АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 760/4379/16-ц Головуючий у 1-ій інстанції Усатова І.А.
Апеляційне провадження Доповідач Іванченко М.М.
№22-ц/796/4392/2017
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді: Іванченка М.М.

суддів: Желепи О.В., Рубан С.М.

при секретарі: Перетятько А.К.

за участю:

представника відповідача: ОСОБА_1

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства Оборони України, третя особа Житлова комісія гарнізону м. Києва, про поновлення загальної черги в квартирному обліку

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в інтересах Київського квартирно експлуатаційного управління Міністерства Оборони України

на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 03 червня 2016 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства Оборони України в якому просив зобов`язати Київське квартирно-експлуатаційне управління Міністерства оборони України, житлову комісію гарнізону м. Києва поновити його в загальній черзі на отримання житла в Київському гарнізоні з урахуванням попереднього часу перебування на квартирному обліку - з 27 липня 1992 року.
В обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що він є військовим пенсіонером, капітаном 1-го рангу у відставці, ветераном військової служби. Був звільнений з лав Збройних Сил України у 2002 році, маючи 35 років календарної вислуги. Перебуваючи на службі в Збройних Силах України, його зараховано на квартирний облік у загальну чергу рішенням житлової комісії військової частини НОМЕР_1 Військово-Морських Сил України у м. Севастополі 27 липня 1992 року. Після переведення його для подальшої служби у м. Київ (в/ч НОМЕР_2 ), він був зарахований на квартирний облік на загальну чергу в житловій комісії Київського гарнізону та в Київському квартирно-експлуатаційному управлінні з 1 липня 1993 року. Проте не було враховано попереднього часу перебування його на квартирному обліку - з 27 липня 1992 року. З урахуванням викладеного позивач звернувся із даним позовом до суду.
Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 3 червня 2016 року позов ОСОБА_2 - задоволено.
Зобов`язано Київське квартирно-експлуатаційне управління Міністерства оборони України, житлову комісію гарнізону м. Києва поновити ОСОБА_2 у загальній черзі на отримання житла в Київському гарнізоні з урахуванням попереднього часу перебування на квартирному обліку з 27 липня 1992 року.
Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_3 в інтересах Київського квартирно експлуатаційного управління Міністерства Оборони України подала апеляційну скаргу в якій просила його скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.
В скарзі вказує на те, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають встановленим обставинам справи та судом не з`ясовано дійсні обставини справи, що призвело до ухвалення незаконного рішення.
Зазначає, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не враховано п.2 положення про порядок забезпечення житловою площею в ЗСУ, затвердженого наказом Міністерства Оборони України № 20 від 03 лютого 1995 року та те, що постановлення позивача на чергу з 27 липня 1992 року буде порушувати права інших військовослужбовців.
Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 22 вересня 2016 року рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 3 червня 2016 року залишено без змін.
22 лютого 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 22 вересня 2016 року скасовано , дану справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.
Підставою для скасування ухвали апеляційного суду стало те, що відхиляючи апеляційну скаргу суд обмежився узагальнюючою фразою про те, що висновки суду відповідають дійсним обставинам справи, вимогам закону, підтверджуються матеріалами справи.
Представник відповідача в суді апеляційної інстанції підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.
Позивач та третя особа у судове засідання не з`явились хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином про причини своєї неявки суду не повідомляли. Тому у відповідності до ст..305 ЦПК України колегія суддів вважає можливим розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явились.
Заслухавши доповідь судді Іванченка М.М., пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 суд першої інстанції, застосувавши положення Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», ст. ст. 9, 43, 44 ЖК УРСР, виходив із того, що взяття позивача на квартирний облік відбулось 27 липня 1992 року, що має бути враховано під час перебування на такому обліку.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на таке.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_2 проходив військову службу у Збройних Силах України. З 27 липня 1992 року його зараховано на квартирний облік в загальну чергу рішенням житлової комісії військової частини № - НОМЕР_1 Військово-Морських Сил України в м. Севастополі.
28 травня 1993 року ОСОБА_2 переведенодля проходження подальшої служби в м.Києв (в/ч НОМЕР_2 ), йогозараховано на квартирний облік в загальну чергу в житловій комісії Київського гарнізону та в Київському квартирно-експлуатаційному управлінні лише з 01 липня 1993 року, без урахування попереднього часу перебування його на квартирному обліку - з 27 липня 1992 року.
Наказом Міністра оборони України від 03 липня 2002 року № 336 позивача було звільнено з військової служби у запас за станом здоров`яіз залишенням на квартирному обліку для позачергового отримання житла за рахунок фондів МО України (а.с. 11).
Судом встановлено, що ОСОБА_2 військовий пенсіонер, капітан 1-го рангу у відставці, ветеран військової служби, звільнений з лав Збройних Сил України у 2002 році, маючи 35 років календарної вислуги.
Судом встановлено, що позивач перебуває на квартирному обліку в гарнізоні м. Києва (складом сім`ї 2-і особи) в загальній черзі з 01липня 1993 року за № 1082, а в категорії черги позачерговий" за № 687- з 03 липня 2002 року (а.с. 9).
Позивач, звертаючись до суду з позовом, вказує, що із зарахуванням його на квартирний облік, як звільненого ветерана Збройних Сил України, в чергу «позачергових» з 03 липня 2002 рокуза відповідним номером погоджується, проте, з датою та номером зарахування в загальну чергу - не згодний.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 звертався до Київського КЕУ та до ЖК Генерального штабу ЗС України, де знаходився на квартирному обліку до звільнення зі служби, з проханням врахувати дату первинної постанови позивача у загальну чергу на отримання житла з 27 липня 1992 року, а не з 01 липня 1993 року, у чому йому було відмовлено (а.с. 6, 12,13).
ЖК Київського гарнізону та Київське КЕУ не визнає права позивача на поновлення його в загальній черзі з 27 липня 1992 року.
У відпповідності до ст.12 Закону України «Про соціальний правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» заначено, що держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених ЖК Української РСР та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до ст.43 ЖК Української РСР громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості. Черговість надання жилих приміщень визначається за часом взяття на облік (включення до списків осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень).
За приписами ст. 46 ЖК Української РСР, громадяни, які мають право на позачергове одержання жилих приміщень, включаються до окремого списку.
На виконання ст.12 Закону України «Про соціальний правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», постановою від 3 серпня 2006 року № 1081 Кабінету Міністрів України затверджено «Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями».
Пунктом 32 вказаного Порядку передбачено, що черговість надання житла визначається за часом зарахування на облік (включення до списків осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання житлових приміщень).
Згідно пункту 26 Порядку, - військовослужбовці, які перебувають на обліку на отримання житла, у разі переміщення по військовій службі, пов`язаного з переїздом до іншого гарнізону (в іншу місцевість), зараховується на облік за новим місцем служби разом з членами їх сімей із збереженням попереднього часу перебування на обліку, а також у списках осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання житла.
З урахуванням наведених норм чинного законодавства, колегія суддів вважає, що початковою датою зарахування на квартирний облік слід вважати 27 липня 1992 року, оскільки первинне взяття на квартирний облік, відповідно довідки №174 від 10 червня 1993 року, було саме 27 липня 1992 року (а.с. 10).
Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги на п. 2 наказу Міністерства оборони України від 3 лютого 1995 року за № 20, як на основну підставу для скасування рішення суду першої інстанції, не заслуговують на увагу з огляду на таке.
Так, пунктом 2 наказу Міністра оборони України від 3 лютого 1995 року за № 20 визначено, що при переміщенні військовослужбовця по службі в інший гарнізон йому зараховується попередній час перебування на квартирному обліку (в списках осіб, що користуються правом першочергового і позачергового отримання жилих приміщень), але не раніше, ніж з дня набрання чинності даного наказу, тобто з 3 березня 1995 року.
Проте колегія суддів вважає, що п.2 наказу Міністра оборони України від 3 лютого 1995 року за № 20 не може бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки вона обмежує термін зарахування позивача на квартирний облік у загальній черзі до 3 березня 1995 року.
Крім того, п. 2 наказу Міністра оборони України від 3 лютого 1995 року за № 20 суперечить вимогам ст.ст. 43, 44 ЖК Української РСР, відповідно до яких черговість надання жилих приміщень визначається за часом взяття на облік.
Колегія суддів вважає, що таке обмеження, порушує право позивача на житло, передбачене ст.47 Конституції України, житловим кодексом України, ст.16 Закону України «Про Збройні Сили України», ст.12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», оскільки за таких умов його місце в квартирній черзі визначено датою набрання чинності відомчим наказом 3 березня 1995 року, а не з часу взяття на облік.
Посилання апелента на те, що постановлення позивача на квартирний облік з 27 липня 1992 року буде порушувати конституційні права військовослужбовців зарахованих на квартирний облік у період з 1990 року по теперішній час колегія суддів вважає необґрунтованими з огляду на таке.
Право на житло є складовою конституційного права на соціальний захист. Згідно зі статтею 47 Конституції України, держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.
Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.
Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей», держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловимкодексом Української PCP та іншими нормативно-правовими актами.
Згідно із статями 34 та 37 ЖК УРСР, потребуючими поліпшення умов визнаються громадяни, забезпечені житловою площею нижчою за рівень, визначений чинним законодавством, а облік таких осіб здійснюється за їх місцем роботи або за їх місцем проживання.
Статтею 43 Житлового кодексу УРСР встановлено, що громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості.
З огляду на викладене колегія суддів вважає, що встановлені зокрема п.2 наказу Міністра оборони України від 3 лютого 1995 року № 20 та іншими нормативними документами обмеження порівняно з іншими військовослужбовцями, які не зазнавали такого переміщення і яким зараховується попередній стаж перебування на квартирному обліку до видання цього наказу без будь-яких винятків, є обмеженням прав ОСОБА_2 за ознакою його місця проживання, оскільки зокрема для нього часом зарахування на облік вважається штучно визначена дата, тобто дата набрання чинності наказу, що є порушенням принципу рівності громадян, відповідно до ст.24 Конституції України.
За наведених обставин, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини справи, дав їм належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду. Рішення суду відповідає вимогам чинного законодавства, наданим доказам, обставинам справи і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст. ст. 218, 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах Київського квартирно експлуатаційного управління Міністерства Оборони України- відхилити.
Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 03 червня 2016 року - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили, шляхом подання касаційної скарги до цього суду.

Головуючий

Судді