ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07.02.2017 року м. Житомир
Богунський районний суд міста Житомира у складі:
головуючої судді Семенцової Л.М.,
за участі секретаря Глущенко Я.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства фінансів Російської Федерації про відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоровя, -
Свої вимоги мотивував тим, що 31.08.1982 року внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася з вини водія ОСОБА_2, який керував автомобілем, що належав радгоспу «Грачовський» (хутір Грачов Боковського району Ростовської області РФ) він отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження. На підставі висновку МСЕК визнаний інвалідом ІІ групи довічно із втратою професійної працездатності 60 %. Вироком Боковського районного суду Ростовської області від 30.11.1982 року ОСОБА_2 засуджено за ч. 1 ст. 211 КК РРФСР. Відшкодування шкоди, що завдана в результаті каліцтва, було покладено на радгосп «Грачовський». Рішенням Дзержинського районного суду Житомирської області від 03.12.1993 року з радгоспу «Грачовський» на користь позивача стягнуто 144 тис. крб. на відшкодування шкоди у звязку із ушкодженням здоровя та призначено щомісячну компенсацію за втрату здоровя щомісячно по 36 тис. крб., починаючи з 01.12.1993 року, довічно. Однак із січня 2001 року будь-які виплати йому не надходили і він дізнався, що радгосп «Грачовський» ліквідовано. При його зверненні для зясування питання щодо здійснення подальших виплат йому було надано відповідь від Головного управління Міністерства юстиції РФ про те, що подальші виплати будуть здійснені через Фонд соціального страхування РФ. Втім виплат він отримував.
У судове засідання позивач та його представник ОСОБА_3 не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Позивач надав до суду заяву з проханням проводити розгляд справи у його відсутності та відсутності його представника, позов підтримує та проти проведення заочного розгляду справи не заперечує.
Представник відповідача у судове засідання повторно не з'явився, будучи належним чингм повідомленим про час та місце розгляду справи, причини неявки до суду не повідомив, заяв про розгляд справи у його відсутності до суду не надходило. Судове доручення про вручення відповідачу виклику до суду та інших документів, а також про виконання окремих процесуальних дій виконане не було.
Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про спірні правовідносини сторін, а тому за згодою позивача суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів згідно статей 224-226 ЦПК України та у відсутності позивача і представників сторін.
Суд, дослідивши письмові матеріали справи, зясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.
Як розяснив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ у п. 9 ОСОБА_3 № 24-754/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про практику розгляду судами цивільних справ з іноземним елементом» розгляд цивільних справ з іноземним елементом здійснюється за «законом суду», тобто юридичною підставою застосування іноземного права на території України є норми ЦПК, Закон України «Про міжнародне приватне право» тощо.
Норми права інших держав суд застосовує у разі, коли це встановлено законом України чи міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України (ч. 6 ст. 8 ЦПК України).
Застосування права іноземної держави охоплює всі його норми, які регулюють відповідні правовідносини. Застосування норми права іноземної держави не може бути обмежене лише на тій підставі, що ця норма належить до публічного права (ст. 6 Закону України «Про міжнародне приватне право»).
Згідно із положеннями ч. 1 ст. 42 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22.01.1993 року, яку ратифіковано Верховною Радою України із застереженнями Законом № 240/94-ВР (240/94-ВР) від 10.11.1994 року із подальшими змінами, зобов'язання про відшкодування шкоди, крім тих, що випливають з договорів і інших правомірних дій, визначаються за законодавством Договірної Сторони, на території якої мало місце дія або інша обставина, що послужила підставою для вимоги про відшкодування шкоди.
Виходячи із положень ст. 8 Закону України «Про міжнародне приватне право» від 23.06.2005 року при застосуванні права іноземної держави суд чи інший орган встановлює зміст його норм згідно з їх офіційним тлумаченням, практикою застосування і доктриною у відповідній іноземній державі.
Відповідно до ч. 1 ст. 49 згаданого Закону права та обов'язки за зобов'язаннями, що виникають внаслідок завдання шкоди, визначаються правом держави, у якій мала місце дія або інша обставина, що стала підставою для вимоги про відшкодування шкоди.
Судом встановлено, що позивач отримав ушкодження здоровя внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась на території Російської Федерації 31.08.1982 року з вини водія ОСОБА_2, який керував автомобілем, що належав радгоспу «Грачовський».
Вироком Боковського районного суду Ростовської області від 30.11.1982 року ОСОБА_2 був визнаний винним в заподіянні тілесних ушкоджень позивачу та засуджений за ст. 211 ч. 1 КК РРФСР.

Як убачається з довідки МСЕК від 22.09.1992 року, позивач був визнаний інвалідом ІІ групи довічно.

Рішенням Дзержинського районного суду Житомирської області від 02.10.1987 року стягнуто з радгоспу «Грачовський» на користь позивача 6607,95 крб. завданої шкоди, щомісячно по 145,76 крб., починаючи з 01.10.1987 року до дня переосвідування, тобто до 28.10.1987 року.

Рішенням Дзержинського районного суду Житомирської області від 03.12.1993 року стягнуто з радгоспу «Грачовський» на користь позивача за період з 01.08.1993 року по 30.11.1993 року на відшкодування шкоди у звязку з ушкодженням здоровя 144 тис. крб. та 36 тис. крб., починаючи з 01.12.1993 року, довічно. Як встановлено цим рішенням суду, втрата професійної працездатності ОСОБА_1 становить 60 %.

Частинами 3 та 4 ст. 61 ЦПК України визначено, що обставини, визнані судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце дії та чи вчинені вони цією особою.

Так як місцем події є територія Російської Федерації, тому застосуванню підлягають норми права РФ, які регулюють спірні правовідносини, а саме ст. ст. 444, 445, 454, 459, 461 ГК РРФСР в редакції 1964 року, чинній на час виникнення спірних правовідносин.

Зазначеними судовими рішеннями на радгосп «Грачовський» як власника джерела підвищеної небезпеки покладено обовязок з відшкодування завданої позивачу шкоди внаслідок ушкодження його здоровя.

На підставі ухвали Арбітражного суду Ростовської області 28.09.2007 року до ЄДРЮО було внесено запис про ліквідацію СПК радгосп «Грачовський».

Відповідно до ч. 2 ст. 1093 ГК РФ у випадку ліквідації юридичної особи, визнаної у встановленому порядку відповідальною за шкоду, спричинену життю чи здоровю, належні платежі повинні бути капіталізовані для виплати їх потерпілому за правилами, встановленими законом або іншими правовими актами.

Вказана норма конкретизована у п. 1 ст. 135 Федерального закону від 26.10.2002 року № 127-ФЗ «О несостоятельности (банкротстве)», згідно якого «… порядок и условия капитализации соответствующих повременных платежей определяются Правительством Российской Федерации».

Постановою Уряду Російської Федерації від 17.11.2000 року № 863 затверджено Порядок внесення у Фонд соціального страхування Російської Федерації капіталізованих платежів при ліквідації юридичних осіб страхувальників по обовязковому соціальному страхуванню від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань, а постановою Фонду соціального страхування РФ від 30.07.2001 року № 72 затверджено Методику розрахунку розміру капіталізуємих платежів для забезпечення по обовязковому соціальному страхуванню від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань при ліквідації (банкрутстві) юридичних осіб страхувальників. Однак відповідний порядок та методики розрахунку встановлені даними правовими актами лише для випадків, коли потерпілий є працівником юридичної особи по трудовому договору.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 28 Перехідних положень Федерального закону від 24.07.1998 року № 125-ФЗ «Про обовязкове соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань» особам, які отримали до вступу в силу цього Федерального закону каліцтво, професійне захворювання або інше ушкодження здоровя, повязані з виконанням ними трудових обовязків і підтверджені у встановленому порядку..., забезпечення по страхуванню проводиться страхувальником згідно з цим Федеральним законом незалежно від строків отримання каліцтва, професійного захворювання або іншого ушкодження здоровя. Отже, дія даного Закону поширюється лише на осіб, які мають право на відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоровя, внаслідок виконанням ними трудових обовязків.

Отже, згідно наведеної постанови № 863 органом, який від імені Російської Федерації приймає на себе зобовязання ліквідованого боржника по відшкодуванню шкоди, спричиненої здоровю чи життю, є Фонд. Згідно із Законом № 125-ФЗ Фонд здійснює таке відшкодування шкоди тільки при настанні страхового випадку і тільки особам, застрахованим по обовязковому соціальному страхуванню від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань або їх утриманцям (у випадку смерті застрахованого).

Позивач не відноситься до даної категорії осіб, оскільки в матеріалах справи відсутні належні і допустимі докази отримання ним трудового каліцтва. Шкода здоровю позивача спричинена внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відповідальність за яку визначена судовими рішеннями, що набули законної сили, радгоспу «Грачовський» саме як власнику джерела підвищеної небезпеки, а не як страхувальнику.

У пункті 40 Постанови Пленуму Верховного Суду Російської Федерації від 26.01.2010 року № 1 «Про застосування судами цивільного законодавства, що регулює відносини за зобовязанням внаслідок заподіяння шкоди життю або здоровю громадянина» розяснено, що при розгляді справ, повязаних з капіталізацією платежів при банкрутстві (ліквідації) юридичної особи, визнаної у встановленому порядку відповідальною за шкоду, спричинену життю або здоровю потерпілого (який не є застрахованим або іншою особою, яка має право на страхові виплати), слід зясовувати, чи мала місце згода потерпілого на передачу Російській Федерації права вимоги до боржника в розмірі капіталізованих платежів (пункт 3 статті 135 Федерального закону від 26.10.2002 року № 127-ФЗ «О несостоятельности (банкротстве)»). При цьому потрібно враховувати, що у випадку отримання потерпілим капіталізованих платежів, розрахованих конкурсним керуючим, зобовязання боржника, визнаного банкрутом, припиняються. Якщо ж право вимоги до боржника в розмірі капіталізованих платежів зі згоди потерпілого перейшло до Російської Федерації (за вимогою Федеральної податкової служби, яка представляла інтереси Російської Федерації за обовязковими платежами і грошовими зобовязаннями в справі про банкрутство боржника), то обовязок держави по виплаті щомісячних сум по відшкодуванню шкоди здоровю потерпілого повинна виконуватись за рахунок коштів казни Російської Федерації (федерального бюджету) в особі Міністерства фінансів Російської Федерації, оскільки до теперішнього часу Урядом Російської Федерації... не визначений державний орган, уповноважений проводити ці виплати, а після визначення такого органу цим органом.

Таким чином, оскільки капіталізованих платежів позивач не отримав та зі змісту позовної заяви слідує, що з січня 2001 року йому будь-яких виплат на відшкодування шкоди у звязку з ушкодженням здоровя не надходило, зобовязання ліквідованого правонаступника радгоспу «Грачовський» з відшкодування завданої йому шкоди перейшло до держави і підлягає виконанню за рахунок казни Російської Федерації в особі Міністерства фінансів Російської Федерації. Така правова позиція висловлена в ухвалі Вищого арбітражного суду Російської Федерації від 16.10.2007 року №13821/07 по справі № А12-5248/01-С50.

За наведених обставин суд вважає обґрунтованими вимоги позову до відповідача в частині стягнення з нього на користь позивача 49779,32 грн. на відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоровя, та щомісячно по 839,69 грн., починаючи з 01.11.2015 року довічно згідно розрахунку страхових виплат за період з 01.07.2010 року по 31.12.2015 року, проведеного відділенням виконавчої дирекції фонду у місті Житомирі Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Міністерства фінансів Російської Федерації на користь ОСОБА_1 49779,32 грн. на відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоровя, та щомісячно по 839,69 грн., починаючи з 01 листопада 2015 року довічно.

У задоволенні решти вимог позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Житомирської області через Богунський районний суд міста Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем до Богунського районного суду міста Житомира протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Л.М. Семенцова