Справа № 278/2971/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЯМ УКРАЇНИ

05 квітня 2017 року Житомирський районний суд Житомирської області в складі: головуючого судді Зубчук І.В.

секретаря с/з ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю "Житомирщина Агро" про визнання недійсним договорів оренди земельних ділянок, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду з позовом про визнання недійсним договорів оренди земельних ділянок.

На обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона є власником земельної ділянки площею 2,9140 га., яка складається із земельної ділянки площею 0,9434 га., кадастровий номер :01:000:0697 та земельної ділянки площею 1,9706 га., кадастровий номер :01:000:0696, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, які розташовані на території Садківської сільської ради Житомирського району Житомирської області, які вона отримала в спадок після матері ОСОБА_3, яка померла 05 червня 2013 року.

Рішення Житомирського районного суду за позивачем визнано право власності на зазначені земельні ділянки .Після оформлення права власності вона дізналась, що останні перебувають в оренді у ТОВ "Житомирщина Агро", за нібито укладеними договорами оренди землі від 02 грудня 2014 року між Товариством і померлою ОСОБА_3

На підставі вищевказаного позивач вважає, що її права порушені, що стало підставою для подачі позову до суду.

Позивач підтримала повністю позовні вимоги із підстав вказаних в позові.

Представник відповідача в судове засідання не зявився. У відповідності до ч.5 ст.74 ЦПК України належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи за адресою проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відсутності відповідача та представника позивача, що відповідає вимогам ст.224 та ч.2 ст.158 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до повного задоволення.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч.1 ст.11 ЦПК України). Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків звільнення таких осіб від доказування. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, (ч.ч. 1, 2 ст.60 ЦПК України). У випадках, коли щодо отримання доказів у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, є складнощі, суд за їх клопотанням, зобовязаний витребувати такі докази (ч.1 ст.137 ЦПК України). Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5 ст.203 ЦК України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених ЦК України, нікчемний правочин може бути визнаний судом недійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ст. 215 ЦК України). Зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин. повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (частини 1 - 3 ст.203 ЦК України). Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч.5 ст.203 ЦК України). Презумпція правомірності правочину - правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст.204 ЦПК).

Частиною 4 ст.124 Земельного кодексу України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Статтею 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Згідно вимог ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом "Про оренду землі".

Згідно ст.1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Відповідно до ст.13 Закону України "Про оренду землі" під договором оренди землі розуміється договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Статтею 14 Закону України «Про оренду землі» визначено, що договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

Аналогічні висновки містяться в п.22-4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ".

Відповідно до ст.182 ЦК України та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація договору оренди, його зміни та розірвання здійснюється відповідним органом за зверненням осіб з наданням відповідних документів, які є підставою для такої реєстрації (договір, судове рішення).

За змістом статей 6, 18, 20 Закону України «Про оренду землі» ( у редакції яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) договір оренди землі підлягає державній реєстрації, якщо такий договір укладений. Після державної реєстрації укладеного договору оренди землі він набирає чинності. Право оренди земельної ділянки виникає з дня державної реєстрації цього права відповідно до закону, що регулює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Враховуючи наведене, суть державної реєстрації полягає в офіційному визнанні і підтвердженні державою факту виникнення або припинення права оренди земельних ділянок на підставі договору, а підставами виникнення цивільних прав і обовязків є сам договір, укладений між власником земельної ділянки і орендарем, які досягли згоди з усіх умов договору, підписання спірного договору за викладеними у ньому умовами здійснювалося за вільним вибором сторін.

Судом встановлено, що відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку ОСОБА_3 була власником земельна ділянка площею 2,9140 га., з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :01:000:0697, яка розташована на території Садківської сільської ради Житомирського району Житомирської області (а.с.12).

05 червня 2013 року ОСОБА_3 померла (а.с.16) і спадщину після її смерті прийняла за заповітом дочка ОСОБА_2, що підтверджується рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 11 червня 2015 року, яке набрало законної сили (а.с.17-20).

Згідно із статтею 28 ЦПК України здатність мати цивільні процесуальні права та обов'язки сторони, третьої особи, заявника, заінтересованої особи (цивільна процесуальна правоздатність) мають усі фізичні і юридичні особи. Згідно зі статтею 29 ЦПК України здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов'язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи. При цьому, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у день її смерті (частина 4 статті 25 ЦК України).

02 грудня 2014 року між товариством з обмеженою відповідальністю "Житомирщина Агро" та ОСОБА_3 укладено договори оренди зазначених вище земельних ділянок (а.с.5-6, 21-22) та зареєстровані Реєстраційною службою Коростишівського РУЮ Житомирської області 01 грудня 2014 року (а.с.7, 23). На виконання зазначених договорів складені та підписані акти прийому-передачі земельних ділянок (а.с.13, 26).

За правилами ч.1 ст.236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Відповідно до положень ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі визнання недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Згідно з ч.2 ст.236 ЦК України, якщо за недійсним правочином права та обов'язки передбачалися на майбутнє, настання їх у майбутньому припиняється.

Таким чином, оскільки договори оренди від 02 грудня 2013 року не містить всіх істотних умов, так як не підписана однією із сторін орендодавцем ОСОБА_3, яка на час укладення договору оренди землі померла, суд, відповідно до положень ч.3 ст. 203, ч.1 ст.215 ЦК України, дійшов висновку про наявність підстав для визнання їх недійсними, оскільки волевиявлення на укладення даної угоди відсутнє.

У відповідності до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені витрати по оплаті судового збору за подання позовної заяви в розмірі 1102 гривень 40 копійок.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 209, 212, 214-215 ЦПК України, ст.ст. 202, 203, 215, 216, 626, 628 ЦК України, Законом України «Про оренду землі», Постановою Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати недійсними та скасувати державну реєстрацію:

- договору оренди землі, а саме земельної ділянки площею 0,9434 га., кадастровим номером :01:000:0697, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Садківської сільської ради Житомирського району Житомирської області від 02 грудня 2014 року, укладеного між ОСОБА_3 та товариством з обмеженою відповідальністю «Житомирщина-Агро», зареєстрований у Реєстраційній службі Коростишівського районного управління юстиції Житомирської області від 02 грудня 2014 року за №7900842;

- договору оренди землі, а саме земельна ділянка площею 0,9706 га., кадастровим номером :01:000:0696, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Садківської сільської ради Житомирського району Житомирської області від 02 грудня 2014 року, укладеного між ОСОБА_3 та товариством з обмеженою відповідальністю «Житомирщина-Агро», зареєстрований у Реєстраційній службі Коростишівського районного управління юстиції Житомирської області від 02 грудня 2014 року за №7902677.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Житомирщина Агро" на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 1102 гривні 40 копійки.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Житомирської області протягом десяти днів з дня його проголошення через Житомирський районний суд Житомирської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: І. В. Зубчук