Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Гримич М.К., Кафідової О.В.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «Правекс-Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «Правекс-Банк» на рішення апеляційного суду Сумської області від 11 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Правекс-Банк» (далі - ПАТ КБ «Правекс-Банк») звернулося до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 18 вересня 2008 року між банком та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 15 134 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,99 % річних для своєчасної оплати вартості автомобіля та сплати страхових платежів за договорами страхування автомобіля. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 18 вересня 2008 року між ПАТ КБ «Правекс-Банк» та ОСОБА_4 був укладений договір поруки, відповідно до умов якого останній поручився перед кредитором боржника за виконання ним своїх зобов'язань. Позичальник взятих на себе зобов'язань за кредитним договором не виконав, у зв'язку з чим станом на 03 червня 2015 року у нього виникла заборгованість у розмірі 28 814,48 доларів США, яка складається з: 10 616 доларів США заборгованості за кредитом, 4 423,86 доларів США заборгованості зі сплати процентів, 9 978,43 доларів США неустойки (пені) за кредитом; 3 796,19 доларів США неустойки (пені) зі сплати процентів.

Враховуючи викладене, ПАТ КБ «Правекс-Банк» просило стягнути солідарно з відповідачів вказану вище заборгованість.

Рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 07 жовтня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Сумської області від 11 січня 2016 року скасовано рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог до ОСОБА_4 та закрито провадження у справі в цій частині.

Рішенням апеляційного суду Сумської області від 11 січня 2016 року рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог до ОСОБА_3 скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про задоволення позову частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Правекс-Банк» заборгованість за кредитним договором від 18 вересня 2008 року за період з 27 серпня 2012 року по 03 червня 2015 року: за тілом кредиту - 3 496 доларів США, за процентами - 1 831,72 доларів США; за період з 27 серпня 2014 року по 03 червня 2015 року: пеню за прострочення платежів за тілом кредиту - 2 293,77 доларів США, пеню за прострочення платежів за процентами - 955,87 доларів США. У задоволенні решти вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «Правекс-Банк», мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить змінити рішення суду апеляційної інстанції та збільшити розмір стягнутої заборгованості з 8 577,36 доларів США до 28 814,48 доларів США.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України (далі - ЦПК України) від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення позову частково, апеляційний суд виходив із того, що вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Разом з цим, апеляційний суд виходив з наявності правових підстав для стягнення пені в іноземній валюті - доларах США.

Проте з такими висновками повністю погодитись не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону судові рішення повністю не відповідають.

Судами встановлено, що 18 вересня 2008 року між банком та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 15 134 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,99 % річних терміном з 18 вересня 2008 року до 18 вересня 2013 року для своєчасної оплати вартості автомобіля та сплати страхових платежів за договорами страхування автомобіля.

Згідно умов вказаного кредитного договору від 18 вересня 2008 року позичальник зобов'язався погашати заборгованість за кредитом шляхом внесення коштів рівними частинами у розмірі 253 доларів США щомісяця до 10-го числа наступного місяця.

У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 18 вересня 2008 року між ПАТ КБ «Правекс-Банк» та ОСОБА_4 укладено договір поруки, відповідно до умов якого поручитель поручився перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

ІНФОРМАЦІЯ_1 поручитель ОСОБА_4 помер.

Ухвалою апеляційного суду Сумської області від 11 січня 2016 року закрито провадження у справі в частині позовних вимог, заявлених до померлого поручителя ОСОБА_4

Згідно наданих позивачем розрахунків, станом на 03 червня 2015 року відповідач мав загальну заборгованість перед банком у розмірі 28 814,48 доларів США, з яких: 10 616 доларів США заборгованість за кредитом, 9 978,43 доларів США пеня за несвоєчасне погашення кредиту, 4 424 доларів США - відсотки, 3 796,19 доларів США - пеня за несвоєчасне погашення відсотків.

Останній платіж у розмірі 300 грн. на погашення тіла кредиту позичальник здійснив 13 грудня 2010 року.

ОСОБА_3 звернувся до суду першої інстанції із заявою, в якій просив застосувати позовну давність.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 цього Кодексу).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Відповідно до умов кредитного договору від 18 вересня 2008 року сторони встановили як строк дії договору - до 18 вересня 2013 року, так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів.

Таким чином, умовами договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями.

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Вказані вище висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постановах від 06 квітня 2016 року № 6-2520цс15, від 03 лютого 2016 року № 6-18цс16, від 06 листопада 2013 року № 6-116цс13, яка відповідно до норм ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Апеляційний суд обґрунтовано виходив із того, що вимога кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Також, апеляційний суд навів вірні розрахунки в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту та процентами, дослідив їх обґрунтованість, а також докази, що їх підтверджують.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі в частині вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту та процентами, були предметом дослідження судом апеляційної інстанції та при їх дослідженні та встановленні апеляційним судом в цій частині були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин рішення апеляційного суду про часткове задоволення щодо стягнення основної суми боргу за тілом кредиту та за процентами за період з 27 серпня 2012 року по 03 червня 2015 року є обґрунтованим та вірним, а тому в цій частині його необхідно залишити без змін.

Разом з тим, судами залишено поза увагою те, що валюта, в якій банком нарахована пеня, є долари США.

Законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (ст. 192 ЦК України).

Відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Проте, положення ч. 2 ст. 192, ч. 3 ст. 533 ЦК України, Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» можуть бути застосовані тільки при вирішенні питання про стягнення основної заборгованості за кредитом та стягнення відсотків за користування валютним кредитом і не підлягають застосуванню при вирішенні питання про стягнення штрафів та пені.

Таким чином, пеня має обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями лише у національній валюті України - гривні.

Вказані вище висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 09 грудня 2015 року № 6-2479цс15, яка відповідно до норм ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Вищевикладене залишилося поза увагою апеляційного суду, який у порушення вимог статей 60, 212 ЦПК України не надав належної оцінки наданому банком розрахунку заборгованості, у якому пеня за прострочення сплати кредиту нараховані в доларах США, не перевірив обґрунтованості їїнарахуванняу валюті США, не сприяв всебічному та повному з'ясуванню обставин справи, не попередив про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій, зокрема не запропонував позивачу надати інший розрахунок кредитної заборгованості із розрахунком пені у гривні.

Згідно з ч. 3 ст. 335 ЦПК України суд не обмежений доводами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Таким чином, апеляційний суд невірно застосував норми матеріального права у частині визначення розміру пені в іноземній валюті - доларах США.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково, ухвалене апеляційним судом рішення в частині стягнення пені - скасуванню з направленням справи в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції з підстав, передбачених ч. 3 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись статтями 336, 337, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «Правекс-Банк» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Сумської області від 11 січня 2016 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення пені скасувати, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

У решті рішення апеляційного суду Сумської області від 11 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: М.К. Гримич

О.В.Кафідова

О.В.Умнова

І.М. Фаловська