушення, передбачені ст. 309 ч. 3 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Описки суду першої інстанції в оскаржуємому рішенні зокрема в частині зазначення назви суми, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача «борг» замість «аванс», не є порушенням, передбаченим ст. 309 ч. 3 ЦПК України, та не можуть бути підставою для скасування апеляційним судом правильного по суті рішення суду першої інстанції у цій справі в порядку апеляційного перегляду останньої, а можуть бути виправлені у подальшому за заявою осіб, які беруть участь у справі, або за ініціативою суду судом першої інстанції в порядку ст. 219 ЦПК України.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами (ст. 303 ч. 2 ЦПК України).

Докази, передбачені ст. 303 ч. 2 ЦПК України, у цій справі відсутні.

В силу вимог ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 60 ч. 4 ЦПК України).

Суд першої інстанції на виконання вимог ст. 10 ч. 4 ЦПК України сприяв повному та всебічному зясуванню обставин цієї справи, розглянув дану справу повно, всебічно та з додержанням вимог ст. ст. 10-11, 57-61, 212 ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 10 ч. 3 ЦПК України).

Підстави для звільнення відповідача ОСОБА_2 від доказування, передбачені ст. 61 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Відповідач ОСОБА_2 та представник останньої не надали суду першої інстанції належних, допустимих доказів в обґрунтування своїх заперечень проти позову позивача у цій справі в частині його задоволення судом першої інстанції.

В силу вимог ст. 303 ч. 1 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді в першій інстанції.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги відповідача, як особи, яка подала апеляційну скаргу, не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухвалено з додержанням вимог ст. ст. 213-214 ЦПК України.

Суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами по справі, дав їм належну правову оцінку, а також дослідив надані сторонами докази і відповідно їх оцінив. Суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального права та не допустив порушень процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи. Суд першої інстанції прийняв рішення, яким спір знайшов своє належне вирішення.

Крім того, встановлено, що судом першої інстанції правильно з додержанням вимог ст. ст. 84, 79, 88 ЦПК України вирішено питання про розподіл між сторонами у цій справі понесених судових витрат, повязаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції.

За таких обставин, судова колегія не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції або ж його зміни.

Крім того, у разі відмови відповідачу ОСОБА_2 (інваліду 3 групи, копія посвідчення а.с. 61) у задоволенні її вищезазначеної апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у повному обсязі у цій справі, остання не має права на компенсацію за рахунок позивача ОСОБА_4 будь-яких понесених нею судових витрат, повязаних із розглядом цієї справи апеляційним судом, у тому числі у вигляді судового збору у розмірі 606, 32 грн. (а.с. 68), сплаченого нею за подачу цієї апеляційної скарги до апеляційного суду у цій справі.

Відповідно до п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402- VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

Керуючись ст.ст. 303, 307-308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 25 листопада 2016 року у цій справі залишити без змін.

Судове рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_1 ОСОБА_6ОСОБА_7