Справа № 242/5690/16-ц
Провадження № 2/242/282/17
2 лютого 2017 року м.Селидове
Селидівський міський суд Донецької області в складі:
- головуючого - судді Коліщук З.М.,
- за участю секретаря Яцканич А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку ч.2 ст.197 ЦПК цивільну справу за позовною заявою публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Український фінансовий світ", предявлена представником уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "КБ "УФС" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
Представник уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Український фінансовий світ" звернувся до суду з вказаною позовною заявою, в якій просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 6216,26 грн., зазначивши в обґрунтування позовних вимог наступне.
16.09.2013 року між ПАТ «Український фінансовий світ» та ОСОБА_1 було укладено договір № 008/2279Кс про надання споживчого кредиту, відповідно до умов якого 16.09.2013 року позивач надав ОСОБА_1 готівкою кредитні кошти(кредит) у розмірі 5000,00 грн. на строк до 15.09.2015 року зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 25%(процентів) річних та щомісячною комісійною винагородою за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 1% від первісної суми кредиту. Відповідач порушив умови Кредитного договору в частині своєчасного повернення кредиту, сплати процентів та комісійної винагороди, в результаті чого виникла заборгованість, яка станом на 04.08.2016 року становить 6 216, 26 грн., з яких: - 2101,36 грн.- сума заборгованості за кредитом; - 1097,78 грн. сума заборгованості за нарахованими процентами; - 1250,00 грн. сума заборгованості по комісійній винагороді; - 1767,12 грн. сума пені, нарахованої за несвоєчасну сплату кредиту, процентів, комісійної винагороди, що зумовило необхідність в судовому захисті інтересів юридичної особи.
Представник Уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію ПАТ "КБ "УФС" (діючий на підставі довіреності) у судове засідання не зявився, в порядкуст. 158 ЦПК України, надіслав на адресу суду письмове клопотання про розгляд справи в його відсутність, не заперечує проти ухвалення судом заочного рішення.
Відповідач в судове засідання не зявився. Про дату, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.
За таких обставин в порядку, передбаченому ч.1 ст.224 ЦПК України, за згодою позивача, суд вважає за можливе вирішити справу у відсутності відповідача, на підставі наявних в ній даних і доказів, з постановленням заочного рішення.
Зясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд встановив наступне.
Відповідно до розпорядження Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31.03.2016 № 18/0/38-16 Про призначення територіальної підсудності справ, справи, які підсудні Авдіївському міському суду Донецької області, розглядаються Селидівським міським судом Донецької області.
Позивач обґрунтовуючи свої позовні вимоги посилався на те, що 16.09.2013 року між ПАТ «Український фінансовий світ» та ОСОБА_1 було укладено договір № 008/2279Кс про надання споживчого кредиту, відповідно до умов якого 16.09.2013 року позивач надав ОСОБА_1 готівкою кредитні кошти(кредит) у розмірі 5000,00 грн. на строк до 15.09.2015 року зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 25%(процентів) річних та щомісячною комісійною винагородою за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 1% від первісної суми кредиту. Відповідач порушив умови Кредитного договору в частині своєчасного повернення кредиту, сплати процентів та комісійної винагороди, в результаті чого виникла заборгованість в розмірі 6216,26 грн., яку просить стягнути з відповідача.
Згідно матеріалів справи постановою правління Національного банку України від 10 листопада 2014 року № 717 відкликано банківську ліцензію та ліквідовано ПАТ «КБ «УФС» (а.с. 22).
Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 13 листопада 2014 року № 119 розпочато з 13 листопада 2014 року процедуру ліквідації ПАТ «КБ «УФС» (а.с. 31), рішенням від 05 листопада 2015 року № 201 строки здійснення процедури ліквідації ПАТ «КБ «УФС» продовжено на два роки по 12 листопада 2017 року (а.с. 23).

Відповідно до ст. 129 Конституції України, ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно розяснень Пленуму Верховного Суду України, які викладені в пункті 6 постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», при ухваленні рішення суд відповідно до ст. 212 ЦПК України оцінює докази з урахуванням вимог ст. ст.58 та 59 ЦПК України про їх належність і допустимість. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України з а кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Згідно частини 1 ст. 11 Закону України від 12.05.1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (в редакції Закону України від 1 грудня 2005 року № 3161-IV) договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Статтею 1055 ЦК України встановлено, що к редитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Частиною 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» також встановлено, що договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі.

Споживач не зобов'язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі.

У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: 1) сума кредиту; 2) детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) право дострокового повернення кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6)умови дострокового розірвання договору; 7) інші умови, визначені законодавством.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені між ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Виходячи з наведених правових норм, єдиним належним та допустимим доказом укладення між сторонами кредитного договору та досягнутих сторонами умов такого договору є укладений ними в письмовій формі кредитний договір, зі змісту якого суд має встановити умови надання кредиту, зокрема, суму кредиту, строк та порядок її повернення; річну відсоткову ставку за кредитом, строки та порядок її сплати; відповідальність за порушення умов кредитного договору, в тому числі розмір та порядок нарахування пені за прострочення виконання кредитних зобовязань.

Позивач на підтвердження своїх позовних вимог ні оригінал, ні належним чином посвідчену копію договору 008/2279Кс про надання відповідачу ОСОБА_1 споживчого кредиту, заборгованість за яким вимагає стягнути, не надав.

Суд не бере до уваги посилання позивача на те, що керівник банку ОСОБА_2 та головний бухгалтер банку ОСОБА_3 не виконали свої обов`язки та не передали уповноваженій особі Фонду печатки, бухгалтерську та іншу документацію банку, те що ОСОБА_4 було оголошено в розшук. Надані на підтвердження факту заволодіння майном банку звернення до Міністерства внутрішніх справ України від 15 серпня 2014 року № б/н (а.с. 17-19, відповідь Слідчого управління Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 25 грудня 2015 року за №4/1335(а.с.20), не є доказами укладення між сторонами кредитного договору.

На підтвердження позовних вимог ПАТ «КБ «УФС» надало виписки з особових рахунків, відкритих на імя ОСОБА_1 за період з 16.09.2013 року по 30.11.2016 року, зокрема, за рахунками: № 1382.980 (а.с. 4), № 1382.980 (а.с.5), № 1382.980 (а.с. 7-9), № 1382.980 (а.с. 10 - 12), № 1382.980 (а.с.13) та меморіальні ордери: № 379-3 від 16.09.2013 року на видачу кредитних коштів на суму 5000,00 грн. (а.с. 14), № 354-15 від 09.07.2014 року сплату тіла згідно кредитної угоди № 008/2279Кс від 16.09.2013 р. на суму 298,50 грн. (а.с. 15), № ТR.45525.484.327 від 12.06.2014 року на погашення кредиту на суму 290,69 грн. (а.с. 16).

Однак, суд вважає, що зазначені виписки з особових рахунків та меморіальні ордери не є належним та допустимими доказами укладення між сторонами кредитного договору, змісту його умов та отримання позивачем коштів за кредитним договором.

З виписок цих особових рахунків не вбачається зміст зобов`язань банку та позичальника щодо умов надання кредитних коштів, їх повернення та сплати процентів за користування кредитом. Зазначені виписки не підписані посадовою особою банка, яка несе відповідальність за ведення бухгалтерського обліку та відповідно за достовірність зазначених в виписках відомостей.

Відповідно до п. 2.16. Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Національного банку України від 18.06.2003 року № 254, під час приймання розрахункових документів відповідальний виконавець перевіряє правильність їх оформлення і засвідчує своїм підписом та відбитком штампа банку. Якщо операція потребує додаткового контролю, то документ, на підставі якого здійснена така операція, перевіряється особою, яка виконує контрольні функції (далі - контролер), і засвідчується її підписом. Електронні документи засвідчуються електронним цифровим підписом відповідних працівників під час їх створення. Контролер має засвідчувати електронні документи своїм цифровим підписом лише після того, як перевірив наявність цифрових підписів відповідальних виконавців та отримав позитивний результат.

Проте наданий позивачем видатковий касовий ордер № 379-3 не містять ні підписів відповідальних виконавців, ні штампів банку, ні електронних цифрових підписів(а.с.14).

Відповідно до Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Національного банку України від 18.06.2003 року № 254, організація операційної діяльності передбачає наявність документованих операційних процедур (правил) за всіма операціями, що здійснюються банками відповідно до законодавства України (пункт 1.5.). Операції, які здійснюють банки, мають бути належним чином задокументовані (пункт 4.1). Підставою для відображення операцій за балансовими та/або позабалансовими рахунками бухгалтерського обліку є первинні документи (пункт 4.2). Первинні документи мають бути складені під час здійснення операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення в паперовій та/або в електронній формі (пункт 4.3).

Позивачем не надано суду первинних бухгалтерських документів, оформлених згідно з вимогами зазначеного Положення, щодо суми отриманого відповідачем кредиту за кредитним договором №008/2279Кс від 16.09.2013 року.

Відповідно до частини 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Будь-яких доказів щодо типу та розміру процентної ставки, порядку сплати процентів за користування кредитними коштами позивачем суду не надано.

Заявляючи позовні вимоги про стягнення пені, позивач в позовній заяві не зазначив чи була вона передбачена договором, за порушення яких зобов`язань, в якому розмірі. Будь яких доказів щодо наявності між сторонами домовленості щодо права позивача на неустойку (пеню) за порушення зобов`язань за договором та її розміру позивач суду не надав.

Відповідно до частини 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доводи позивача про те, що оригінал кредитного договору № 008/2279Кс від 16.09.2013 року зберігався у м. Донецьк, на території проведення антитерористичної операції, та керівником банку,головним бухгалтером не було передано уповноваженій особі Фонду печатки, бухгалтерську та іншу документацію банку; що факт втрати банком документів підтверджується оголошенням в газеті «Голос України» від 16.10.2014 року № 199; що за фактом заволодіння майном та документами банк звертався до правоохоронних органів; що на офіційному сайті МВС України міститься інформація за 14 липня 2014 року про те, що 12 липня 2014 року в Ворошиловському районі м. Донецька невідомі особи захопили приміщення банку і за цим фактом відкрито кримінальне провадження, суд вважає недоведеними.

Наявність об`єктивних перешкод у наданні банком кредитного договору, на що посилається позивач, не є підставою для звільнення позивача від доказування факту укладення ним кредитного договору з відповідачем.

Відповідно до частини 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У справах позовного провадження суд не має права витребувати необхідні докази за власною ініціативою.

За встановлених обставин, суд дійшов висновку про те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог. Надані позивачем докази не підтверджують факт укладення з відповідачем кредитного договору, умови надання кредитних коштів. Позивачем не надано допустимих доказів на підтвердження факту виконання ним своїх зобов`язань за кредитним договором, зокрема, не доведено, що відповідач має перед банком кредитні зобов'язання.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Український фінансовий світ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості не обґрунтовані і не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст.10, 11, 57-60, 212-215,224,226 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Відмовити у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Український фінансовий світ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Заява про перегляд заочного рішення може бути подана до місцевого суду протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засідання під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя