Справа № 758/8284/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2017 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Декаленко В. С. ,

при секретарі - Кравцовій Ю. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, суд,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про солідарне стягнення заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до укладеного кредитного договору № 2621/0708/88-165 від 28.07.2008 року відповідач ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 84800 дол. США з терміном погашення кредиту до 26.07.2023 року з оплатою процентів на рівні 11,9% річних.

Вказує, що 28.07.2008 року між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 2621/0708/88-165-Р-1, відповідно до якого відповідачка зобов'язалась відповідати перед кредитором за виконання ОСОБА_1 його зобов'язань за кредитним договором.

Зазначає, що 28.11.2012 року ПАТ «Сведбанк» права вимоги за зобов'язаннями ОСОБА_1 відступило ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» на підставі договору факторингу № 15.

Звертає увагу суду на те, що згідно статей 526, 527, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Посилається на те, що Банк свої зобов'язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором, а ОСОБА_1 та поручитель ОСОБА_2 в порушення зазначених норм закону та умов Договору свої зобов'язання за Договором належним чином не виконали, у зв'язку з чим станом на 03.07.2014 утворилася заборгованість в загальному розмірі 170 615,40 дол. США, яка складається з: 84 056,00 дол. США (за курсом НБУ становить 995 223,04 грн.) заборгованості за кредитом; 38 762,72 дол. США (за курсом НБУ 458 950,61 грн.) - заборгованості по процентам; 47 796,68 дол. США (за курсом НБУ 565 912,69 грн.) - заборгованості по пені за не своєчасне погашення кредиту, відсотків, комісії.

На підставі вищевикладеного, а також керуючись ст.ст. 526, 527, 554, 530, 1050, 1054 ЦК України звертається з даним позовом до суду та просить стягнути солідарно з відповідачів на їх користь зазначену заборгованість за кредитним договором та судові витрати.

В судове засідання представник ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомленні вчасно та належним чином, у поданій до суду письмовій заяві просив справу розглядати без участі представника позивача та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідачі в судове засідання також не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені вчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомили. Попри це, до суду відповідачем ОСОБА_2 подано письмові заперечення проти позову, посилаючись на те, що вона не має зобов'язань перед позивачем, оскільки договір поруки, укладений з нею, розірвано у судовому порядку. В свою чергу, відповідач ОСОБА_1 подав до суду заяву про застосування до позовних вимог строку позовної давності як підстави для відмови у задоволенні позову (т. 1, а.с.183-186).

Суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності вищезазначених осіб, відповідно до вимог ст.ст. 158, 169 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 28.07.2008 року між ПАТ «Сведбанк», права від якого перейшли до ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» на підставі Договору факторингу від 28.11.2012 року, та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № 2621/0708/88-165 (т.1, а.с.4-9).

Відповідно до п.п. 1.1, 1.3 зазначеного Договору, Банк надав позичальнику кредит у розмірі 84800 дол. США, з оплатою процентної ставки 11,9 % річних терміном до 26.07.2018 року.

В цей же день, 28.07.2008 між ПАТ «Сведбанк», права від якого перейшли до ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» на підставі Договору факторингу від 28.11.2012, та ОСОБА_3 було укладено договір поруки №2621/0708/88-165-Р-1, відповідно до якого остання зобов'язалась відповідати перед кредитором за виконання ОСОБА_1 його зобов'язань за кредитним договором.

На підставі Договору від 20.03.2009 про внесення змін до Кредитного договору №2621/0708/88-165 від 28.07.2008, кінцевий термін повернення кредиту було визначено датою 26.07.2023 року (т. 1, а.с.10).

Судом встановлено та не заперечувалося сторонами, що ОСОБА_1 отримав кредитні кошти у встановленому в Договорі розмірі, що підтверджує пояснення представника позивача ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» про належне виконання ПАТ «Сведбанк» своїх зобов'язань за Кредитним договором.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1, отримавши кредитні кошти на умовах повернення, строковості та платності, порушував свої договірні зобов'язання, що призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 03.07.2014 в загальному розмірі складає 170615,40 дол. США, а саме: 84 056,00 дол. США (за курсом НБУ становить 995 223,04 грн.) заборгованості за кредитом; 38 762,72 дол. США (за курсом НБУ 458 950,61 грн.) - заборгованості по процентам; 47796,68 дол. США (за курсом НБУ 565912,69 грн.) - заборгованості по пені за не своєчасне погашення кредиту та відсотків що підтверджується наданими суду Розрахунками заборгованості (т. 1, а.с.27).

Стаття 1054 ЦК України визначає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, а відтак, відповідачі несуть солідарну відповідальність за кредитним договором.

На підставі даних норм ЦК України позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просив стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором солідарно.

Разом з тим, вимоги позивача про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором не ґрунтуються на вимогах закону та спростовуються обставинами справи.

Так, судом встановлено, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 15.02.2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 24.05.2016 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18.10.2016 року було задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс», ПАТ «Сведбанк» та розірвано договір поруки № 2621/0708/88-165-Р-1 від 28.07.2008 року, укладений між ОСОБА_2 та ПАТ «Сведбанк» (т. 2, а.с. 107-110,116-117, 145-146).

За таких обставин, на час постановлення судового рішення у даній справі існує таке, що набрало законної сили, судове рішення про розірвання договору поруки з ОСОБА_2, а відтак і про припинення її зобов'язань щодо погашення заборгованості солідарно з основним боржником ОСОБА_1

За таких обставин, не можуть бути задоволені вимоги ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» про стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_3

Попри це, позовні вимоги, заявлені до ОСОБА_1, не можуть бути задоволені судом з огляду на те, що звертаючись до суду з даним позовом 12.07.2014 (згідно штемпеля на конверті т.1, а.с. 37), позивач пропустив загальний та спеціальний строк позовної давності, про наслідки пропуску якого заявив відповідач (т. 1, а.с.183-186).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Аналіз норм ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, а й з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Так, як вбачається з виписок по особовому рахунку, ОСОБА_1 неналежним чином здійснював платежі на погашення кредитної заборгованості, а 23.07.2009 взагалі припинив такі платежі (т. 1, а.с. 205-250).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).

Так, 26.02.2010 року ПАТ «Сведбанк» звернувся до ОСОБА_1 з письмовою вимогою достроково погасити заборгованість за кредитним договором протягом 30-денного строку з дня їх отримання (т. 1, а.с. 204).

Виходячи з умов кредитного договору та досудової вимоги, днем настання виконання основного зобов'язання у спірних правовідносинах є наступний день після спливу наданого банком у вимозі 30-денного строку добровільного виконання зобов'язань за кредитним договором.

Отже, скориставшись правом достроково повернення кредиту, банк змінив строк виконання основного зобов'язання, та визначив умови повернення коштів.

Відповідно до правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 11 листопада 2015 року у справі за № 6-990цс15 та яка є обов'язковою для судів згідно статті 360-7 ЦПК, згідно з частиною п'ятою статті 261 ЦК України за зобов'язанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Проте, якщо кредитор змінює на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строк виконання основного зобов'язання, позовна давність обчислюється від цієї дати. Пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату процентів за його користування та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання, а тому зобов'язаний пред'явити позов до боржника протягом трьох років.

Таким чином, ОСОБА_1 повинен був достроково погасити заборгованість за кредитним договором до 27 березня 2009 року, в протилежному випадку розпочався відлік трирічного строку позовної давності до основної вимоги.

Зважаючи на те, що з даним позовом позивач звернувся до суду 12.07.2014 року, він є таким, що пропустив трирічний строк позовної давності за вимогами про стягнення основного боргу та відсотків, який сплинув 27.03.2012 року.

Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги, вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки). За таких обставин, включення в розрахунок заборгованості пені, нарахованої у зв'язку з невнесенням щомісячних платежів на погашення кредиту, не ґрунтується на вимогах закону.

Оскільки позивач звернувся до суду з даним позовом поза строком позовної давності, а відповідач заявив клопотання про застосування наслідків пропуску строку позовної давності, суд прийшов до висновку про необхідність відмови у задоволенні позову і до відповідача ОСОБА_1

Такі висновку суду, як цього вимагає ст. 60 ЦПК України, позивачем спростовано не було.

Стаття 11 ЦПК України визначає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача не знайшли своє доведення в судовому засіданні, є такими, що не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, а тому позов не підлягає задоволенню в повному обсязі.

На підставі вищевикладеного, ст.ст. 16, 256, 257, 267, 525, 526, 536, 546, 548, 549, 550, 554, 1050, 1054 ЦК України, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 79, 88, 208, 209, 213-215, 217- 218, 223 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В. С. Декаленко