У Х В А Л А ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 05 квітня 2017 року м. Київ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: головуючогоЧервинської М.Є., суддів: Завгородньої І.М., Коротуна В.М., Писаної Т.О., Попович О.В., розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Носівського районного суду Чернігівської області від 08 травня 2015 року та рішення апеляційного суду Чернігівської області від 31 липня 2015 року, в с т а н о в и л а: У квітні 2014 року позивач звернулася до суду з даним позовом, зазначивши в його обгрунтування, що вона на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданого на підставі рішення Носівської міської ради від 27 липня 2004 року та зареєстрованого 20 жовтня 2004 року в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 479, є власником земельної ділянки загальною площею 0,1871 га (для будівництва та обслуговування жилого будинку - 0,10 га та для ведення особистого селянського господарства 0,1766 га) за адресою: АДРЕСА_1. Відповідачі є власниками сусідньої земельної ділянки по АДРЕСА_2. Згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, виданого на підставі рішення Носівської міської ради від 31 серпня 2006 року і зареєстрованого 19 грудня 2006 року в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 249, співвласникам у рівних частинах передана земельна ділянка загальною площею 0,2596 га (для будівництва та обслуговування жилого будинку розміром 0,10 га та для ведення особистого селянського господарства розміром 0,1596 га). Посилаючись на те, що відповідачі на своїй земельній ділянці побудували надвірний туалет в порушення Державних будівельних норм України 360-92 п. 3.31, порушили межу між земельними ділянками, посадили дерева, які створюють їй перешкоди в користуванні земельною ділянкою та поставили огорожу, яка нахилена на її сторону, що унеможливлює обробіток її земельної ділянки біля огорожі, на її прохання про приведення лінії межі між присадибними земельними ділянками відповідно до державного акта, встановлення огорожі відповідно на межі, що вказана в державному акті, яка не буде нахилена на її земельну ділянку, демонтування незаконно встановленого на межі між земельними ділянками туалету та прибирання дерев, відповідачі не реагують, просила суд зобов'язати відповідачів відновити межу між земельними ділянками, ліквідувати скривлення від точки 0 до точки 1 на відстані 6,8 м та від точки 1 до точки 2 на відстані 11,7 м, повернувши їй 3 кв.м самовільно захопленої земельної ділянки, знести огорожу між земельними ділянками та встановити її на межі, яка вказана в державному акті, демонтувати незаконно встановлений туалет, прибрати дерева посаджені на межі між земельними ділянками. Рішенням Носівського районного суду Чернігівської області від 08 травня 2015 року зобов'язано ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 відновити межу між земельними ділянками за АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1, вирівнявши лінію межі відповідно до висновку експертів Чернігівської регіональної торгово-промислової палати № С-263 від 30 вересня 2014 року додаток № 3/1 від точки Д на відстані 11 м, точку А перенести в точку А1, потім точку Б перенести в точку Б1, щоб відстань між точками А А1 була 0,41 м, а між точками Б Б1 було 0,39 м, так як вказана пряма яка проходитиме по точках Д, А1 та Б1 і далі до закінчення в кінці земельних ділянок буде відповідати прямій межовій лінії, що не порушуватиме і не обмежуватиме прав ОСОБА_6 з однієї сторони і ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 з другої сторони в користуванні земельними ділянками. Зобов'язано ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 спиляти плодові дерева, які знаходяться на лінії межі між земельними ділянками за АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1, власниками яких вони є. Зобов'язано ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 демонтувати господарську будівлю в формі туалета з дерева, яка використовується для зберігання кормів для курей та місця, де несуться кури. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 31 липня 2015 року рішення Носівського районного суду Чернігівської області від 08 травня 2015 року скасовано та ухвалено нове про часткове задоволення позову. Зобов'язано ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 знести вбиральню, що знаходиться по АДРЕСА_2, і позначена на плані технічного паспорта літерою «У». У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати рішення суду першої інстанції, рішення апеляційного суду та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права. Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом. У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 391 ЦК України, ст. 152 ЗК України власник має права вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Разом з тим, ч. 3 ст. 125 ЗК України (в редакції ЗК 2001 року, чинної на час отримання позивачем у власність земельної ділянки) передбачено заборону використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації. Пунктами 1.12., 1.13., 2.1. Інструкції про складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої Наказом ДКУ по земельних ресурсах 04 травня 1999 року № 43 передбачено складання державного акта на право власності на земельну ділянку після перенесення в натуру (на місцевість) або відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх довгостроковими межовими знаками встановленого зразка за затвердженим проектом відведення чи технічною документацією. Вирішуючи спір в частині вимог про відновлення межі відповідно до державного акта про право власності на земельну ділянку, знесення огорожі, прибирання дерев з межі, апеляційний суд виходив з відсутності доказів на підтвердження права власності на земельну ділянку конкретного розміру і визначеними межами, а також даних про перенесення або відновлення меж земельної ділянки при отриманні державного акта (у державному акті зазначений загальний розмір ділянки - 0,1871 га, однак у зв'язку із наданням для будівництва та обслуговування жилого будинку - 0,10 га та для ведення особистого селянського господарства - 0,1766 га при визначенні цільового призначення розмір ділянки збільшено до 0,2766 га; згідно з планом меж земельної ділянки, вона має площу 0,19 га без розмежування за цільовим призначенням, а згідно з рішенням Носівської міської ради від 31 серпня 2006 року позивачу у власність передано земельну ділянку розміром 0,1871 га, в тому числі для будівництва та обслуговування жилого будинку розміром 0,10 га та для ведення особистого селянського господарства 0,0871 га). Врахувавши, що через відсутність належно визначеної межі і точного розміру земельної ділянки неможливо встановити порушення прав позивача на земельну ділянку викривленням межі, встановленням нахиленої огорожі і наявність дерев біля межі або на межі і чи не служать вона межовими знаками, а також врахувавши рекомендації органів місцевого самоврядування щодо усунення помилок в державному акті для винесення меж земельної ділянки в натурі та подальшого встановлення меж, апеляційний суд дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову в цій частині. Задовольняючи позов в частині вимог про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом демонтажу надвірного туалету, апеляційний суд виходив з того, що відповідно до ст. 391 ЦК України власник має права вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно зі ст. ст. 270, 275 ЦК України фізична особа має право на захист свого права на безпечне для життя і здоров'я довкілля від протиправних посягань інших осіб у спосіб визначений главою 3 ЦК України, зокрема, ст.16 ЦК України, яка передбачає припинення дії, що порушує право. Судом встановлено, що позивач є власницею будинку за адресою: АДРЕСА_1. Згідно з п. 3.31 Державних будівельних норм 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» дворові вбиральні рекомендується розміщувати безпосередньо біля сараю для худоби на відстані не менше 15 м від житлових будинків і 20 м від джерела водопостачання (колодязя), враховуючи обов'язково напрямок ухилу. Встановивши, що вбиральня (надвірний туалет), позначена на плані літерою У, знаходиться на відстані 8,12 м від житлового будинку і на відстані 14,1 м від шатного колодязя позивач, чим порушується її право на захист своєї власності та право на безпечне для життя і здоров'я довкілля, апеляційний суд дійшов обгрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позову в цій частині. Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. Згідно з правилами ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. При цьому суд касаційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість постановлених судових рішень в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, та доводів касаційної скарги. Оскільки доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судом допущено порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування рішень, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу. Керуючись ст. ст. 335, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у х в а л и л а: Касаційну скаргу ОСОБА_6 - відхилити. Рішення апеляційного суду Чернігівської області від 31 липня 2015 року залишити без змін. Ухвала оскарженню не підлягає. Головуючий М.Є. Червинська Судді: І.М. Завгородня В.М. Коротун Т.О. Писана О.В. Попович В.І. Мартинюк