Справа №409/2182/16-ц
Пров.№2/409/82/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2017 року смт.Білокуракине

Білокуракинський районний суд Луганської області в складі:

головуючого судді Третяка О.Г.,

при секретарі - Бушлі О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Білокуракине Луганської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Лизинської сільської ради, Головного управління Держгеокадастру у Луганській області та Відділу Держгеокадастру у Білокуракинському районі про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Лизинської сільської ради, Головного управління Держгеокадастру у Луганській області та Відділу Держгеокадастру у Білокуракинському районі про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що її мати ОСОБА_2 раніше мешкала в селі Лизине Білокуракинського району, Луганської області. 14 січня 2000 року вона померла. На момент смерті мати мешкала спільно з позивачкою. Вона була членом колишнього КСП ім.Шевченка, Білокуракинського району, Луганської області де раніше працювала. Після смерті матері, так як вони мешкали спільно, спадщину позивач не оформляла, так як не було майна яке підлягало оформленню. Процес приватизації землі розпочався після прийняття 13.03.1992 року постанови Верховної Ради України №2200-ХІІ «Про прискорення земельної реформи та приватизацію землі». Постановою Верховної Ради України від 13 березня 1992 року за N 2201 була затверджена форма державного акта на право колективної власності на землю, до якого додається за встановленою формою вичерпний список громадян - співвласників цієї власності. На підставі Указу Президента України від 10 листопада 1994 року «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва», її мати - ОСОБА_2 являлася субєктом права на колективну власність на землю, як член колективного сільскогосподарського підприємства. ОСОБА_2 значиться за №31 в списках до державного акту на право колективної власності на землю по КСП ім.. Шевченка ЛГ № НОМЕР_1 виданого згідно рішення Білокуракинської районної ради від 20 квітня зареєстрований в книзі записів державних актів на право колективної власності від 21 листопада 1995 року та виданого 25 грудня 1995 року. Середній розмір (паю) станом на 08 серпня 2016 року складає 8,49 ум. кадастрових га. Вартість земельної ділянки складає 194166,98 грн. Отже на момент виділення земель у колективну власність мати позивача була живою і мала право на отримання земельного паю. ОСОБА_2 була не внесена з невідомих причин в списки до технічної документації по паюванню земель колективної власності КСГІ ім. Шевченка. ОСОБА_2 була включена до списків по паюванню земель. Однак позивачка не знала про це, так як мешкала і навчалася в м. Харкові, на момент розпаювання була неповнолітньою, та про процес паювання їй нічого не було відомо. На початку червня 2016 року позивачці повідомили в сільській раді про те, що вона, як спадкоємець має право на земельну ділянку померлої матері яка незаконно позбавлена права на земельну частку (пай). Після цього, вона звернулася до відділу Держгеокадастру у Білокуракинському районі Луганської області з проханням про надання відомостей, чи дійсно мати мала право на земельний пай, та можливості отримання земельної ділянки їй як спадкоємцю, що було підтверджено відповідною довідкою, та було запропоновано звернутися до суду.

Позивачка в судове засіданні не з'явилася, про дату та час розгляду була повідомлена належним чином.

Представник позивача в судове засідання не з"явився, надав суду клопотання розглядати справу без його участі, у клопотанні змінив позовні вимоги та просить суд не зобов"язувати Головне управління Держгеокадастру у Луганській області, відділ Держгеокадастру в Білокуракинському районі, Лизинську сільску раду видавати документи на їм"я позивачки на право на земельну частку пай в розмірі рівному для всіх членів КСП ім.Шевченка 8,49 ум.кадастрових га.

Представник відповідача - відділ Держеокадастру у Білокуракинському районі Луганської області в судове засідання не з'явився, про дату та час розгляду був повідомлений належним чином, позов не визнав, надав клопотання про розгляд справи без його участі та у заяві пояснив, що у зв"язку з відсутністю земель бланків сертифікатів на право на земельну частку (пай) у Головному управлінні Держгеокадастру у Луганській області, видати сертифікат не має можливості. Не заперечують, що ОСОБА_2 була членом КСП ім.Шевченка. Згідно рішення Білокуракинської районної ради від 20.04.1995 року ОСОБА_2 значиться в списках до державного акту на право колективної власності ЛГ№. Але у списку на отримання сертифікату на право на земельну частку (пай) не значиться та даний сертифікат не отримувала.

Представник відповідача - Головного управління Держеокадастру у Луганській області в судове засідання не з'явився, про дату та час розгляду був повідомлений належним чином.

Представник відповідача - Лизинської сільської ради Білокуракинського району Луганської області в судове засідання не з'явився, про дату та час розгляду був повідомлений належним чином, надав суду заяву розглядати справу без їх участі, позовні вимоги визнає повністю.

У зв'язку з розглядом справи за відсутністю осіб, які беруть участь, судове засідання проводиться без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності з ч.2 ст.197 ЦПК України.

Відповідно до ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд, дослідивши матеріали справи, докази по справі кожен окремо та в їх сукупності, вважає, що змінені позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про смерть серії 1-ЕД № 204203, виданого 17 січня 2000 року Лизинською сільською радою Білокуракинського району Луганської області ОСОБА_2 померла 14.01.2000 року (а.с.15). Згідно копії свідоцтва про народження IV-ЕД №384289 матір"ю позивачки є ОСОБА_2 (а.с.14). Згідно копії довідки, виданої 25.07.2016 року виконавчим комітетом Білокуракинської селищної ради ОСОБА_2 на момент смерті була зареєстрована та проживала за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. Разом з нею на момент його смерті були зареєстровані та проживали ОСОБА_1, донька (а.с.16). Згідно довідки відділу Держгеокадастру у Білокуракинському районі Луганської області ОСОБА_2 значиться за №31 в списках до державног оакту на право колективної власності на землю по КСП ім.Шевченка ЛГ№, згідно рішення Білокуракинської районної ради від 20.04.1995 року. Однак в технічній документації по паюванню земель колективної власності КСП ім.Шевченка, згідно голови райдержадміністрації від 05.11.1997 року №367 ОСОБА_2 в списках на отримання сертифіката на право на земельну частку (пай) не значиться та сертифікат не видавався. На даний час земель колективної власності немає. Середній розмір паю 8,49 ум. кад.га. Вартість земельної частки (паю) станом на 08.08.2016 рік складає 194166,98 гривень (а.с.8).

Оскільки спадщина після смерті ОСОБА_2, померлої 14 січня 2000 року, відкрилася з даної дати, тобто до 01 січня 2004 року, то застосовується чинне на той час законодавство, зокрема правила Цивільного кодексу Української PCP 1963 року.

Згідно до ст. 549 Цивільного Кодексу Української PCP (в редакції 1963р.) - визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Таким чином, ОСОБА_1 мешкала спільно з спадкодавцем вступила в володіння спадковим майном, яке залишилося після померлої. Так як у відповідності до ст. 548 ЦК України в редакції 1963 року для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкодавець її прийняв. Прийнята спадщина вважається належним їй з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі на місцевості земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», основним документом, що посвідчує право на земельну частку(пай) є сертифікат на право на земельну частку (пай) виданий районною державною адміністрацією, документом, що посвідчує право на земельну частку(пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку(пай).

Згідно Указу Президента України від 10 листопада 1994 року «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва», ОСОБА_2 являлася субєктом права на колективну власність на землю, як член колективного сільскогосподарського підприємства.

Відповідно до Указа Президента України від 8 серпня 1995 р. за N 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" визначено, що право на земельну частку (пай) мають зокрема члени сільськогосподарського підприємства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Державний акт на право колективної власності на землю видавався сільськогосподарському підприємству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у колективній власності громадян, членів цього підприємства, з обов'язковим списком осіб (членів підприємства), до цього акту. Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України, від 16.04.2004 року № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" визначено, що сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсним до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю. Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, зокрема й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).

Відповідно до вимог ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно з ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч.3 ст.1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

За вимогами ст.ст.328-330 ЦК України, право власності на майно вважається набутим правомірно, якщо інше не буде встановлено в судовому порядку або незаконність прав власності не випливатиме із закону.

Згідно з п.п.5 п. 1 ст. 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004р. правовстановлювальним документом, на підставі якого провадиться реєстрація права власності на об'єкти нерухомого майна може бути рішення суду, що набрало законної сили про визнання права власності на об'єкти нерухомого майна.

Згідно зі ст.11 ЦК України цивільні права виникають із дій осіб, що передбачені актами, цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права, а у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права можуть виникати з рішення суду.

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його невизнання або оспорювання і у випадку невизнання права особи, вона згідно вимог ст.16 ЦК України має право звернутися до суду за захистом свого особистого майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільного права особи є визнання такого права.

Враховуючи, що ОСОБА_1 є спадкоємцем після мерті своєї матері, в суді не встановлено обставин, які б вказували, що ОСОБА_3 за життя набула право власності на земельні ділянки неправомірно або, що на спадкове майно, окрім позивача, в порядку спадкування чи з інших підстав претендують інші особи, позов слід задовольнити та визнати за позивачем право власності на вказане спадкове майно.

Керуючись Указом Президента «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» від 10 листопада 1994 року, Указом Президента України від 8 серпня 1995 р. N 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям", ст. 12,17,81,116,152,158 Земельного Кодексу України, ст.ст.529, 548, 549 ЦК УРСР (в редакції 1963р.), ст.ст.15, 60, 62, 174, 197, 212-215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Змінені позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом - задовольнити в повному обсязі.

Визнати за ОСОБА_1 право на отримання земельної ділянки (паю) в розмірі 8,49 умовних кадастрових гектара, із земель колишнього КСП ім. Шевченка, Білокуракинського району Луганської області, яка знаходиться в адміністративних межах Лизинської сільської ради Білокуракинського району Луганської області в порядку спадкування за законом, яка виділялась її матері ОСОБА_2, як члену колишнього КСП ім. Шевченка, Білокуракинського району, Луганської області.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до апеляційного суду Луганської області через Білокуракинський районний суд Луганської області протягом 10 днів після його проголошення, а особами,які не були присутні в судовому засіданні- в той же строк з моменту отримання копії рішення.

Суддя Білокуракинського районного суду

Луганської області ОСОБА_4