УхвалА

іменем україни

3 квітня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

Гулька Б.І., Журавель В.І., ХоптиС.Ф.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення коштів за договором позики за касаційною скаргою представника ОСОБА_5 - ОСОБА_7 - на ухвалу апеляційного суду м. Києва від 24 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним вище позовом, у якому просив стягнути солідарно з ОСОБА_5 таОСОБА_6 на його користь суму основного боргу за договором позики в розмірі 177 тис. дол. США, що еквівалентно 2 297 460 грн, суму штрафу в розмірі 113 200 грн, 3 % річних за користування чужими грошовими коштами - 54 377 грн 36 коп., інфляційні втрати - 414 574 грн 93 коп., а всього 2 879 612 грн 29 коп.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 3 березня 2015 року відкрито провадження у даній справі та призначено справу до розгляду.

Не погоджуючись із указаною ухвалою районного суду, представник ОСОБА_5 - ОСОБА_7 - 3 червня 2015 року звернувся до апеляційного суду із апеляційною скаргою.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 10 червня 2015 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_7 - на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 3 березня 2015 року залишено без руху та надано строк для усунення її недоліків.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 10 серпня 2015 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_7 - на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 3 березня 2015 року визнано неподаною та повернуто заявнику.

26 жовтня 2015 року представник ОСОБА_5 - ОСОБА_7 - повторно звернувся до суду з апеляційною скаргою на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 3 березня 2015 року.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 21 грудня 2015 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_5 на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 3 березня 2015 року у вказаній справі відмовлено з підстав, передбачених ч. 3 ст. 297 ЦПК України.

10 лютого 2016 року представник ОСОБА_6 - ОСОБА_7 - звернувся до апеляційного суду із апеляційною скаргою на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 3 березня 2015 року.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 18 лютого 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 3 березня 2015 року залишено без руху та надано строк для усунення її недоліків.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 7 квітня 2016 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 3 березня 2015 року у вказаній справі відмовлено на підставі ч. 3 ст. 297 ЦПК України.

18 травня 2016 року представником ОСОБА_5 - ОСОБА_7 - подано апеляційну скаргу на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 3 березня 2015 року.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 26 травня 2016 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_5 - ОСОБА_7 - на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 3 березня 2015 року у вказаній справі відмовлено на підставі п. 3 ч. 4 ст. 297 ЦПК України.

19 липня 2016 року представник ОСОБА_5 - ОСОБА_7 - вкотре подав апеляційну скаргу на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 3 березня 2015 року.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 24 листопада 2016 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_5 - ОСОБА_7 - на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 3 березня 2015 року у вказаній справі відмовлено на підставі п. 3 ч. 4 ст. 297 ЦПК України.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_5 - ОСОБА_7, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить оскаржувану ухвалу апеляційного суду м. Києва від 24 листопада 2016 року скасувати, справу направити до апеляційного суду для вирішення питання відкриття апеляційного провадження.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що судове рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_5 - ОСОБА_7, апеляційний суд, вірно застосувавши положення п. 3 ч. 4 ст. 297 ЦПК України, правильно виходив із того, що оскільки ухвалою апеляційного суду м. Києва від 21 грудня 2015 року заявнику з підстав ч. 3 ст. 297 ЦПК України відмовлено у відкритті апеляційного провадження, то повторний розгляд апеляційної скарги цієї особи на це саме рішення чи ухвалу суду положеннями норм ЦПК України не передбачено.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду і вважає доводи касаційної скарги про обмеження права на суд безпідставними, оскільки прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободвизнає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватись, зокрема для дотримання правил судової процедури і це не є порушенням права на справедливий суд (рішення у справі «Станков проти Болгарії» від 12 липня 2007 року).

При цьому легітимна мета обмеження прав дотримана, права позивача не порушені.

Отже, судове рішення апеляційного суду є законним і обґрунтованим й підстав для його скасування немає.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 342 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_7 - відхилити.

Ухвалу апеляційного суду м. Києва від 24 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

С.Ф. Хопта