Справа № 524/6169/16-ц
Провадження №2/524/222/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.02.2017 року Автозаводський районний суд м. Кременчука Полтавської області у складі:

головуючого - судді Рибалки Ю.В.,

при секретарі судового засідання - Денисенко Н.В.,

за участі: позивача - ОСОБА_1, представника позивача - ОСОБА_2, відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_1до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав, призначення опікуна,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2016 ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав, встановлення опіки та призначення опікуна.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що є рідною бабусею малолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, мати якої, ОСОБА_4, є її рідною донькою.

Батьки малолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, не проявляли щодо неї жодної турботи, і вона фактично позбавлена батьківського піклування. Батьки не беруть жодної участі у вихованні та утриманні дитини. ОСОБА_6 з 2011 року і по теперішній час перебуває на її утриманні та вихованні. Вона забезпечує її харчуванням, одягом та всім необхідним, доглядає та виховує її.

Просила позбавити ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Встановити опіку над малолітньою ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, призначивши її, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, опікуном.

Позивач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні проти позову заперечував, просив відмовити у задоволенні.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не повідомляла.

Представник третьої особи органу опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради у судове засідання не прибула, попередньо надавши до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, проти позову не заперечувала.

Вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв'язку, об'єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяв по суті, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно зі ст. 164 п. 2 Сімейного кодексу України, мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Згідно зі ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є рідною бабусею малолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, мати якої, ОСОБА_4, є її рідною донькою.

Батьки малолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживають окремо. ОСОБА_6 з 2011 року і по теперішній час проживає з позивачем.

Відповідно до довідки Дошкільного навчального закладу (ясла-садок) №63 від 01.04.201 №41, матір і батька ОСОБА_5 працівники закладу за останні три роки не бачили і не мали змоги поспілкуватись телефоном. Турботу за здоров'я та виховання дівчинки взяла на себе бабуся, ОСОБА_1 (а.с. 12).

Згідно довідки Кременчуцької міської дитячої лікарні, з 09.04.2013 по 17.04.2013, з 05.05.2014 по 18.05.2014 по догляду за дитиною знаходилась мати, а останні відвідування поліклініки були з бабусею (а.с.13).

Рішенням Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області від 30.05.2016 №474 надано висновок про доцільність позбавлення ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, батьківських прав відносно її малолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Комісія з питань захисту прав дитини Кременчуцької районної державної адміністрації Полтавської області надала висновок від 02.06.2016 про доцільність позбавлення ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, батьківських прав відносно її малолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Суд критично оцінює посилання позивача на те, що ОСОБА_4 не заперечує проти позбавлення її батьківських прав відносно малолітньої доньки - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується її заявою, засвідченою приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Остаховою Н.П. від 15.03.2016, зареєстровано в реєстрі за №338, оскільки вказана заява складено роком раніше, обставини, що спонукали її на складення вказаної заяви могли змінитись.

Згідно ст.150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної ради Української РСР № 798 від 27.02.1991 року визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дітей та несуть відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства», предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Пленум Верховного Суду України в п.п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Відповідно до ч.3 ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної ради Української РСР № 798 від 27.02.1991 року, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Європейський суд з прав людини у справі «Савіни проти України» (CASE OF SAVINY v. UKRAINE) №39948/06, п. 49-50) наголосив на такому: хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (див., наприклад, справу «Ньяоре проти Франції» (Gnahore v. France), № 40031/98, п. 59, ECHR 2000 -IX). Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава - відповідач повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини (див., наприклад, справу «Скоццарі та Дж'юнта проти Італії» (Scozzari & Giunta v. Italy), [GC], №№ 39221/98 і 41963/98, п. 148, ЄСПЛ 2000 -VIII).

Згідно частини 1 ст.179 ЦПК України, предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.ч.1,3,4 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оцінивши надані сторонами докази, суд прийшов до висновку про те, що виняткові обставини, необхідні для позбавлення відповідачів батьківських прав, відсутні. Так, аргументи позивача про ухилення відповідачів від виконання батьківських обов'язків жодним доказом не підтверджені. Довідки з поліклініки та дошкільного начального закладу, які відвідує малолітня ОСОБА_5, надані суду, не є достатнім доказом самоусунення відповідачів від виконання батьківських обов'язків, що інтереси дитини під загрозою і довірити її подальше виховання батькам ніяк не можна.

Суд не погоджується із висновками органу опіки і піклування та комісії з питань захисту прав дитини, оскільки на думку суду вони є такими, що суперечить інтересам дитини та факти, зазначені в них, в повній мірі не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду.

Суд, бере до уваги, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, та для його застосування повинні існувати виняткові обставини, наявність яких, під час розгляду справи позивачем не доведено, а тому позов задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 164, 180, 182 СК України, ст. 14, 57 - 59, 208, 209, 212 - 215, 233 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову - відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Полтавської області шляхом подачі апеляційної скарги через Автозаводський районний суд м. Кременчука протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Ю.В. Рибалка