Справа № 405/3653/16-ц
Провадження №2/405/607/16
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 лютого 2017 року Ленінський районний суд м. Кіровограда у складі:
головуючого судді Іванової Л.А.
при секретарі Береді Я.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кропивницький цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,
Представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 (діє на підставі угоди № 24 від 24.02.2016 року) в інтересах позивача звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, обґрунтувавши його тим, що між ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договори позики грошових коштів, відповідно до яких 09.07.2013 року ОСОБА_1 передала відповідачу кошти в розмірі 2000 доларів США, та 21.08.2013 року кошти у розмірі 3000 доларів США, а всього 5000 доларів США, терміном до 01.04.2014 року, про що відповідачем було складено письмову розписку. Представник позивача також зазначила, що станом на 04.05.2016 року відповідач ОСОБА_2 борг не повернула, при цьому, остання стала уникати зустрічей з позивачем, на пропозиції якої добровільно повернути борг відповідач відмовляє, та дає обіцянки позивачу повернути борг пізніше. Окрім того, представник позивача вказала, що відповідно до розписки, наданої відповідачем ОСОБА_2, остання зобовязалася виплачувати позивачу щомісячно 10% від суми позики.
З посиланням на ст.ст. 625, 1046-1049, ч. 1 ст. 1050 ЦК України, представник позивача просила стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 борг за договором позики в розмірі 5000 доларів США, що згідно з офіційним курсом НБУ гривні до долара США на момент звернення до суду з позовом складає 126 600 грн., а також 3% річних у розмірі 10 559,12 грн., та 10% від суми позики щомісячно, що становить 420 840 грн., а всього 557 399,12 грн. Крім того, просила стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати по справі, які складаються з судового збору в розмірі 5573 грн. 99 коп.
Позивач в судове засідання не зявилася, повідомлена належним чином про дату, час та місце судового розгляду справи, представник позивача надала заяву за вх. № 3886 від 22.02.2017 року, в якій просила розглянути дану справу без її участі, просила позов задовольнити.
Відповідач в судове засідання не з'явилася, повідомлена належним чином про дату, час та місце судового розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення 25.01.2017 року, причини неявки суду невідомі, заяв, клопотань не надходило, на підставі чого суд вважає, що відповідач не скористалася своїм процесуальним правом на участь в судовому засідання та подання суду доказів.
Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд визнав за можливе розглянути справу у відсутності відповідача за наявними у справі доказами та в порядку ч. 1 ст. 225 ЦПК України ухвалив розглядати справу заочно.
Дослідивши докази по справі в їх сукупності, зясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернулася позивач, виходячи з положень ст.10 та ст.11 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає, що вимоги позивача обґрунтовані, ґрунтуються на вимогах закону, разом з тим є такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір позики, за яким відповідач ОСОБА_2 взяла в борг у позивача ОСОБА_1 09.07.2013 року грошові кошти в розмірі 2000 доларів США, та 21.08.2013 року грошові кошти у розмірі 3000 доларів США, з виплатою 10 % від суми позики щомісячно, на строк до 01.04.2014 року.
На підтвердження укладення договору позики позичальник ОСОБА_2 надала розписку від 15.03.2014 року, відповідно до якої підтвердила факт, що отримала від позикодавця ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 2000 доларів США 09.07.2013 року та 3000 доларів США 21.08.2013 року відповідно.
Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Частиною 1 ст.1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.
На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч.2 ст.1047 ЦК).
Відповідно до правової позиції Верховного Суду України у справі №6-63цс13 від 18 вересня 2013 року письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.
З огляду на викладене вище, судом відзначається, що написана ОСОБА_2 розписка про те, що вона взяла в борг у ОСОБА_1 кошти в сумі 2000 доларів США та 3000 доларів США, а всього 5000 доларів США є підтвердженням як укладення між ними договору позики, прийняттям сторонами умов та зобовязань за договором позики, так і засвідченням отримання ОСОБА_2 від ОСОБА_1 зазначеної грошової суми.
Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядок, що встановлені договором.
Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
В свою чергу, відповідно до ч.2 ст.530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обовязку не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обовязок у семиденний строк від дня предявлення вимоги, якщо обовязок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до звичаїв ділового обороту у випадку належного виконання грошового зобов'язання розписка повертається боржникові з відповідною відміткою про виконання.
З огляду на викладене вище, приймаючи до уваги, що строк повернення відповідачем ОСОБА_2 боргу за договором позики на загальну суму 5000 доларів США, визначений в договорі та який становить 01.04.2014 року, минув, предявлені позивачем розписки свідчать про те, що відповідач борг не повернула, чим порушила право позивача як позикодавця за договором позики на її повернення, при цьому, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, виходячи з положень ст.ст.1046-1049 ЦК України, які регулюють спірні правовідносини, та розглядаючи зазначену цивільну справу на підставі ст.ст.10, 11 ЦПК України в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що відповідач ОСОБА_2, як позичальник, не виконала зобовязання перед позивачем ОСОБА_1, як позикодавцем, щодо повернення суми позики в загальному розмірі 5000 доларів США, що на момент звернення позивача до суду з даним позовом за офіційним курсом, встановленого на 04.05.2016 року Національним банком України гривні до долара США (100 доларів США = 2520,0907 грн.) складає 126 004,50 грн.
Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Окрім того, частиною 1 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Судом встановлено, що відповідно до наданої відповідачем ОСОБА_2 розписки, строк повернення отриманих у позивача ОСОБА_1 коштів у борг на суму 2000 доларів США від 09.07.2013 року та на суму 3000 доларів США від 21.08.2013 року становить 01.04.2014 року, однак в зазначений в розписці строк кошти не були повернуті, на підставі чого відповідач є такою, що прострочила виконання грошового зобовязання.
Крім того, відповідно до вимог ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, тобто вихідним моментом для розрахунку є наступний день після закінчення встановленого договором чи законом строку сплати.
У звязку з зазначеним, судом відзначається, що розрахунок 3% річних слід проводити з 01.04.2014 року, який становить (3% х суму боргу х кількість прострочених днів) / 365 (кількість днів у році) = (3% х 126 004 грн. 50 коп. (основна сума боргу за договором позики) х 765 календарних днів (кількість прострочених днів за період з 01 квітня 2014 року по 04 травня 2016 року) / 365 (кількість днів у році) = 7 922 грн. 75 коп.
З огляду на викладене вище, з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 підлягає стягненню основний борг за договором позики в розмірі 126 004 грн. 50 коп., 10 % в місяць від суми позики, що становить 420 855 грн. 03 коп., та в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України 3% річних від простроченої суми, що становить 7 922 грн. 75 коп.
Судові витрати, понесені позивачем при пред'явленні позову до суду, які складаються з судового збору в розмірі 5 573 грн. 99 коп., підлягають стягненню з відповідача в порядку ч.1 ст.88 ЦПК України.
На підставі вищевикладеного, відповідно до ст.ст.192, 526, 1046, 1047, 1049 ЦК України, керуючись ст.ст.3, 4, 10, 11, 15, 59, 60, 88, 213-215, 224-226 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,- задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, заборгованість за договором позики в розмірі 554 782 грн. (пятсот пятдесят чотири тисячі сімсот вісімдесят дві) грн. 28 коп., з якої 126004 (сто двадцять шість тисяч чотири) грн. 50 коп. основний борг, 7922 грн. (сім тисяч девятсот двадцять дві) грн. 75 коп. 3% річних, 420 855 (чотириста двадцять тисяч вісімсот пятдесят пять) грн. 03 коп. 10 % в місяць від суми позики.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 судовий збір в розмірі 5 573 грн. 99 коп.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Кіровоградської області через Ленінський районний суд м. Кіровограда шляхом подачі до суду першої інстанції протягом десяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом десяти днів з дня отримання його копії.
В порядку статті 233 ЦПК України заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого ЦПК України.
Суддя Ленінського районного суду
м. Кіровограда Л.А. Іванова