АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 549/465/16-ц Номер провадження 22-ц/786/633/17Головуючий у 1-й інстанції Крєпкий С. І. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого Пікуля В.П.,

суддів : Панченка О.О., Прядкіної О.В.,

при секретарі Кальник А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 на заочне рішення Чорнухинського районного суду Полтавської області від 02 грудня 2016 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення кредитної заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2016 року публічне акціонерне товариство комерційний банк (далі ПАТ КБ) «ПриватБанк» звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення кредитної заборгованості, посилаючись на те, що 24 травня 2007 року уклав з ОСОБА_2 іпотечний кредитний договір PLX0GI00000132, за умовами якого надав йому кредит в сумі 113 000,00 грн. на термін до 24 травня 2027 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Проте, всупереч укладеному договору відповідач порушив строки погашення кредиту та процентів, в зв'язку з чим станом на 08 вересня 2016 року має заборгованість в розмірі 105387,75 грн., в тому числі: заборгованість за кредитом - 96446,16 грн., по відсоткам за користування кредитом - 7494,67 грн., пеня, за несвоєчасність виконання зобовязань - 1 446,92 грн.

У забезпечення виконання зобовязання за іпотечним договором між позивачем і ОСОБА_4 було укладено договір поруки № PLX0GI00000132 від 24 травня 2007 року, відповідно до якого відповідальність поручителя і боржника є солідарною.

Просило стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 96446 грн. 16 коп. за кредитним договором № PLX0GI00000132 від 24 травня 2007 року, а також судові витрати.

Заочним рішенням Чорнухинського районного суду Полтавської області від 02 грудня 2016 року позов задоволено повністю.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2Г, ІНФОРМАЦІЯ_1, (ідентифікаційний номер - НОМЕР_1) та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" 96446,16 грн. заборгованість за іпотечним кредитним договором від 24 травня 2007 року.

Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 1446, 69 грн. витрат по сплаті судового збору, по 723,35 гривень з кожного.

Ухвалою Чорнухинського районного суду Полтавської області від 18 січня 2017 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Чорнухинського районного суду Полтавської області від 02 грудня 2016 року залишено без задоволення.

Представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 оскаржив заочне рішення суду першої інстанції, в апеляційній скарзі просить його змінити в частині солідарного стягнення суми заборгованості, посилаючись на безпідставне стягнення заборгованості із поручителя, так як на думку ОСОБА_3 строк дії поруки припинився.

ОСОБА_4 у судове засідання не зявилася, до суду надала заяву в якій просить розглянути справу без її участі, позовні вимоги не визнає, апеляційну скаргу підтримує.

ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, його інтереси в суді апеляційної інстанції представляє представник ОСОБА_3

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, представника ОСОБА_2 та представника позивача, перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги, приходить до наступного висновку.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції вірно встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 24 травня 2007 року між позивачем та ОСОБА_5 укладено іпотечний кредитний договір №PLX0GI00000132, за умовами якого банк надав останньому грошові кошти в сумі 113 000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,04% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом на придбання квартири за договором купівлі-продажу від 23 травня 2007 року, розташованої за адресою: АДРЕСА_1. З кінцевим строком погашення - не пізніше 24 травня 2027 року. (а.с.14-19).

Згідно з п.2.4 Договору позичальник зобовязується щомісячно до 24 числа кожного місяця, починаючи з наступного після укладення договору, здійснювати погашення кредиту та сплачувати нараховані відсотки ануїтетними платежами в сумі не менше 1424,51 грн. шляхом внесення готівки до каси кредитора або шляхом безготівкових перерахувань на рахунок № 8185.

У п.5.2.4. договору сторони погодили право банка вимагати дострокового повернення суми Кредиту в частині або в цілому, сплати відсотків за його користування та інших платежів, що належать до сплати за цим договором, у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником будь-яких зобовязань за цим договором або за Іпотечним договором.

Виконання цього зобовязання у повному обсязі було забезпечено і порукою відповідача ОСОБА_4, що вбачається з договору поруки від 24 травня 2007 року №PLX0GI00000132, відповідно до п.1 якого поручитель зобовязується відповідати перед кредитором солідарно в повному обсязі за несвоєчасне виконання боржником усіх його зобовязань за договором про іпотечний кредит PLX0GI00000132 від 24 травня 2007 року (а.с.20-21).

Внаслідок прострочення виконання зобов'язання, відповідач станом на 08 вересня 2016 року має заборгованість в розмірі 10 5387,75 грн., в тому числі: 96 446,16 грн. заборгованість за кредитом, 7 494,67 грн. по відсоткам за користування кредитом, 1 446,92 грн. пеня, за несвоєчасність виконання зобовязань (а.с.4-8).

Банком на адресу відповідачів направлялися письмові повідомлення щодо простроченої кредитної заборгованості (а.с.9-13), проте остання позичальником і поручителем не сплачена.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як передбачено ч. 2 ст. 11 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

ОСОБА_6 рішення суду не оскаржує, заяви про приєднання до апеляційної скарги не надавала.

Заява надана до суду апеляційної інстанції у якій ОСОБА_4 вказує, що позовні вимоги не визнає, а апеляцію підтримує, не може вважатися заявою про приєднання до апеляційної скарги (ст. 249 ЦПК України).

Як вбачається із апеляційної скарги представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 рішення суду в частині стягнення коштів з ОСОБА_2 не оскаржує, як не оскаржує і розмір заборгованості, тобто погоджується із розміром стягнутої суми боргу та правильністю стягнення із нього боргу.

При цьому, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 не погоджується щодо стягнення боргу з поручителя ОСОБА_4

Разом з тим, колегія суддів не вправі перевіряти законність рішень відносно осіб, які не подали апеляційну скаргу так як в силу змагальності (ст. 10 ЦПК України) та диспозитивності (ст. 11 ЦПК України) ці особи самі визначають свою процесуальну позиції оскаржувати рішення суду чи ні. Якщо вони рішення суду не оскаржують, значить погоджуються з ним.

Доводи наведені в апеляційній скарзі про те, що рішення щодо солідарного стягнення з ОСОБА_4 стосується як поручителя безпосередньо так і позичальника, оскільки у останнього можуть виникнути зобовязання перед першим не дає підстави для задоволення апеляційної скарги.

Так, можливе виконання зобовязання перед кредитором не порушує прав боржника.

Зокрема, по даній справі не доведено, що виконання зобовязання поручителем призведе до збільшення розміру зобовязання боржника перед новим кредитором.

Слід також звернути увагу, що при переході до поручителя, який виконав зобовязання прав кредитора (ч. 2 ст. 556 ЦК України) змінюється субєктний склад зобовязання, але залишається незмінним його зміст, а за загальним правилом згода боржника на заміну кредитора не потрібна.

Посилання ОСОБА_3 на те, що сторони перебувають у безпосередніх договірних стосунках, які випливають з правовідносин кредиту та поруки, не ставлять під сумнів правильність рішення суду першої інстанції оскільки, як уже зазначалося, рішення суду в частині розміру боргу та відносно ОСОБА_2 не оскаржується, та не оспорювався сам договір кредиту та поруки.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку, що підстави для скасування чи зміни рішення суду відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Чорнухинського районного суду Полтавської області від 02 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий В.П. Пікуль

Судді О.О. Панченко

ОСОБА_7