Єдиний унікальний номер 227/1269/16-ц Номер провадження 22-ц/775/679/2017
Головуючий у 1 інстанції: Притуляк С.А. Єдиний унікальний номер 227/1269/16-ц Суддя доповідач: Краснощокова Н.С. Номер провадження 22-ц/775/679/2017
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2017 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Краснощокової Н.С.,

суддів: Груіцької Л.О., Новікової Г.В.,

за участю секретаря Кіпрік Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля» на рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 28 лютого 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля» про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 28 лютого 2017 року задоволено позов ОСОБА_1, стягнено з відповідача на його користь у відшкодування моральної шкоди 20 000 грн. та на користь держави судовий збір в сумі 551,20 грн..

У апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ґрунтування рішення на недоведених та неповно зясованих обставинах справи, надмірний розмір стягненої суми. Зокрема, зазначає, що нещасний випадок стався з вини позивача, тільки у звязку із його необережністю, саме позивачем були порушені вимоги законодавства з охорони праці, правила безпеки в вугільних шахтах. Позивачем не надано доказів спричинення йому моральної шкоди, довідка МСЕК та акт розслідування нещасного випадку такими доказами не являються. Укладаючи трудовий договір з відповідачем позивач був під розпис повідомлений про важкі, шкідливі та небезпечні умови праці, можливі негативні наслідки цих умов праці на стан його здоровя та повязані з цими умовами пільги та компенсації.

В засідання апеляційного суду сторони не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлені, подали заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Згідно з ч.2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги суд обґрунтовано виходив із встановлених у справі фактичних обставин та дотримався вимог матеріального і процесуального права.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивач працював у відокремленому структурному підрозділі «Шахтоуправління «Добропільське» ТОВ ДТЕК «Добропіллявугілля» машиністом гірничих виїмкових машин.

07.11.2015 року з ним стався нещасний випадок, внаслідок якого він отримав контузію, підвивих кришталика, множинні інородні тіла рогівки правого ока.

В результаті проведеного розслідування 11 листопада 2015 року були складені акти по формі Н-5 та Н-1 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом.

Із акту форми Н-1 від 11 листопада 2015 року №21 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом вбачається, що позивач 07.11.2015 року, виконуючи наряд на доставку матеріалів по конвеєрному штреку, перевірку шплінтів валу призабійної лижі комбайну, побачивши, що перевірка шплінтів валу неможлива, так як призабійний простір лави був засипаний гірничою масою, увімкнув комбайн та почав зачищати призабійний простір, з під виконавчого органу комбайна відскочив шматок породи розміром 100х50х30 мм та вдарив ОСОБА_1 в область правого ока, при виконанні робіт ОСОБА_1 знаходився в захисних окулярах. Внаслідок травмування шматком породи позивач отримав контузію, підвивих кришталика, множинні інородні тіла рогівки правого ока.

Висновком МСЕК від 23.02.2016 року позивачу у звязку із зазначеною травмою вперше встановлено 35% втрати професійної працездатності з 23.02.2016 року до 01.03.2017 року та третю групу інвалідності.

За висновком МСЕК від 21.02.2017 року позивачу повторно встановлено 35% втрати професійної працездатності з 01.03.2017 року по 01.03.2019 року.

У даному позові ОСОБА_1, посилаючись на статті 31, 43, 46 Конституції України, статті 153, 173, 237-1 КЗпП України, просив стягнути з відповідача на його користь у відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоровя на виробництві 20 000 грн., посилаючись на те, що внаслідок трудового каліцтва йому спричинено моральну шкоду, яка полягає у фізичному болі та стражданнях, яких він зазнав безпосередньо під час травмування; ушкодження здоровя призвело до порушення його особистих немайнових прав на охорону здоровя, на безпечну працю; внаслідок каліцтва він втратив 35% працездатності; у звязку із травмою порушена його нормальна життєдіяльність, він періодично звертається за допомогою до лікарів та проходить лікування; внаслідок травми гострота зору його правого ока впала до 0,2, стан його здоровя ніколи не відновиться; змінився його звичайний образ життя, йому необхідно докладати додаткових зусиль для організації його життя, він не може, як раніше, в повному обємі виконувати роботу у побуті, по господарству, йому протипоказана важка праця. Він був звільнений з роботи у звязку із неможливістю за станом здоровя продовжувати роботу, яка була джерелом існування для нього та його сімї.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Згідно із частинами 2,3,4 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачається відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності.

Оскільки відповідач втратив працездатність у звязку із травмою, отриманою при виконанні трудових обовязків відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди покладається на роботодавця.

Відповідно до роз'яснень, що містяться у п. п. 3, 9, 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року №4 моральна шкода може полягати, зокрема у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. відповідно до ст. 237-1 КЗпП (набрала чинності 13 січня 2000 р.) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Стягуючи із роботодавця відшкодування моральної шкоди, завданої шкідливими умовами виробництва, суд повно та всебічно дослідив обставини справи, перевірив їх доказами, які оцінено відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України, врахував зміст вимог і заперечень сторін та обґрунтовано виходив із того, що відшкодування заподіяної працівнику ушкодженням здоровя на виробництві моральної шкоди покладається на роботодавця (згідно норм закону, що діяли на дату встановлення ОСОБА_1 висновком МСЕК втрати професійної працездатності вперше), який не виконав вимог щодо забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці.

При визначенні розміру відшкодування судом враховано стан здоровя позивача, характер та об'єм його фізичних, душевних, психічних страждань від одержаного трудового каліцтва, істотність вимушених змін в життєвих стосунках, засади розумності та справедливості.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не надано доказів спричинення моральної шкоди, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, не можуть бути прийняті до уваги з тих підстав, що саме по собі ушкодження здоров'я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричиняє йому моральні та фізичні страждання.

Як зазначено в п. 4.1 рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року у справі №1-9/2004, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, відповідно до ст. ст. 23, 1167 ЦК України, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, які він зазнає у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоровя тощо.

Втрата працездатності, яка встановлена висновком МСЕК, вже сама по собі свідчить про спричинення моральної шкоди, оскільки стан здоров'я потерпілого погіршено.

Безпідставні також доводи скарги про те, що при прийнятті на роботу позивач був попереджений про важкі, шкідливі та небезпечні умови праці, оскільки таке попередження не може впливати на обсяг прав позивача, гарантованих законом.

За вказаних обставин доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Згідно з ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313, 315 ЦПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля» відхилити.

Рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 28 лютого 2017 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: Н.С. Краснощокова

Судді: Л.О. Груіцька

ОСОБА_2