АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 квітня 2017 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Прокопчук Н.О., Шкоріної О.І.

при секретарі: Юрченко А.С.

за участю: представника позивача ОСОБА_2

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_2, яка діє на підставі довіреності в інтересах Фізичної особи підприємця ОСОБА_3 на заочне рішення Дарницького районного м. Києва від 21 листопада 2016 року у справі за позовом Фізичної особи підприємця ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И Л А:

Справа №753/9686/16-ц
№ апеляційного провадження:22-ц-796/2097/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Вовк Є.І.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Стрижеус А.М.
Позивач ФОП ОСОБА_6 звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позов до ОСОБА_7 про стягнення коштів.

Позов обґрунтовував тим, , що 11 червня 2015 року між ним як фізичною особою підприємцем та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу № 300765, відповідно до якого позивач зобов'язаний передати у власність покупця косметичні засоби, найменування та кількість, які зазначені у акті-прийому передачі, а покупець зобов'язується прийняти, оплатити вказаний товар на умовах визначених у договорі.

Але в порушення умов договору, відповідачка не виконала умови договору у повному обсязі у зв'язку з чим, просив стягнути з відповідача ОСОБА_4 кошти згідно договору купівлі-продажу № 300765 від 11 червня 2015 року в розмірі 8048 грн. та штраф за період з 12 серпня 2016 року по 18 травня 2016 року у розмірі - 211 452 грн., а всього 219 500, 50 грн.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 21 листопада 2016 року позовні вимоги ФОП ОСОБА_6 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ФОП ОСОБА_6 15573 грн.

Вирішено питання розподілу судового збору та витрат на правову допомогу.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представником позивача ФОП ОСОБА_3- ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, в якій просить змінити рішення суду першої інстанції в частині часткової відмови у стягнення повної суми штрафу та судового збору і стягнути з ОСОБА_4 на користь ФОП ОСОБА_6 штраф згідно договору купівлі- продажу за період з 12 серпня 2015 року по 18 травня 2016 року у повному розмірі - 211 452 грн. та стягнути з ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 2195 грн., посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2, яка діє на підставі довіреності в інтересах ФОП ОСОБА_6, підтримала доводи апеляційної скарги.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилася.

Колегія суддів враховує, що закон створює рівні умови для осіб, що володіють правом звернення до суду, зобов'язавши суд повідомляти цих осіб про час і місце розгляду справи.

Суд прийняв вичерпні заходи для повідомлення відповідача ОСОБА_4 про час та місце розгляду справи, забезпечивши відповідачу можливість з'явитися до суду і захистити свої права.

За змістом ст.14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права особа сама визначає обсяг своїх прав і обов'язків у цивільному процесі. Тому особа, визначивши свої права, реалізує їх на свій розсуд.

Розпорядження своїми правами на розсуд особи є одним з основоположних принципів судочинства.

Враховуючи завдання судочинства, принцип правової визначеності, поширення загального правила, закріпленого в ч.1 ст.305 ЦПК України, відкладення судового розгляду у випадку неявки в судове засідання будь-кого з осіб, що беруть участь у справі, за відсутності відомостей про причини неявки в судове засідання не відповідало б конституційним цілям цивільного судочинства, що, у свою чергу, не дозволить розглядати судову процедуру в якості ефективного засобу правового захисту в тому сенсі, який закладений в ст.6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ст.ст. 7, 8 і 10 Загальної декларації прав людини і ст.14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права.

За таких обставин, обставин колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача ОСОБА_4

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши обґрунтованість та законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, 11 червня 2015 року між ФОП ОСОБА_6 та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу № 300765.

Відповідно до п.1 вказаного договору, позивач зобов'язується передати у власність покупця косметичні засоби, найменування та кількість, які зазначені у Акті до умов цього договору, а продавець зобов'язується прийняти, оплатити вказаний товар на умовах визначених цим договором.

Згідно з п.4 договору ціна товару становить - 15050 гривень.

Пункт 5 договору передбачає, що розрахунок за товар провадиться покупцем з моменту підписання сторонами акту прийому-передачі, шляхом сплати ціни товару наступним чином: покупець здійснює авансовий платіж у розмірі - 1002 гривень, залишок у розмірі 2000 гривень покупець сплачує до 16 травня 2015 року. Остаточний залишок у розмірі - 12048 гривень, покупець оплачує рівними частками протягом 6- ти місяців по 2008 гривень на місяць у національній валюті України, гривні до 11-го числа кожного місяця. Покупець зобов'язаний повністю розрахуватись за товар не пізніше 11 грудня 2015 року.

11 червня 2015 року, позивач, виконавши умови договору, передав відповідачу товар, а вона в свою чергу сплатила не всі вказані платежі, а лише на загальну суму у розмірі - 7002 гривень, не сплативши черговий платіж до 11 серпня 2015 року, про що свідчать копія Акту прийому-передачі товару, копії прибуткових касових ордерів та копія виписки ПАТ КБ «Приватбанк».

Відповідно до п.п. 3, 4 Акту, товар передано покупцю повністю та у покупця відсутні будь-які претензії та зауваження.

Враховуючи вказане, у позивача виникло право вимоги виконання вказаних зобов'язань відповідачем, згідно з договором купівлі-продажу. Позивач повністю виконав взяті на себе зобов'язання, а відповідач, отримавши товар, свої зобов'язання згідно з договором купівлі-продажу не виконала внаслідок чого утворилась заборгованість, яка становить - 8048 гривень.

Крім того, згідно з п.12 договору, у випадку не оплати та/або несвоєчасної оплати, продавець має право вимагати від покупця сплати ціни товару в повному обсязі та має право застосувати до покупця штраф у розмірі 5% від загальної вартості товару за кожен день прострочення виконання зобов'язання.

Як передбачено п.12 договору купівлі-продажу, 5 % від загальної вартості товару становить: 15050 гривень х 5 % = 752,50 гривень.

Період за який нараховано штраф - з 12.08.2015 року по 18.05.2016 року, тобто -281 день, а отже сума нарахованого стороною позивача штрафу становить - 211 425 грн. 50 копійок.

Задовольняючи позовні вимоги частково суд першої інстанції виходив з того, що вимоги стосовно штрафних санкцій, суперечать вимогам Закону.

Колегія суддів погоджується зі таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу,сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від божника виконання його обов'язку.

Згідно з ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 526, 527 ЦК України передбачає, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Стаття 610, 611 ЦК України передбачає, що порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно ст. 655, 656 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Відповідно до положень ст.ст. 549, 550 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання, при цьому, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Враховуючи вказані норми законодавства та умови договору купівлі-продажу, суд вважає, що відповідач, повинна сплати позивачу вказані кошти за товар та штраф передбачений договором, проте в межах чинного законодавства.

Так, згідно з положеннями ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 № 1023-ХП продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов'язань за договором.

Виходячи з вищенаведеного Фізичною особою підприємцем ОСОБА_6 здійснено розрахунок штрафних санкцій, які всупереч вимогам Закону України «Про захист прав споживачів» перевищують п'ятдесят відсотків вартості продукції.

При цьому, згідно з положеннями частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Отже, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що сума, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить складається із вказаної заборгованості за проданий товар, яка становить - 8048 гривень та зі зменшеної судом суми штрафу за період з 12 серпня 2015 року по 18 травня 2016 року у розмірі 7525 гривень (50% вартості вказаного товару, враховуючи вищенаведені положення ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів»), а разом - 15573 гривні.

Таким чином, виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи, доведені.

Висновки суду щодо наявності підстав для відмови в задоволенні позовних вимог, відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.

Порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2, яка діє на підставі довіреності в інтересах Фізичної особи підприємця ОСОБА_3 Сергійовича- відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 21 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Суддя-доповідач:

Судді: