Справа № 215/1190/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2017 року Тернівський районний суд м. Кривого Рогу

в складі: головуючого - судді Лиходєдова А.В.

при секретарі Малиш Н.В.

згідно вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України, без фіксації судового засідання технічними засобами розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі справу за позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 «Приват Банк» до ОСОБА_2 про виселення; третя особа: ОСОБА_3,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2016 р. позивач звернувся до суду з позовом, уточнивши його в жовтні 2016 р., в якому просить виселити ОСОБА_2, яка зареєстрована та проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1. В обґрунтування позову зазначив, що 28.09.2007 р. між ПАТ КБ «Приват Банк» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № 1/475-МК, відповідно до якого ОСОБА_1 зобовязався надати ОСОБА_2 кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 10000 доларів США строком до 14.03.2011 р., а ОСОБА_3 зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитом в строки та в порядку встановлених кредитним договором.

В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором 28.09.2007 р. між ПАТ КБ «Приват Банк» та ОСОБА_2 і ОСОБА_3 був укладений договір іпотеки № 1/475-МК, згідно якого ОСОБА_2 та ОСОБА_3 надали в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1. Вказане майно належить ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на праві власності на підставі договору міни. ОСОБА_3 зобовязання за кредитним договором не виконав. У звязку з чим, ПАТ КБ «Приват Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки і виселення. 18.03.2014 р. було винесено рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру АДРЕСА_1, шляхом продажу ПАТ КБ «Приват Банк» вказаного предмету іпотеки.

Представник позивача в судове засідання не зявився, надав суду заяву про підтримку позову, про розгляд справи у його відсутність та згоду на заочний розгляд справи.

Відповідач про час та місце судового засідання повідомлялася належним чином, про що свідчить довідка поштового відділення № 79 м. Кривого Рогу про закінчення терміну зберігання листа. Відповідно до абзаців 2, 4, 5 ч. 5 ст. 74 ЦПК України, у разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.

Третя особа ОСОБА_3, в судове засідання не зявився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки не повідомив.

Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.

Суд перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом установлено, що 28.09.2007 р. між ПАТ КБ «Приват Банк» та третьою особою - ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № 1/475-МК, відповідно до якого ОСОБА_1 зобовязався надати ОСОБА_2 кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 10000 доларів США строком до 14.03.2011 р., а ОСОБА_3 зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитом в строки та в порядку встановлених кредитним договором.

В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором 28.09.2007 р. між ПАТ КБ «Приват Банк» та ОСОБА_2 і ОСОБА_3 був укладений договір іпотеки № 1/475-МК, згідно якого ОСОБА_2 та ОСОБА_3 надали в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1. Вказане майно належить ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на праві власності на підставі договору міни. ОСОБА_3 зобовязання за кредитним договором не виконав.

Рішенням від 24.12.2013 р. Тернівського районного суду м. Кривого Рогу, позов було задоволено частково, а саме: звернуто стягнення на нерухоме майно, передано ПАТ КБ «Приват Банк» предмет іпотеки, а саме квартиру АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_2, для погашення заборгованості по кредитному договорі, шляхом надання ПАТ КБ «Приват Банк» права продажу вказаного обєкту іпотеки, а ОСОБА_2 виселити з вказаної квартири. В частині позову про виселення ОСОБА_3 було відмовлено.

Рішенням від 18.03.2014 р. Апеляційного суду Дніпропетровської області, рішення від 23.12.2013 р. Тернівського районного суду м. Кривого Рогу змінено, а в частині позовних вимог про виселення ОСОБА_2 відмовлено.

17.08.2015 року за № 30.1.0.0/2-V10 на адресу відповідача була направлена вимога про добровільне звільнення квартири АДРЕСА_1, разом із усіма незареєстрованими у предметі іпотеки членами сімї та іншими мешканцями та надано тридцятиденний строк для добровільного виселення.

Вищевказану вимогу було передано в Поштамт ЦПЗ №1 ДД УДППЗ 17.08.2015 р., що підтверджується реєстром № 2740 поштових відправлень рекомендованих листів з повідомленням (а.с. 6-7, 9, 10, 11,-12, 13-16, 17, 18, 19).

За змістом частини першої статті 575 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) та статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, це вид забезпечення виконання зобовязання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом.

Відповідно до статті 589 ЦК України, частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється відповідно до статті 39 Закону України «Про іпотеку».

Так, згідно із частинами першою, другою статті 39 цього Закону у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Згідно ч. 1, 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передане в іпотеку житлове приміщення чи житловий будинок є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. При розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати таке.

Частинами 2 і 3 ст.40 Закону України «Про іпотеку» встановлений певний порядок дій банку: після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК Української РСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення.

Частина третя статті 109 ЖК Української РСР регулює порядок виселення громадян.

Відповідно до частини другої статті 109 ЖК Української РСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Таким чином, частина друга статті 109 ЖК Української РСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Відповідно до п.43 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати, що примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк.

Також договором іпотеки, укладеним між відповідачем та позивачем, передбачене право іпотекодавця на реєстрацію у предметі іпотеки інших осіб лише при умові отримання від іпотекодержателя письмової згоди на такі дії. Враховуючи той факт, що іпотекодержатель не надав своєї згоди на відповідну реєстрацію осіб за адресою предмету іпотеки, позивач вважає, що реєстрація осіб у предметі іпотеки є порушенням умов цивільно-правового договору та ст. 629 ЦК України і зняття таких осіб з реєстраційного обліку є захистом прав іпотекодержателя та повинне відбуватись на підставі рішення суду.

Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою

Таким чином, суд приходить до висновку, що вимога позивача про виселення відповідача з квартири АДРЕСА_1 є законною, обґрунтованою та підлягає задоволенню, оскільки ОСОБА_2 було передано в іпотеку вказане нерухоме майно.

У відповідності до ст. 88 ЦПК України суд стягує на користь позивача витрати, повязані зі сплатою ним при предявлені позову 1378 грн. судового збору.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 169, 209, 212-215, 224-226ЦПК України, ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, ст.ст. 39-40 Закону України «Про іпотеку», ст.109 Житлового кодексу України, ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 «Приват Банк» до ОСОБА_2 про виселення задовольнити.

Виселити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН: НОМЕР_1 з квартири АДРЕСА_2.

Стягнути на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 «Приват Банк» з ОСОБА_2 1378 грн.судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене позивачем до Апеляційного суду Дніпропетровської області, через Тернівський районний суд м. Кривого Рогу, шляхом подачі апеляційної скарги в 10-и денний строк з дня його проголошення. Особа, яка брала участь у справі, але не була присутня у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, може подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Рішення в частині виселення не підлягає виконанню на час дії Закону України від 03.06.2014 р. № 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Суддя: