У Х В А Л А

судового засідання

06.04.2017 р. Франківський районний суд міста Львова в складі :

головуючої судді Мартинишин М.О.

при секретарі Потюк В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові справу за скаргою ОСОБА_1 з участю зацікавленої особи Відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Львівській області на дії державного виконавця, -

в с т а н о в и в :

Стягувач ОСОБА_1 звернувся із скаргою про визнання дій державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_2 неправомірними та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження ВП №36554592 від 31.12.2015 року.

Відповідно до змісту скарги, скаржник посилаючись на те, що 20.02.2017р. він отримав оскаржувану постанову. Вважає, що така суперечить п.8 ч.1 ст.49 Закону України Про виконавче провадження, оскільки виконавче провадження підлягає закінченню лише у випадку фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Державний виконавець у постанові покликається на платіжне доручення, №1298, в якому зазначений невірно реквізити документа, а саме: від 26.03.2014 року, а в дійсності від 25.03.2014 року. Крім цього, з оскаржуваної постанови неможливо встановити дату коли сума боргу була перерахована на рахунок стягувача, не містить жодних відомостей, які б вказували на дату фактичного виконання в повному обсязі судового наказу. Посилання державного виконавця на платіжне доручення про перерахування коштів на відповідний рахунок стягувача як підставу про закінчення виконавчого провадження є надуманим, а тому незаконним, оскільки із такого платіжного доручення можна встановити лише дату завершення процедури проведення платіжного доручення, але неможливо встановити дату коли сума боргу була перерахована на рахунок стягувача. Відсутність конкретної дати перерахунку суми боргу згідно виконавчого документа на його рахунок порушує його право, так як унеможливлює йому здійснити компенсацію втрати частини заробітної плати у звязку з затримкою термінів її виплати у відповідності до ст.34 Закону України «Про оплату праці». Тому вважає указану постанову незаконною, винесену з порушенням вимог Закону України Про виконавче провадження. Просить скаргу задоволити.

Скаржник в судове засідання не зявився, подав заяву про слухання скарги у його відсутності, скаргу підтримує повністю, просить таку задовольнити.

Представник відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Львівській області в судове засідання не зявився, хоча був належно та вчасно повідомлений про день, час та місце розгляду скарги, а тому суд вважає за можливим розглянути скаргу у його відсутності.

Дослідивши матеріали справи, зясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що скаргу слід задоволити, з наступних підстав.

За умовами ст.383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи. Скаргу може бути подано до суду безпосередньо або після оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби до начальника відповідного відділу державної виконавчої служби. Скарга подається до суду, який видав виконавчий документ (ст.384 ЦПК України).

Судами встановлено, що за заявою ОСОБА_1 18 грудня 2012 року Франківським районним судом м.Львова було видано судовий наказ №2-н/1326/1829/2012 про стягнення з Державного підприємства Львівський науково-дослідний радіотехнічний інститут на користь ОСОБА_1 заборгованості по заробітній платі в розмірі 5250,51 грн. та стягнуто з Державного підприємства Львівський науково-дослідний радіотехнічний інститут на користь держави судовий збір107,30 грн.

Відповідно до статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною ОСОБА_2 України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України Про виконавче провадження.

Згідно постанови державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_2 ВП №36554592 від 31.12.2015 року закінчено виконавче провадження з примусового виконання зазначеного судового наказу, з тих підстав, що платіжним дорученням №1298 від 26.03.2014 року сума боргу згідно виконавчого документа перерахована на відповідний рахунок стягувача. Таким чином державний виконавець дійшов висновку, що рішення суду було виконано в повному обсязі у визначений рішенням спосіб і порядок, на підставі чого, ним було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у відповідності з п.8 ч.1 ст.49 Закону України Про виконавче провадження.

Статтею 49 Закону України Про виконавче провадження встановлено випадки, коли виконавче провадження підлягає закінченню.

У відповідності з п.8 ч.1 ст.49 Закону України Про виконавче провадження виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Відповідно до змісту ст. 52 вказаного закону, стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах.

Проте, оскаржувана постанова не містить відомостей, якими б підтверджувалося фактичне виконання в повному обсязі судового наказу №2-н/1326/1829/2012, виданого 18.12.2012 року Франківським районним судом м.Львова, яким стягнуто з Державного підприємства Львівський науково-дослідний радіотехнічний інститут на користь ОСОБА_1 заборгованості по заробітній платі в розмірі 5250,51 грн., а саме не містить конкретної дати перерахунку суми боргу згідно виконавчого документа на рахунок стягувача та зазначені невірно реквізити документа - платіжного доручення №1298, а саме дата вказана від 26.03.2014 року, а в дійсності від 25.03.2014 року.

Згідно статті 11 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець: здійснює необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом.

Як зазначив Пленум Вищого адміністративного суду України в абзаці першому пункту 20 своєї постанови від 13 грудня 2010 року № 3 Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби державний виконавець зобов'язаний здійснювати необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом.

При цьому, будь-яких доказів на судове засідання, які б підтверджували фактичне виконання рішення згідно з виконавчим документом державним виконавцем, суду не надано.

За таких обставин, суд вважає, що в даному випадку закінчення виконавчого провадження з посиланням на п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження" є неправомірним, а державним виконавцем не здійснено всіх необхідних заходів щодо своєчасного і повного виконання рішення, у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом.

Як випливає з положень частини 1 статті 51 Закону України Про виконавче провадження, у разі якщо постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною, виконавче провадження підлягає відновленню протягом трьох робочих днів з дня надходження рішення суду.

Як передбачає ч.2 ст. 387 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державного виконавця або іншу особу державної виконавчої служби задовольнити вимоги заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку, що дії державного виконавця не відповідають вимогам Закону України "Про виконавче провадження", вчинені не в повному обсязі, а оскаржувана постанова є передчасною, тому скарга ОСОБА_1 є обґрунтованою, слід задоволити її з наведених міркувань.

Керуючись ст. ст. 4, 10, 11, 208, 210, 218, 383-389 ЦПК України, Законом України Про виконавче провадження, суд,-

у х в а л и в :

Скаргу ОСОБА_1 з участю зацікавленої особи Відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Львівській області на дії державного виконавця задовольнити.

Визнати дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_2 щодо винесення постанови про закінчення виконавчого провадження ВП №36554592 від 31.12.2015 року неправомірними.

Скасувати постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_2 про закінчення виконавчого провадження ВП №36554592 від 31.12.2015 року.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Апеляційного суду Львівської області через суд першої інстанції шляхом подачі в п'ятиденний строк з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Мартинишин М.О.