Справа № 369/8580/16-ц
Провадження № 2/369/266/17
РІШЕННЯ

Іменем України

07.03.2017 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Волчко А.Я.

за участю секретаря: Раситюк М.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, третя особа: ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом до ОСОБА_2 сільської ради Києво-Святошинського району Київської області про визнання права власності на спадкове майно.

Заявлені позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 3 січня 2016 року помер ОСОБА_4.

Згідно заповіту, посвідченого 7 жовтня 2008 року ОСОБА_5 державним нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори за реєстраційним № 2-5330, спадкоємцем всього майна ОСОБА_4 є, ОСОБА_1.

На час смерті ОСОБА_4 перебував в шлюбі з нею ОСОБА_1. Їх шлюб зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського РУЮ м. Києва 17 вересня 2004 року за актовим записом № 795.

Осіб, які мають право на обовязкову частку в спадщині ОСОБА_4, немає.

На час смерті ОСОБА_4, зокрема, належала: а) земельна ділянка площею 0,2500 га, кадастровий номер :02:006:0028 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, село Неграші, вулиця Шевченка, № 45; а) земельна ділянка площею 0,1524 га, кадастровий номер :02:006:0027 для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський райой, село Неграші, вулиця Шевченка, № 45.

Загальна вартість вказаного спадкового майна складає 249648 грн. коп.

Вказані ділянки належали ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 7 грудня 2005 року, реєстраційний номер 1-5769, виданого ОСОБА_6, державним нотаріусом Першої Київської обласної державної нотаріальної контори.

ОСОБА_4 замовив у Державному інституті Київський інститут землеустрою» технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) яка виготовлена в 2009 році.

На підставі вказаного проекту землеустрою Управління Держземагенства у Києво-Святошинському районі Київської області 13 січня 2014 року зареєструвало у Державному земельному кадастрі України за ОСОБА_4:

а) земельну ділянку площею 0,2500 га, кадастровий номер :02:006:0028 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, село Неграші, вулиця Шевченка, № 45 (сорок пять);

а) земельну ділянку площею 0,1524 га, кадастровий номер :02:006:0027 для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, село Неграші, вулиця Шевченка, № 45 (сорок пять).

Із-за смерті ОСОБА_4 не встиг зареєструвати право власності на вказані земельні ділянки.

ОСОБА_1, прийняла спадщину, яка відкрилась після померлого 3 січня 2016 року ОСОБА_4 шляхом подачі заяви від 22 січня 2016 року № 3 про прийняття спадщини ОСОБА_7, приватному нотаріусу Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області, якою відкрита спадкова справа № 2 за 2016 рік.

1 вересня 2016 року позивач ОСОБА_1, звернулася до ОСОБА_7, приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області, із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказані земельні ділянки.

Постановою ОСОБА_7, приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області, від 1 вересня 2016 року вих. № 02-3 1/162 позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказані земельні ділянки.

Позивач вважає, що має право отримати у власність вказані земельні ділянки, як спадкоємець за заповітом померлого 3 січня 2016 року ОСОБА_4.

Тому позивач просила визнати за нею, ОСОБА_1, в порядку спадкування за заповітом після померлого 3 січня 2016 року ОСОБА_4 право власності на:

а) земельну ділянку площею 0,2500 га, кадастровий номер :02:006:0028 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, село Неграші, вулиця Шевченка, № 45;

а) земельну ділянку площею 0,1524 га, кадастровий номер :02:006:0027 для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, село Неграші, вулиця Шевченка, № 45.

Позивач в судове засідання не зявилась, звернулась до суду з проханням слухати справу за її відсутність, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 сільської ради у судове засідання не зявився, про день слухання справи повідолялися належним чином, надіслали до суду заяву, просили розглядати справу за їх відсутність.

Третя особа: ОСОБА_3 у судове засідання не зявився, про день слухання справи повідомлявся належним чином, надіслав до суду заяву, згідно якої просив слухати справу без його участі, проти задоволення позову не заперечував.

У зв'язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши зібрані у справі докази, приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 3 січня 2016 року помер ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії I-БК №358936, актовий запис №242.

Як вбачається із матеріалів спарви, згідно заповіту, посвідченого 7 жовтня 2008 року ОСОБА_5 державним нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори за реєстраційним № 2-5330, спадкоємцем всього майна ОСОБА_4 є, ОСОБА_1, що підтверджується заповітом серії ВКО №552091 від 07.10.2008 року.

На час смерті ОСОБА_4 перебував в шлюбі з ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії 1-БК №277225 виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського РУЮ м. Києва 17 вересня 2004 року за актовим записом № 795.

Осіб, які мають право на обовязкову частку в спадщині ОСОБА_4, немає.

На час смерті ОСОБА_4, зокрема, належала: а) земельна ділянка площею 0,2500 га, кадастровий номер :02:006:0028 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, село Неграші, вулиця Шевченка, № 45; а) земельна ділянка площею 0,1524 га, кадастровий номер :02:006:0027 для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський райой, село Неграші, вулиця Шевченка, № 45.

Загальна вартість вказаного спадкового майна складає 249648 грн.

Вказані ділянки належали ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 7 грудня 2005 року, реєстраційний номер 1-5769, виданого ОСОБА_6, державним нотаріусом Першої Київської обласної державної нотаріальної контори.

ОСОБА_4 замовив у Державному інституті Київський інститут землеустрою» технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) яка виготовлена в 2009 році.

На підставі вказаного проекту землеустрою Управління Держземагенства у Києво-Святошинському районі Київської області 13 січня 2014 року зареєструвало у Державному земельному кадастрі України за ОСОБА_4:

а) земельну ділянку площею 0,2500 га, кадастровий номер :02:006:0028 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, село Неграші, вулиця Шевченка, № 45 (сорок пять);

а) земельну ділянку площею 0,1524 га, кадастровий номер :02:006:0027 для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, село Неграші, вулиця Шевченка, № 45 (сорок пять).

Із-за смерті ОСОБА_4 не встиг зареєструвати право власності на вказані земельні ділянки.

ОСОБА_1, прийняла спадщину, яка відкрилась після померлого 3 січня 2016 року ОСОБА_4 шляхом подачі заяви від 22 січня 2016 року № 3 про прийняття спадщини ОСОБА_7, приватному нотаріусу Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області, якою відкрита спадкова справа № 2 за 2016 рік.

1 вересня 2016 року позивач ОСОБА_1, звернулася до ОСОБА_7, приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області, із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказані земельні ділянки.

Постановою ОСОБА_7, приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області, від 1 вересня 2016 року вих. № 02-3 1/162 позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказані земельні ділянки.

Вважає, що мають право отримати у власність вказані земельні ділянки.

Смерть ОСОБА_4 підтверджується свідоцтвом про смерть серія 1-БК № 358936, виданого Відділом реєстрації смерті у м. Києві Головного територіального управління юстиції у місті Києві 4 січня 2016 року.

Наявність у позивача права на спадкуванням за заповітом підтверджується заповітом, посвідченим 7 жовтня 2008 року ОСОБА_5, державним нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори за реєстраційним № 2-5330.

ЇЇ шлюб з ОСОБА_4 підтверджується свідоцтвом про одруження 1-БК № 277225, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського РУЮ м. Києва 17 вересня 2004 року

Як вбачається із матеріалів справи, згідно свідоцтва про право на спадщину від 27.12.2005 року ОСОБА_4 успадкував після смерті ОСОБА_8 спадкове майно, яке складається із: земельної ділянки площею 0,4024 га, наданої для будівництва та обслуговування жилого будинку (0,2500 га) і ведення ОПГ (0,1524 га), що знаходиться в селі Неграші, Києво-Святошинського району Київської області, по вулиці Шевченка, під №45, належної померлій, ОСОБА_8, на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії КВ № 051764, виданого ОСОБА_2 сільською Радою 29 січня 2004 року на підставі рішення виконкому цієї ж сільради від 17 березня 1997 року за № 18, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 894. Вказана земельна ділянка складається з сільськогосподарських угідь - 0,4024 га (з них: ріллі - 0,4024га) нормативна грошова оцінка земельної ділянки складає 2281 гривня 41 копійка. Згідно даних Державного земельного кадастру зазначена земельна ділянка обтяжена наступними обмеженнями: зміна цільового використання, дотримання вимог екологічного зонування.

Належність ОСОБА_4 вказаних земельних ділянок підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 7 грудня 2005 року, реєстраційний номер 1-5769, виданим ОСОБА_6, державним нотаріусом Першої Київської обласної державної нотаріальної контори та витягами з Державного земельного кадастру про земельні ділянки, виданими Управлінням Держземагенства у Києво-Святошинському районі Київської області 13 січня 2014 року.

Прийняття позивачем спадщини та відмова у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельні ділянки підтверджується постановою ОСОБА_7, приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області, від 1 вересня 2016 року вих. № 02-31/162.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обовязку у натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Додатково цивільне законодавство визначає, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до положень ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами ст.ст.57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів.

Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

У визначений ст. 1270 Цивільного кодексу України термін, позивач звернулася до приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області для прийняття спадщини, але приватний нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, оскільки мною не надано правовстановлюючого документу на спадкову земельну ділянку.

Відповідно до вимог ст. 25, 328, 346 ЦК України, у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визнання належності цього майна попередньому власнику та спадкоємцям вирішується судом.

Згідно до вимог ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Як вбачається з вимог п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року Про судову практику у справах про спадкування, відповідно до статті 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут).

Правило статті 1225 ЦК України, про те, що при переході до спадкоємців права власності на житловий будинок, інші будівлі та споруди до них переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, і у розмірі, який необхідний для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом, необхідно розуміти так, що така ділянка переходить у власність або користування спадкоємців, якщо її було надано в установленому порядку, в межах, визначених при наданні, за умови, що спадкодавець не складав заповіту щодо розпорядження земельною ділянкою, належною йому на праві власності.

Спадкодавець може передавати за заповітом частину належної йому земельної ділянки, тоді інша частина цієї ділянки спадкується за законом. У разі коли спадкодавець заповів всю земельну ділянку або її частину іншим особам, які не успадковували нерухоме майно, то спадкоємці мають право на земельну ділянку, на якій розміщено нерухоме майно та на частину ділянки, яка є необхідною для його обслуговування, незалежно від змісту заповіту.

За такими правилами здійснюється й перехід права на землю при спадкуванні права на частину нерухомого майна, а якщо був установлений порядок користування ним - то з урахуванням цього порядку.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше право не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За правилами ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також; у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно з ст. 41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 07.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» 1950, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків,

Кожен має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

За приписами ст. 3 ЦПК України, встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів, в тому числі і визнання права. Тобто, за змістом ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, з позовом про визнання права.

Статтями 328, 1216, 1217, 1218, 1220, 1222, 1258, 1268, 1269, 1296ЦК України встановлено загальні положення про право власності, порядок її набуття та припинення права власності.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, що відображено в ч. 3 ст. 1222, ч. 1 ст. 1220 ЦК України.

Відповідно до ст. 1216 цього ж Кодексу спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України, визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За приписами ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Згідно із ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або

Відповідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про задоволення позову у повному обсязі.

Докази, що спростовують даний висновок суду, станом на час розгляду справи відсутні.

Керуючись до ст.ст. 5, 16, 328, 392, 1220, 1225, 1261, 1268, 1269, 1270, 1274, 1275 ЦК України, Постанови ПВС № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», ст.ст. 58, 124 Конституції України,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сілсьької ради Києво-Святошинського району Київської області про визнання права власності на спадкове майно - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, в порядку спадкування за заповітом після померлого 03 січня 2016 року ОСОБА_4 право власності на:

земельну ділянку площею 0,2500 га кадастровий номер :02:006:0028, яка розташована за адресою Київська область, Києво-Святошинський район, с. Неграші, вул. Шевченка, 45;

земельну ділянку площею 0,1524 га кадастровий номер 0:02:006:0027, яка розташована за адресою Київська область, Києво-Святошинський район, с. Неграші, вул.. Шевченка, 45.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: А.Я. Волчко