09.02.2017 Справа № 756/7713/16-ц
унікальний №756/7713/16-ц
провадження №2/756/601/17
02 лютого 2017 року Оболонський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді Маринченко М.М.,
при секретарі Приходько І.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, про визнання відповідачів такими, що втратили право користування квартирою, виселення з квартири, стягнення збитків,
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вказана квартира належить йому на праві власності на підставі договору дарування від 01 вересня 2008 року. На день укладення договору в спірній квартирі були зареєстровані відповідачі, які зобов'язалися виселитися з квартири протягом двох тижнів після укладення договору дарування.
Позивач вказує, що відповідачі, хоча і є його батьками, проте не відносяться до членів його сім'ї, оскільки тривалий час позивач проживає окремо і не пов'язаний з ними спільним побутом. Сім'я позивача складається з його дружини та доньки.
Починаючи з 08.12.1987 року позивач проживав самостійно, а з 1995 по 1999 роки продовжував проживати зі своєю сім'єю за адресою: АДРЕСА_1. Після відчуження вказаної квартири ОСОБА_3 на підставі договору дарування позивач почав тимчасово проживати за адресою: АДРЕСА_7, без реєстрації місця проживання.
У зв'язку з неможливістю спільного проживання з відповідачами починаючи з 2004 року позивач був змушений проживати разом зі своєю сім'єю у квартирі батьків дружини позивача за адресою: АДРЕСА_2.
Після набуття права власності на спірну квартиру позивачем відповідачі пообіцяли, що поживуть в спірній квартирі два тижні та звільнять її, переїхавши до квартири за адресою: АДРЕСА_1. Позивач неодноразово усно вимагав у відповідачів звільнити квартиру, оскільки вона необхідна йому для проживання, а спільне проживання з відповідачами є неможливим, проте відповідачі продовжують проживати у спірній квартирі.
Позивач має намір разом зі свою сім'єю вселитися у квартиру за адресою: АДРЕСА_7, проте відповідачі добровільно зніматися з реєстрації та виселятися з квартири відмовляються, чим порушують право позивача на користування та розпорядження своєю власністю.
В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав.
Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Відповідач ОСОБА_2 подав до суду заяву, в якій просив не приймати на даний час рішення про виселення відповідачів і надати їм можливість до листопада 2017 року добудувати будинок в смт Коцюбинське, в якому буде проживати сестра позивача (донька відповідачів), яка на даний час з малолітнім сином проживає з відповідачами у спірній квартирі та виїхати добровільно зі спірної квартири (їм у квартиру АДРЕСА_3, дочці у смт Коцюбинське) . Відповідач ОСОБА_3 неодноразово подавала до суду клопотання з проханням відкласти судове засідання на іншу дату.
Відповідно до ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи за відсутності відповідачів. Представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечував.
Додатково представник позивача пояснив, що вимог про виселення сестри ОСОБА_5 та її сина зі спірної квартири позивач не заявляє.
Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що позивач є власником квартири АДРЕСА_4 на підставі договору дарування квартири, укладеного 01 вересня 2008 року між позивачем, відповідачами та ОСОБА_5, посвідченого державним нотаріусом Дев'ятої Київської державної нотаріальної контори ОСОБА_6, що також підтверджується інформаційною довідкою Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна КВ-2016 №2727 від 29.02.2016 року.
Згідно довідки форми №3 Комунального концерну «Центр комунального сервісу», у спірній квартирі зареєстровані: батько позивача - відповідач ОСОБА_2 (з 07.07.1998 року), мати позивача - відповідач ОСОБА_3 (з 07.07.1998 року), сестра позивача - ОСОБА_5 (з 07.07.1998 року), племінник позивача - ОСОБА_7 (з 27.01.2009 року).
Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна №60875378 від 07 червня 2016 року, у власності відповідача ОСОБА_2 є квартира АДРЕСА_5, м. Ірпінь, Київська область.
Також з пояснень позивача та письмової заяви ОСОБА_2 вбачається, що у власності відповідача ОСОБА_3 перебуває АДРЕСА_6.
Відповідно до вимог ст.ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають в приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.
Відповідно до ч.2 ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.
Згідно ч.4 ст. 9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше, як з підстав і порядку передбачених законом.
Відповідно до ч.1 ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.
Судом встановлено, що позивач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_8. Членами його сім'ї є його дружина ОСОБА_8 та його дочка ОСОБА_9, з якими він проживає за адресою: АДРЕСА_9 та пов'язаний спільним побутом.
Відповідачі не заперечують ту обставину, що вони, не зважаючи на заперечення позивача, як власника квартири, продовжують проживати у спірній квартирі.
Оскільки відповідачі відчужили спірну квартиру на користь позивача, не є членами сім'ї власника квартири, будь-якої домовленості щодо проживання в спірній квартирі відповідачі з позивачем не мають, натомість позивач заперечує проти проживання відповідачів в належній йому квартирі, позовні вимоги про визнання відповідачів такими, що втратили право користування квартирою, та їх виселення без надання іншого жилого приміщення, підлягають задоволенню.
Позивачем надано до матеріалів справи договір від 01 липня 2016 року, укладений між ним та ОСОБА_4, відповідно до якого позивач приймає у тимчасове платне володіння частину квартири за адресою: АДРЕСА_9 строком на 36 місяців.
Позивачем надано також платіжні доручення за листопад, грудень 2016 року, січень 2017 року, в яких зазначено, що позивач переводить особисті кошти ОСОБА_4 Проте доказів того, що вказані кошти перераховані саме як орендна плата за вказаним договором, суду не надано.
Проте такі твердженнями позивача є необґрунтованими, оскільки позивач будь-яких доказів на підтвердження того, що він поніс зазначені витрати саме внаслідок дій відповідачів, не надав. Так, позивач не надав доказів того, що він не міг проживати за адресою: АДРЕСА_7, а також доказів того, що він не міг винаймати іншу квартиру, з меншою орендною платою.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.
В матеріалах справи міститься ордер серія КВ. №164628 від 07 червня 2016 року та угода від 07 червня 2016 року про надання правової допомоги, укладені між ОСОБА_1 та адвокатом Петрунею А.В.
За вказаною угодою позивачем сплачено за надання правової допомоги гонорар в розмірі 3000 грн.
Петруня А.В. є адвокатом, що підтверджується свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю №4744 від 29.11.2011 року, посвідченням адвоката України №КВ4744 від 28.01.2015 року, витягом з Єдиного реєстру адвокатів України серія АА №002428 від 28 січня 2015 року.
Відповідно до акту здачі-приймання наданих послуг (виконаних робіт) від 01 лютого 2017 року до угоди про надання правової допомоги від 07.06.2016 року, правова допомога, надана позивачу, полягала у наданні усних консультацій протягом 1 години, дослідження документів - 2 години, написання позовної заяви - 5 годин, написання заяви про зміну предмету позову - 2 години, збір доказів - 3 години, представництво інтересів у суді першої інстанції - 3 години. Всього було затрачено 16 годин. Вартість послуг склала 3000 грн.
Оскільки позивачу відмовлено в задоволенні позовних вимог, які були викладені у заяві про зміну предмету позову, а саме у стягненні понесених збитків, а також у зв'язку з тим, що відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України витрати на правову допомогу відшкодовуються пропорційно до задоволених позовних вимог, з відповідачів на користь позивача слід стягнути по 1312 грн. 50 коп. витрат на правову допомогу з кожного, виходячи з наступних розрахунків:
3000 грн./16год.=187 грн. 50 коп. (вартість однієї години роботи адвоката);
187 грн. 50 коп. *2 = 375 грн. (вартість написання заяви про зміну предмету позову);
3000 грн. - 375 грн. = 2625 грн. (сума, яка підлягає стягненню з обох відповідачів в якості відшкодування витрат на правову допомогу);
2625 грн./2 = 1312 грн. 50 коп. (сума витрат на правову допомогу, яка підлягає стягненню з кожного відповідача).
Також на підставі ст. 88 ЦПК України з відповідачів підлягаю стягненню витрати позивача на сплату судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, по 551 грн. 20 коп. з кожного.
Керуючись ст.ст. 319, 321, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 9, 150 ЖК України, ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», ст.ст.10, 60, 88, 212-215, 224-225 ЦПК України, суд
Позов задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_7
Виселити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, з квартири АДРЕСА_7 без надання іншого жилого приміщення.
Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_7
Виселити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, з квартири АДРЕСА_7 без надання іншого жилого приміщення.
В задоволенні позову в іншій частині відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 551 грн. 20 коп. та витрати на правову допомогу у розмірі 1312 грн. 50 коп.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 551 грн. 20 коп. та витрати на правову допомогу у розмірі 1312 грн. 50 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідачів. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 10 днів з дня отримання його копії.
Апеляційну скаргу на заочне рішення суду може бути подано позивачем до Апеляційного суду м. Києва через Оболонський районний суд м. Києва протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя М.М.Маринченко