Провадження № 2/359/317/2017
Справа № 359/6768/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2017 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Муранової-Лесів І.В.,

при секретарі - Степаненко А.О..,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Борисполі Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення процентів за договором позики та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

30.08.2016 ОСОБА_3 звернулась до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з даним позовом, в якому просила суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 на свою користь 31500 гривень процентів за договором позики та 2500 гривень моральної шкоди, а також витрати за надання правової допомоги (а.с.3-4).В подальшому позивач збільшила розмір позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди та просила стягнути на свою користь з відповідача моральну шкоду в розмірі 15000 гривень (а.с.25).

Свої вимоги позивач обґрунтовує наступним. 06.06.2013 вона позичила відповідачу 88000 гривень, що підтверджується розпискою, строком до 03 вересня 2013 року. Відповідач ухилився від виконання договору, тому вона була змушена звертатися до суду. Рішенням Бориспільського міськрайонного суду київської області від 11.04.2014 року позов задоволено та стягнуто 88000 гривень боргу. На час звернення до суду відповідач повернув 18000 гривень, сума боргу складає 70000 гривень. Відповідно до ст.1048 ЦК України позивач вважає, що має право на отримання процентів в розмірі облікової ставки НБУ, яка становить 15%. Позивач просить, таким чином стягнути на її користь проценти за три роки: 70000грн. х155 =10500грн. х 3 роки = 31500 грн. Крім того, позивач вважає, що відповідач повинен відшкодувати їй моральну шкоду за несвоєчасне повернення грошових коштів, що заставило її хвилюватись, неодноразово звертатись до відповідача та суду, яку вона оцінює в 2500 гривень. Згідно із заявою про збільшення первинних вимог в частині моральної шкоди (а.с.25) позивач зазначає, що проїзд з ОСОБА_4 області до Борисполя наніс велику шкоду морально, матеріально, тому вона просить стягнути проценти і моральну шкоду 15000 гривень. Позивач також стверджує, що получила великий стрес, захворіла три рази був мікроінсульт, цукор, а також їй потрібно робити операцію на серці, і дочка хотіла заподіяти собі смерть. Позивач також зазначає, що через спільний бізнес з відповідачем та особою на прізвище Іванов, дочка втратила кошти, квартиру і машину. Відповідач погрожує їй психічною лікарнею (а.с.26-28).

В судовому засіданні в режимі відеоконференції з Барського районного суду Вінницької області позивач ОСОБА_3 позовні вимоги підтримала, пояснила рішення суду про стягнення боргу за договором позики вона предявила до виконання до виконавчої служби, залишок боргу становить на даний час 64170 гривень. Вона заявила про відшкодування моральної шкоди, бо відповідач зі своїм знайомим Івановим ввели в оману її дочку, внаслідок чого вона втратила гроші та майно.

Представник відповідача в судовому засідання проти задоволення позову заперечувала з підстав, викладених в письмових запереченнях, поданих до суду (а.с.59-61), а саме. Позивачем зазначено, що договір позики був безпроцентний, а також, що розрахунок, наданий відповідачкою не відповідає дійсній сумі боргу та суперечить нормам цивільного законодавства України. Вона зазначає, що позивачка довела про безпідставність збереження коштів з 11 квітня 2014 року, тобто з моменту винесення рішення про повернення суми позики, керуючись розясненнями Верховного Суду України від 02.03.2016 року розрахунок проценті за користування позикою повинен виглядати наступним чином: розмір заборгованості х кількість днів прострочення х облікову ставку НБУ / на кількість днів у році х 100%. Таким чином проценти за користування чужими коштами складають 20675 гривень (64170,00грн.х840х14%/365х100%=20675 грн. Щодо вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди, вона зазначає, що цивільним законодавством, зокрема главою 48,82 та ст.625 ЦК України відшкодування моральної шкоди не передбачено. Вона також звертає увагу на те, що Верховний Суд України в постанові від 30.03.2016 року №6-2168ці15 відхиляє заявлені вимоги про відшкодування моральної шкоди у спорах про стягнення коштів за договором позики. Стосовно витрат на правову допомогу та компенсації за проїзд у транспорті, звертає увагу, що позивачем не надано документів, що підтверджують розрахунок витрат на правову допомогу, окрім квитанції, та жодного документа, який би підтверджував матеріальні витрати на проїзд.

Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги в частині стягнення процентів є обґрунтованими та підлягають задоволенню, а в частині відшкодування моральної шкоди та витрат на правову допомогу задоволенню не підлягають з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 06.06.2013 року між позивачем ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_2 був укладений договір позики, на підтвердження якого відповідачем складена розписка про отримання коштів в сумі 88000 гривень, які він зобовязався повернути до 06.09.2013 (а.с.8).

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до частин першої та другої ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Таким чином, розписка відповідача про отримання в борг грошових коштів від позивача є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 квітня 2014 року, яке набрало законної сили та було предявлено позивачем до примусового виконання, позовні вимоги ОСОБА_3 були задоволення та стягнуто з відповідача ОСОБА_2 на її користь заборгованість за договором позики від 06 червня 2013 року в розмірі 8800 гривень.

Зазначені обставини повністю визнані сторонами та підтверджуються долученими до матеріалів справи вступною та резолютивною частиною рішення (а.с.7), довідкою-розрахунком про сплату боргу державного виконавця Кисіль О.М. Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області від 02.02.2017 №565 (а.с.62).

Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до вимог ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

За змістом ч.1 та 2 цієї статті, у разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Договір позики вважається безпроцентним, якщо:

1) він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п'ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов'язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін;

2) позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками.

Сторонами визнано та приєднаною до матеріалів справи розпискою ОСОБА_2 від 06.06.2013 (а.с.8) підтверджується, що укладеним сторонами договором позики не було передбачено сплату процентів та їх розмір.

Сторонами визнано і приєднаною до матеріалів справи довідкою-розрахунком про сплату боргу державного виконавця Кисіль О.М. Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області від 02.02.2017 №565 (а.с.62) підтверджується, що на момент звернення позивача до суду з даним позовом сума боргу за договором позики в повному обсязі повернута не була.

В тому числі на 25.08.2016 року сума боргу становила згідно вищевказаної довідки-розрахунку 67990 гривень.

Також судом встановлено, що протягом трьох років перед зверненням до суду, за які позивачем нараховано проценти за користування позикою, змінювалась облікова ставка та змінювалась сума боргу.

Перевіркою розрахунків позивача та відповідача, а також проведеним судом власним розрахунком, виходячи з формули, наведеної представником відповідача у письмових запереченнях (розмір заборгованості х кількість днів прострочення х облікову ставку НБУ / на кількість днів у році х 100%) судом встановлено, що належна позивачу сума процентів перевищує суму, розраховану позивачем, при цьому суд не виходив за межі облікової ставки, застосованої позивачем:

-з 25.08.2013 по 12.11.2013: 88000грн. х 80днів х12,5 /365х100%=2410,96грн.

-з 13.11.2013 по 05.02.2014: 88000грн. х 85днів х14,0 /365х100%=2869,04грн.

-з 06.02.2014 по 17.09.2014: 88000грн. х 224днів х15,0 /365х100%=8100,82грн.

-з 18.09.2014 по 01.12.2014: 85000грн. х 75днів х15,0 /365х100%=2619,86грн.

-з 02.12.2014 по 23.02.2015: 84000грн. х 84днів х15,0 /365х100%=2899,73грн.

-з 24.02.2015 по 12.03.2015: 82990грн. х 17днів х15,0 /365х100%=579,79грн.

-з 13.03.2015 по 03.06.2015: 81990грн. х 83днів х15,0 /365х100%=2796,65грн.

-з 04.06.2015 по 31.07.2015: 79990грн. х 58днів х15,0 /365х100%=1906,61грн.

-з 01.08.2015 по 04.09.2015: 77990грн. х 35днів х15,0 /365х100%=1121,77грн.

-з 05.09.2015 по 05.11.2015: 75990грн. х 62днів х15,0 /365х100%=1936,18грн.

-з 06.11.2015 по 29.01.2016: 73990грн. х 85днів х15,0 /365х100%=2584,58грн.

-з 30.01.2016 по 07.04.2016: 71990грн. х 69днів х15,0 /365х100%=2041,36грн.

-з 08.04.2016 по 04.07.2016: 69990грн. х 88днів х15,0 /365х100%=2531,15грн.

-з 05.07.2016 по 25.08.2016: 67990грн. х 52днів х15,0 /365х100%=1452,94грн.

(всього за вказаний період процентів -35821,30грн)

Проте, з урахуванням вимог ст.11 ЦПК України, суд, розглядаючи цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, вважає можливим задовольнити позовні вимоги позивача в цій частині на розраховану позивачем суму 31500 гривень.

Щодо заявлених позивачем вимог про відшкодування моральної шкоди, то в цій частині вимоги є необґрунтованими та недоведеними, оскільки, ані умовами укладеного договору, ані нормами Цивільного кодексу України, якими врегульовано правовідносини, що виникають із договорів позики та внаслідок невиконання грошового зобовязання, не передбачено можливість відшкодування моральної шкоди.

Отже моральна шкода може бути відшкодована особі, лише внаслідок її заподіяння в порядку, визначеному ст.1167 ЦК України.

Проте, будь-яких доказів того, що внаслідок винних, протиправних дій відповідача позивачу була завдана моральна (немайнова) шкода, суду надано не було, а невиконання грошових зобовязань з договором мають інші, передбачені чинним законодавством наслідки.

При цьому суд також враховує, що будь-яких заперечень щодо нарахованих позивачем сум, відповідачем надано не було.

Відповідно до вимог ч.1 ст.88 ЦПК України понесені позивачем витрати по сплаті судового збору в сумі 551 гривня 20 копійок (а.с.2) підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Щодо зазначених позивачем витрат на правову допомогу в сумі 500 гривень (а.с.8) то, суд звертає увагу, що з долученої до матеріалів справи квитанції не зрозуміло: у якій справі та ким надавалась правова допомога, а також не наведений розрахунок часу, витраченого на підготовку, складання позовної заяви. Крім того, квитанція належним чином не оформлена: відсутня посада, прізвище та підпис посадової особи, яка її видала.

Враховуючи викладене, суд позбавлений можливості з дотриманням вимог ст.84 ЦПК України та ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розрахувати належний розмір відшкодування понесених витрат.

При цьому суд враховує розяснення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладені в п.п.47,48 Постанови Пленуму від 17.10.2014 №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», за змістом яких «право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року№ 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року№ 6-рп/2013).

Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Порядок надання безоплатної правової допомоги у цивільних справах передбачений у розділі III Закону України від 02 червня 2011 року № 3460-VI "Про безоплатну правову допомогу", положення якого забезпечуватимуться поетапно, починаючи з 01 січня 2015 року.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42,56 ЦПК).

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах".

Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК.

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат».

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 88, 169, 209, 212, 214, 215 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, проценти за договором позики в сумі 31500 гривень (тридцять одна тисяча пятсот гривень а також судові витрати по сплаті судового збору в сумі 551 гривня 20 копійок (пятсот пятдесят гривень двадцять копійок, а всього на загальну суму 32051 гривня 20 копійок (тридцять дві тисячі пятдесят одна гривня двадцять копійок).

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга Апеляційному суду Київської області через Бориспільський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які не були присутні у судовому засіданні під час оголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І.В.Муранова-Лесів