АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді Гаращенка Д.Р.

суддів Невідомої Т.О., Пікуль А.А.

при секретарі Дука В.В.

розглянувши у судовому засіданні справу, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 16 січня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про спростування недостовірної інформації та стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

Справа № 761/27243/16-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/3564/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Піхур О.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Гаращенко Д.Р.
У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про спростування недостовірної інформації та стягнення моральної шкоди, в якому з уточненнями, просила визнати недостовірною інформацію, яка була розповсюджена на офіційному веб - сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб www.fg.gov.ua, відносно ОСОБА_1, а саме: В прес-релізі від 15.07.2016 під назвою «Фонд подав заяви до ГПУ та СБУ: за одну ніч приватний нотаріус перереєстрував ПАТ «УКРІНБАНК» на колишнього власника - існує загроза виведення активів банку» за посиланням: http://www.fg.gov.ua/not-paying/ liquidation/l 54-pat-uknnbank/4995-fond-podav-zaiavy-do-hpu-ta-sbu-za-odnu-nich-pryvatnyi-notarius-рerereiestruvav-pat-ukrinbank-na-kolyshnoho-vlasnyka-isnuie-zahroza-vyvedennia-aktyviv-banKU : «... Варто наголосити, що уже зараз невстановлені особи почали чинити тиск та намагаються заволодіти активами банку і перевести їх на третю компанію. У тому числі, мова йде і про рахунки великих вкладників банку. При цьому, не здійснюються спроби відновити банківську ліцензію НБУ. Зважаючи на це, є всі підстави стверджувати, що нові керівники ПАТ «УКРІНКОМ» не зацікавлені у відновленні роботи банку та задоволенні вимог його кредиторів. Натомість, перереєстрація юр.особи дозволить великим позичальникам, серед яких чимало афілійованих із акціонерами банку осіб, уникнути погашення своїх кредитів ...». «...Однак нині існує загроза заволодіння третіми особами активами банку. Таким чином, органам досудового розслідування необхідно негайно вжити заходів реагування з метою уникнення невідворотних наслідків, втрати належного державі нерухомого майна, припинити незаконні дії представників зацікавленої сторони, зважаючи на те, що у таких діях вбачаються ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 191, 365, 366 Кримінального кодексу України ...». «... Фондом гарантування вже проведено виплату близько 1,8 млрд. гривень. Крім того, з метою виплати сум гарантованого відшкодування. Фондом ще на стадії здійснення тимчасової адміністрації надана позика ПАТ «УКРІНБАНК» В прес-релізі від 20.07.2016 під назвою «Щодо ситуації, що склалася довкола ПАТ «УКРІНБАНК» за посиланням: http://www.fs.gov.ua/not-paying/liguidation/l54-pat-uKrinbank/5065-shchodo-situatsiji-shcho-sklasya-dovkola-pat-UKrinbank: «...Сумнівні судові рішення у справі щодо законності ліквідації ПАТ «УКРІНБАНК» ... можуть обернутися для держави, позичальників та вкладників банку значними фінансовими втратами ...». «... Фондом було виплачено понад 1,78 млрд. грн. Варто наголосити, що виплати гарантованої суми відшкодування вкладникам здійснювались за рахунок кредитних коштів, залучених Фондом у Міністерстві фінансів України. Іншими словами, виплати вкладникам ПАТ «УКРІНБАНК» фінансувалися за рахунок бюджету ...».«... При цьому, зацікавлені особи, серед яких і колишні акціонери банку, за одну ніч внесли зміни ...у минулому - голова Спостережної Ради, власник істотної участі ПАТ «УКРІНБАНК» «... Станом на сьогодні, невстановлені особи намагаються заволодіти активами банку і перевести їх на третю компанію. У тому числі, мова йде і про рахунки великих вкладників банку. При цьому, не здійснюються спроби відновити банківську ліцензію НБУ. Зважаючи на це, є всі підстави стверджувати, що особи, які стоять за ПАТ «УКРІНКОМ» не зацікавлені у відновленні роботи банку та задоволенні вимог його кредиторів. Натомість, перереєстрація юр.особи дозволить великим позичальникам, серед яких чимало афілійованих із акціонерами банку осіб, уникнути погашення своїх кредитів ...». «... Крім того, невідомі почали чинити тиск на уповноважену особу Фонду, надсилати погрози життю через смс-повідомлення та намагатись протиправно проникнути до приміщення банку і заволодіти ним ...». «... Фонд закликає правоохоронні органи та органи досудового розслідування негайно вжити заходів реагування з метою уникнення невідворотних наслідків, втрати належного державі (в особі Фонду) нерухомого майна припинити незаконні дії ...». В прес-релізі від 21.07.2016 під назвою «Розгляд касації по справі щодо відміни тимчасової адміністрації у ПАТ «УКРІНБАНК» призначено на 17 серпня» за посиланням: www.fg.gov.ua/not-paying/liguidation/154-pat-UKrinbank/5083-rozhliad-kasatsii-po-spravi-shchodo-vidminy- tymchasovoi-administratsii-u-pat-ukrinbank-pryznacheno-na-17-serpnia: «...Фонд уже неодноразово повідомляв, що на сьогодні існує загроза втрати активів банку. Так, 14 липня особа, яка представилась ОСОБА_5, та група невстановлених осіб намагались протиправно заволодіти головним офісом ПАТ «УКРІНБАНК». При цьому офіційного звернення до Фонду з приводу надання доступу до приміщень банку не надходило. Крім того, чиняться спроби тиску на уповноважену особу Фонду, у тому числі надходять смс- повідомлення із погрозами ... Мають місце численні провокації, у тому числі і в інформаційному полі «...Зважаючи на усі вищенаведені обставини, Фонд закликає правоохоронні органи та органи досудового розслідування негайно вжити заходів реагування з метою уникнення невідворотних наслідків, втрати належного державі (в особі Фонду) нерухомого майна та припинити незаконні дії ...». «...Станом на 1 липня 2016 року вкладниками ПАТ «УКРІНБАНК» отримано майже 1,8 млрд. грн., що становить 96,1% від загальної суми виплат гарантованого відшкодування ...». Визнати дії Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, щодо розповсюдження на офіційному сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб недостовірної інформації вказаної в п. 1 відносно позивача, такими, що завдали шкоди честі, гідності та ділової репутації ОСОБА_1. Зобов'язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб спростувати недостовірну інформацію зазначену в пункті 1 цієї заяви у такий же спосіб у який вона була поширена, а саме шляхом публікації повного тексту рішення суду у цій справі на головній сторінці свого сайту: www.fg.gov.ua. Стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь ОСОБА_1 90 000.00 грн. (дев'яносто тисяч гривень 00 коп.) моральної шкоди. Стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь ОСОБА_1 3 031,60 грн. судового збору.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 15.07.2016 року на офіційному сайті Фонду гарантування вкладів фізичних була викладена спірна інформація. Позивач вказувала, що інформація, що викладена в вказаних прес-релізах не відповідає дійсності та не може бути підтверджена жодними доказами, а ґрунтується виключно на внутрішньому переконанні відповідача. А тому проголошена відповідачем інформація, а саме про спробу протиправно заволодіти головним офісом ПАТ «Укрінбанк», а також що позивач та особи, які стоять за ПАТ «Укрінбанк» не зацікавлені у відновленні роботи банку та задоволенні вимог його кредиторів є недостовірною та порочить честь і гідність позивача, не лише, як фізичної особи, а і зачіпає ділову репутацію як керівника ПАТ «Укрінбанк» та в цілому юридичної особи ПАТ «Укрінбанк». Крім того, внаслідок неправомірних дій відповідача, позивачу завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, у принижені честі, гідності і ділової репутації, порушені нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушені стосунків з оточуючими людьми, в тому числі з недовірою громадськості до ПАТ «Укрінком», що має майже невідворотні наслідки.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 16 січня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на його незаконність і необґрунтованість, , порушення норм матеріального та процесуального права, просила рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

В обґрунтування заявлених вимог апелянт послалася на те, що суд першої інстанції не правильно визначився із виниклими правовідносинами, не врахував, що відповідач у своїй статті вказував, що спірну інформацію «є всі підстави стверджувати», а тому, на думку позивача, інформація не може бути розцінена як оціночне судження.

Не правильним, на думку апелянта, є і висновок суду про те, що позивачем не доведено порушення саме її прав, оскільки інформація про керівників юридичної особи міститься у відкритому доступі в мережі Інтернет в Єдиному державному реєстрі.

У судовому засіданні представник позивача підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Представник відповідача заперечував проти апеляційної скарги, просив її відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного висновку.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погоджується і колегія суддів, виходив з того, що поширена відповідачем інформація є його оціночним судженням, а тому не підлягає визнанню недійсною, а також позивачем не надано доказів, про поширення відповідачем інформації саме щодо неї.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає, оскільки суд першої інстанції правильно визначився із виниклими правовідносинами сторін, правильно розглянув справу на основі наданих сторонами доказів та ухвалив законне та обґрунтоване рішення

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та відхиляє доводи апелянта про те, що вказана інформаціє не є оціночним судженням, а також розповсюджена саме щодо позивача, виходячи з наступного.

Статтею 277 ЦК України передбачено право фізичної особи, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказуванню не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Відповідно до пункту 19 вказаної постанови Пленуму ВСУ, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовностилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Враховуючи викладене, аналізуючи поширену відповідачем інформацію, колегія суддів вбачає, що вона має характер оціночного судження, оскільки не містить фактичних даних, а є баченням відповідача щодо існуючої ситуації.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що відповідно до абз.4 п.19 вказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України, роз'яснено, якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй частиною першою статті 277 ЦК відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи (стаття 37 Закону про пресу, стаття 65

Закону України "Про телебачення і радіомовлення") у тому ж засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку.

Проте позивач не зверталася до суду із вимогами надання права на відповідь на офіційному сайті відповідача та викладенням свого бачення, з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку.

Погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, колегія суддів також враховує, що позивачем не надано належних доказів того, що поширена відповідачем інформація є такою, що порушує саме її особисті немайнові права або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам або перешкоджає їй повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право, впливає на її ділову репутацію.

Так, як вбачається з матеріалів справи, та тексту спірної інформації вона стосується юридичної особи, банку.

ОСОБА_1 ж звернулася до суду з вимогами саме на захист свого особистого немайнового права.

Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Тобто, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту та тягар доказування лежить на сторонах спору.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно визначився із виниклими правовідносинами сторін та законно і обґрунтовано відмови у задоволенні позовних вимог, у тому вигляді, у якому вони були заявлені, оскільки позивачем не було доведено порушення її особистих прав, викладеною інформацією.

Таким чином, суд першої інстанції вірно визначився із виниклими правовідносинами сторін та правильно розглянув справу у межах заявлених позивачем вимог.

Враховуючи викладене, рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 16 січня 2017 року колегія суддів вважає обґрунтованим та таким, що ухвалене з додержанням вимог закону. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність рішення суду першої інстанції не впливають.

Керуючись ст.ст. 218, 303-305, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 16 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді