Справа № 331/710/17
Провадження № 2/331/494/2017
03 квітня 2017 року Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді Жукової О.Є.
при секретарі Орманджи Ю.Ю.
за участю позивача- Нестеренко І.В.
представника позивача-третьої особи- Котелевського К.В.
розглянув в відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя справу за позовом ОСОБА_1 до Підприємства споживчої кооперації «Виробничо-торгівельне підприємство»Універсал» Запорізької обласної спілки споживчих товариств , третя особа ОСОБА_2 про визнання права власності за набувальною давністю,
У січні 2017 року ОСОБА_1 в особі адвоката ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до Підприємства споживчої кооперації «Виробничо-торгівельне підприємство»Універсал» Запорізької обласної спілки споживчих товариств, третя особа ОСОБА_2, в якому просила суд визнати за нею право власності на квартиру № 3, що знаходиться в буд. № 183 по вул. Гоголя у м. Запоріжжя.
В обґрунтування позову зазначила, що тривалий час має постійне місце проживання у вказаній квартирі, яку не має змоги приватизувати.
Посилаючись на те, що квартирою Позивач заволоділа добросовісно, володіє нею відкрито та безперервно більше 30 років, просить визнати за нею право власності на квартиру в порядку набувальної давності на підставі ст. 344 ЦК України.
В судовому засіданні представник позивача повністю підтримав вимоги ОСОБА_1 та додатково зазначив, що позивач володіє квартирою № 3, що знаходиться в буд. № 183 по вул. Гоголя у м. Запоріжжя, добросовісно, відкрито та безперервно на протязі більше 10 років. З урахуванням положень пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, роз'яснень, вказаних у постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 року № 5 та улисті Верховного суду України від 01.07.2013 р. «Аналіз деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ» просить даний позов задовольнити.
Відповідач по справі Підприємство споживчої кооперації «Виробничо-торгівельне підприємство» Універсал» Запорізької обласної спілки споживчих товариств у судове засідання свого представника не направив, хоча про час день та місце слухання справи був повідомлений належним чином. Причину неявки суду не повідомив. Заперечень стосовно позовних вимог позивача, суду не надав.
Третя особа надала через адвоката ОСОБА_3 в судовому засіданні клопотання, в якому зазначила, що не заперечує проти задоволення позовних вимог.
Статтею 157 ЦПК України визначено, що суд розглядає справу протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі, а справи про поновлення на роботі, про стягнення аліментів - одного місяця. У виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду справи, суд ухвалою може подовжити розгляд справи, але не більш як на пятнадцять днів.
Крім того, однією з основних вимог до поведінки судді, закріплених у ст. 6 Закону України «Про статус суддів»: - при здійсненні правосуддя дотримуватися вимог Конституції та законів України, забезпечувати повний, всебічний та обєктивний розгляд судових справ з дотриманням установлених законом строків.
Виходячи з зазначених нормативно-правових актів України та з урахуванням того, що справа перебуває в провадженні суду значний час, її розгляд неодноразово відкладався, взявши до уваги пояснення представників позивача та третіх осіб, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника відповідача по справі, провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Суд, вивчивши матеріали справи, взявши до уваги пояснення позивача, його представника, приходить до наступного.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
З матеріалів справи вбачається, що на підставі рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради народних депутатів, що оформлене протоколом № 15/26 від 16 квітня 1982 р., батько Позивача, ОСОБА_4, отримав обмінний ордер № 1391 від 17 квітня 1982 р. на квартиру АДРЕСА_1. Разом з ОСОБА_4 право на вселення до вказаної квартири отримали його дружина ОСОБА_5 (Третя особа) та позивач. На підставі ордеру Позивач разом з батьками почала проживати у вказаній квартирі (а.с. 8).
Своє місце проживання у ній Позивач зареєструвала 09 липня 1982 р., що підтверджується відмітками в паспорті (а.с. 7). 14 грудня 2009 р. ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ЖС № 155223 від 18 грудня 2009 р. (а.с.9).
На сьогоднішній день, у Позивача постало питання з оформленням права власності на квартиру, який вона мала намір зробити шляхом приватизації. Однак, листом від 13 серпня 2010 р. за № Н-0521, Жовтнева районна адміністрація Запорізької міської ради на звернення Позивача з приводу приватизації повідомила, що будинок № 183 по вул. Гоголя в м. Запоріжжя знаходиться у повному господарському віданні Відповідача, куди і слід звернутись (а.с. 10). Звернувшись до Відповідача, Позивач отримала лист від 27 грудня 2016 р. за № 436 де їй також було відмовлено в оформленні права власності (а.с. 11). Після чого Позивач повторно звернулась у відділ приватизації в районну адміністрацію Запорізької міської ради Олександрівського району, яка листом від 18 січня 2017 р. за № 0064/02-21/02 вказала, що районна адміністрація не має законних підстав для проведення приватизації, квартири, що знаходиться в будинку, який належить ПСК «ВТП Універсал» (а.с. 12). За таких умов, Позивач позбавлена можливості приватизувати квартиру.
Допитана в якості свідка ОСОБА_6 пояснила суду, що є сусідкою ОСОБА_1 і проживає в сусідньому домоволодінні за адресою м. Запоріжжя, вул. Першотравна, 29. Позивача знає з дитинства, більше 20 років, весь цей час вона постійно проживала і проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1. На сьогоднішній день, Позивач одноособово несе витрати на утримання квартири. Своє проживання в квартирі, Позивач ніколи ні від кого не приховувала.
Допитана в якості свідка ОСОБА_7 пояснила суду, що вона є сусідкою ОСОБА_1 і проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2. Позивача знає з моменту вселення у свою квартиру, з 2000 року. Свідку відомо про те, що Позивач більше 30 років постійно проживала і проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1. На сьогоднішній день, Позивач одноособово несе витрати на утримання квартири. Своє проживання в квартирі, Позивач ніколи ні від кого не приховувала.
Крім того, факт проживання та утримання вказаної квартири підтверджується квитанціями про сплату комунальних витрат, та рахунками на їх сплату, з яких вбачається приналежність Позивачу особових рахунків .
Згідно ч.1 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом 10 років набуває право власності на це майно.
У відповідності до п. 8 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України правила ст. 344 про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом.
Таким чином, перебіг десятирічного строку володіння позивачем частини домоволодіння для цілей набувальної давності розпочався 01.01.2001 р, три роки до набрання чинності ЦК України.
Згідно роз'яснень, що містяться у п. 9 Постанови пленуму ВССУ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» розяснено, умовами набуття права власності за набувальною давністю є: добросовісне заволодіння чужим майном, володіння чужим нерухомим майном протягом певного строку (10 років для нерухомості), відкритість володіння чужим майном, безперервність володіннячужим майном. Добросовісне заволодіння майном на законних підставах означає, що володілець не знав і не міг знати про те, що володіє чужим житлом.
У свою чергу, в листі ВСУ від 01.07.2013 року «Аналіз деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ», встановлено, що факт обізнаності особи про те, що вона не є власником речі, не виключає добросовісності володіння за умови, що заволодіння майном не відбулося з порушенням норм права (викраденння, шахрайство).
Таким чином, той факт, що Позивач не заволоділа зазначеною квартирою в результаті вчинення злочинів свідчить про добросовісність такого заволодіння.
Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, відомості щодо права власності, інших речових прав на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_2 .
В матеріалах інвентарної справи, яка перебуває у розпорядженні ТОВ «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» відсутні будь-які документи, на підставі яких було набуте або відчужене право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 .
Як зазначив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у абз. 1 п. 14 постанови № 5 від 07.02.2014 р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», виходячи зі змісту ч. 1 ст. 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.
Статтею 10 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Положеннями ч.1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.
Виходячи із вищенаведеного та враховуючи, що позивач ОСОБА_1 добросовісно (не вчиняючи будь-яких правопорушень) заволоділа квартирою № 3, що знаходиться в буд. № 183 по вул. Гоголя у м. Запоріжжя, відкрито та безперервно протягом більше десяти років продовжує володіти (користуватися) цим нерухомим майном, тому позовні вимоги позивача є обґрунтованими і підлягають задоволенню.
Суд також враховує, що рішення суду, яке набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Керуючись ст. 10,11, 209, 212,214,215, 217, 218 ЦПК України, суд ,-
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Підприємства споживчої кооперації «Виробничо-торгівельне підприємство»Універсал» Запорізької обласної спілки споживчих товариств , третя особа ОСОБА_2 про визнання права власності за набувальною давністю-задовольнити .
Визнати за ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) право власності за набувальною давністю на квартиру АДРЕСА_1.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.
Суддя: О.Є. Жукова