Справа № 308/3776/16-ц
У Х В А Л А

Іменем України

15 лютого 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Кожух О.А. та Кондора Р.Ю.

при секретарі: Волощук В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 28 жовтня 2016 року за позовом публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості ,-

в с т а н о в и л а:

ПАТ КБ «ПриватБанк» (надалі - Банк) звернулося у суд із позовом до ОСОБА_1 у квітні 2016 року.

Банк просив стягнути солідарно з ОСОБА_1 на свою користь суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 61 358,15 гривень та 1 378,00 гривень судового збору.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що 08.08.2007 року між ним і Костьо В С. був укладений кредитний договір б/н, відповідно до умов якого Банк надав відповідачу кредит у розмірі 21 600,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач узяті на себе зобовязання по договору належним чином не виконав, унаслідок чого станом на 29.02.2016 р. має заборгованість перед Банком у сумі 61 358,15 грн., а саме: 14 639,06 грн. заборгованість за кредитом, 36 316,38 грн. заборгованість по процентах за користування кредитом, 7 004,70 грн. заборгованість за пенею і комісією, а також штрафи: 500 грн. (фіксована частина) та 2 898,01 грн. штраф (процентна складова).

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 28 жовтня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

У апеляційній скарзі Банк просить скасувати це рішення та ухвалити нове про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Доводить про невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Указує, що 29.04.2013 року відбулася сплата за кредитним договором у розмірі 2.35 грн., а тому саме з цього періоду слід рахувати строк позовної давності. Указує, що відповідно до п.4.6 «Умов та правил надання банківських послуг» передбачено право Банку списувати кошти з поточних рахунків клієнта в рахунок погашення простроченої заборгованості та клієнт доручає Банку здійснювати списання з поточних та інших рахунків. Після списання коштів відповідач ніяким чином не оскаржував направлення своїх коштів саме на рахунок для погашення заборгованості.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення залишенню без змін, із таких мотивів.

Відповідно до статті 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 08.08.2007 року між позивачем та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір б/н, відповідно до умов якого Банк надав відповідачу кредит у розмірі 21 600,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, тобто до 08.2011 року.

Банк умови кредитного договору виконав, надавши відповідачу кредит.

У свою чергу відповідач узяті на себе зобовязання щодо виконання умов договору належним чином не виконав, внаслідок чого, відповідно до розрахунку заборгованості, станом на 29.02.2016 р. утворилася заборгованість у сумі 61 358,15 грн., а саме: 14 639,06 грн. заборгованість за кредитом, 36 316,38 грн. заборгованість по процентах за користування кредитом, 7 004,70 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи: 500 грн. (фіксована частина) та 2 898,01 грн. штраф (процентна складова).

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Установлено, що строк позовної давності щодо основного зобовязання і процентів сплинув ще 31.08.2011 року та діями відповідача не переривався, оскільки останній раз оплата була ним проведена 06.08.2011 року.

Посилання апелянта на те, що підставою для переривання строку позовної давності є оплата відповідачем 03.04.2013 року на суму 2,35 грн., не може бути взяте до уваги з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку, в силу частини третьої статті 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

При цьому якщо виконання зобовязання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Суди повинні дослідити графік погашення кредитної заборгованості та встановити, чи передбачають умови кредитного договору виконання зобовязання частинами або у вигляді періодичних платежів, і у випадку вчинення боржником оплати чергового платежу, чи не свідчить така дія про визнання лише певної частини боргу, а відтак така не може бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу (Правова позиція Верховного Суду України від 09.11.2016 року у справі № 6-1457цс16).

Банк не довів належним чином, що сума 2.35 грн. сплачена 03.04.2013 року саме відповідачем, який заперечує цей факт. Виписка за період з 01.01.1999р. по 31.05.2016 р. щодо ОСОБА_1 не може слугувати належним, допустимим і достовірним доказом у підтвердження факту сплати вказаної суми відповідачем, оскільки номер основної картки 5457….0596, а грошові кошти внесені з іншої картки за № 4000….9217 (а.с. 35-47, 76-91).

Окрім того, з урахуванням дати звернення до суду (12.04.2016 р.) і датою сплати суми 2.35 грн. (03.04.2013 р.) Банк уже пропустив строк позовної давності, про поновлення якого не просив.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

ОСОБА_1 у суді першої інстанції заявив про застосування позовної давності (а.с.49, 69).

У контексті наведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення. Неправильного застосування норм матеріального чи порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 303 ч.1, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України , -

у х в а л и л а:

1.Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» відхилити.

2.Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 28 жовтня 2016 року залишити без змін.

3.Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді :