Справа №: 398/4065/16-ц
УХВАЛА

Іменем України

"16" лютого 2017 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі: головуючого судді Крімченко С.А. за участю секретаря Кулікової В.В., розглянувши скаргу КП Теплокомуненерго», де боржник ОСОБА_1, на бездіяльність старшого державного виконавця Олександрійського міськрайонного відділу ДВС ГУЮ в Кіровоградській області ОСОБА_2 на постанову про повернення виконавчого документу від 1.11.2016 року,

в с т а н о в и в :

КП Теплокомуненерго» звернулося до Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області зі скаргою на бездіяльність старшого державного виконавця Олександрійського міськрайонного відділу ДВС ГУЮ в Кіровоградській області ОСОБА_2 щодо неправомірного винесення постанови про повернення виконавчого документу від 1.11.2016 р.

Свої вимоги мотивує тим, що КП Теплокомуненерго» 17.08.2016 р. предявило до виконання до відділу ДВС судовий наказ, виданий Олександрійським міськрайонним судом 01.04.2015 року у справі №398/1459/15-ц про стягнення боргу з ОСОБА_3 на користь КП Теплокомуненерго», 2799 грн.60 коп. за отриману теплову енергію, 3% річних 124.14 грн., інфляційних нарахувань 615.46 грн., а також судового збору 121 грн.80 коп.

19.08.2016 року по данному судовому наказу було відкрито виконавче провадження №51985719 .

1.11.2016 р. державним виконавцем була ухвалена постанова про повернення виконавчого документа стягувачеві згідно п.5 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки не можливо встановити місце проживання боржника.

16.11.2016 року комунальне підприємство КП» Теплокомуненерго»отримало постанову про повернення виконавчого документа.

Згідно п. 2, 3 ст.18 ЗУ «Про виконавче провадження» державний виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Згідно ст. 24 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна складаються відповідні акти.

Якщо боржник добровільно не погашає зобовязання, то, згідно ст. 10 ЗУ «Про виконавче провадження» державний виконавець вживає заходів по примусовому виконанню рішення.

У даному випадку державний виконавець не вживав дій щодо виконання рішення та повернув судовий наказ без виконання так його і не виконавши.

В судове засідання боржник ОСОБА_3 не зявилася, про день, час та місце розгляду скарги повідомлялася належним чином, причини неявки не повідомила. Суд ухвалив провести розгляд скарги у її відсутність.

Представник КП « Тплокомуненерго» в судовому засіданні підтримала вимоги скарги та просила задовольнити.

Державний виконавець Тягній Р.В. в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні вимог скарги, подав письмові заперечення. Вважає, що ним вжито всіх заходів щодо примусового виконання судового наказу.

Заслухавши пояснення представника заявника, ст..державного виконавця, дослідивши матеріали виконавчого провадження та матеріали справи, суд вважає, що скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 385 ЦПК України скаргу на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод, такий строк є процесуальними та може бути поновлений за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, суд першої інстанції прийшов до підставного висновку про поважність причин пропуску строку звернення заявника зі скаргою до суду та поновив його.

За положеннями ст.14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Пунктом 9 частини третьої статті 129 Конституції України визначено, що до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Крім того, забезпечення належного виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Судом встановлено наступне.

Олександрійським міськрайонним судом 01.04.2015 року видано судовий наказ у справі №398/1459/15-ц про стягнення боргу з ОСОБА_3 на користь КП Теплокомуненерго», 2799 грн.60 коп. за отриману теплову енергію, 3% річних 124.14 грн., інфляційних нарахувань 615.46 грн., а також судового збору 121 грн.80 коп.

17.08.2016 р. комунальне підприємство «Теплокомуненерго» предявило даний судовий наказ до виконання до відділу ДВС Олександрійського міськрайонного управління юстиції. 19.08.2016 року по даному судовому наказу було відкрито виконавче провадження №51985719 .

1.11.2016 р. державним виконавцем була ухвалена постанова про повернення виконавчого документа стягувачеві згідно п.5 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки не можливо встановити місце проживання боржника. 16.11.2016 року комунальне підприємство» Теплокомуненерго» отримало постанову про повернення виконавчого документа.

Виконання судових рішень - це заключна стадія цивільного процесу. Отже, завданням ДВС є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом, тому перевірка вчинених таких дій державним виконавцем є фактично перевіркою дотримання положення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду й належного виконання рішення суду.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 8 постанови № 6 від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» роз'яснив, що при виконанні судових рішень про стягнення грошових коштів державний виконавець у першу чергу звертає стягнення на кошти боржника в гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитаріях цінних паперів, і лише за відсутності у боржника коштів і цінностей на належне йому інше майно, за винятком того, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення.

Наведений у додатку до Закону про виконавче провадження перелік видів майна громадян, на яке не може бути звернено стягнення за виконавчими документами, є єдиним для всіх випадків звернення стягнення на зазначене майно.

Судом встановлено, що старшим державним виконавцем Тягнієм Р.В. були зроблені запити в УПФ , ОДПІ, територіальний сервісний центр для виявлення наявності грошових коштів у боржника та транспортних засобів. Надано також витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо наявності зареєстрованого за боржником нерухомого майна.

Державним виконавцем 19.10.2016 року був складений акт про відсутність боржника за місцем проживання .Даний акт підписаний лише державним виконавцем.

Крім того, представник заявника в судовому засіданні зазначила, що державний виконавець не пропонувала їм прийняти участь в перевірці майна боржника за місцем його проживання і не повідомила, коли буде проведена така перевірка. Стягувач має можливість забезпечити транспортом державного виконавця та підготовлено приміщення для зберігання вилученого майна у боржників. Тому вважає, що державний виконавець належним чином не здійснив заходи щодо перевірки майнового стану боржника.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що державний виконавець не вжив всіх заходів щодо перевірки майнового стану боржника та передчасно повернув виконавчий документ стягувачу. Тому постанова про повернення виконавчого документа визнається незаконною та підлягає скасуванню. Згідно ч.1 ст. 41 Закону України « Про виконавче провадження» у разі, якщо постанова державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною, виконавче провадження підлягає відновленню.

Таким чином суд вважає, що оскаржувана постанова про закінчення виконавчого провадження від 1.11.2016 року є незаконною та підлягає скасуванню. Старшому державному виконавцю Олександрійського міськрайонного відділу ДВС ГУЮ в Кіровоградській області ОСОБА_2 необхідно вжити всіх передбачених Законом заходів для примусового виконання судового наказу.

Керуючись ст. 383-387 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

Визнати незаконною та скасувати постанову старшого державного виконавця Тягнія Романа Віталійовича від 1.11.2016 року про повернення виконавчого документа по виконавчому провадженню № 51985719 по справі №398/1459/15-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь КП «Теплокомуненерго» 2799 грн.60 коп. за отриману теплову енергію, 3% річних в сумі 124.14 грн., інфляційних нарахувань 615.46 грн., а також судового збору 121 грн.80 коп.

В іншій частині скарги відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана протягом 5 днів після її проголошення, а відсутніми особами після отримання її копії, через Олександрійський міськрайсуд до апеляційного суду Кіровоградської області.

Суддя