Справа № 465/1643/15 Головуючий у 1 інстанції: Лозинський Б.М.
Провадження № 22-ц/783/107/17 Доповідач в 2-й інстанції: Шумська Н. Л.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючий суддя Шумська Н.Л.

судді: Шандра М.М. Левик Я.А.

секретар Бадівська О.О.

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 16 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ФОП ОСОБА_4 про стягнення заробітної плати, -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 16 грудня 2015 року у позові ОСОБА_2 стягнення заробітної плати відмовлено.

Рішення оскаржила представник позивача ОСОБА_3 Уважає його незаконним, ухваленим з неправильним застосуванням норм матеріального права, невідповідністю висновків суду обставинам справи, які суд вважав встановленими. Скаргу мотивує тим, що ФОП ОСОБА_4 не перераховувала заробітну плату на картковий рахунок позивача. Згідно листа Головного управління ДФС у Львівській області від 21.05.2015 року №162/ш-116/13-01-17-03-15 за період з 04.05.2012 року по 10.10.2012 року у ФОП ОСОБА_4 виявлено відсутність відомостей нарахування та виплати працівникам заробітної плати. Довідка про доходи позивача від 16.10.2012 року за період з 04 травня 2012 року по 30 вересня 2012 року, яка була оформлена за підписом позивача містить інформацію лише про нараховану заробітну плату. Надані Державною фіскальною службою та Пенсійним фондом України докази, які підтверджують факт сплати до бюджету нарахованого та утриманого єдиного соціального внеску, а також утриманого податку на доходи фізичних осіб, не є підтвердженням факту виплати заробітної плати позивачу власником. Зазначає, що відповідач мав надати належні первинні документи на підтвердження заробітної плати ОСОБА_2 Відсутність таких доказів не може бути підставою для відмови працівникові у виплаті заробітної плати за виконану роботу. Враховуючи наведене та те, що заробітна плата ФОП ОСОБА_4 була нарахована, але не виплачена з вини відповідача, з останнього слід стягнути дану заборгованість з урахуванням компенсації та індексації, відповідно до поданих ОСОБА_2 розрахунків. Просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити повністю.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, свідка, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.

Відмовляючи у позові про стягнення заборгованої заробітної плати та компенсації у зв»язку з порушенням строків її виплати, суд першої інстанції виходив з недоведеності позовних вимог і відсутності підстав вважати, що позивачу у травні-жовтні 2012року не виплачувалась заробітна сплата.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується в такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони зроблені з дотриманням вимог ст..212-214 ЦПК України.

Судом правильно визначено правовідношення сторін, встановлено обставини, що мають значення у справі та враховано зібрані докази.

Судом встановлено, що позивач протягом травня-жовтня 2012року працювала за трудовим договором у відповідача на посаді головного бухгалтера. Інших бухгалтерів на підприємстві не було, відтак позивач за посадовими обов»язками зобов»язана була вести фінансово-бухгалтерську документацію, зокрема щодо виплати працівникам заробітної плати, а також сплати усіх обов»язкових платежів (податків) і зборів у передбаченому законом порядку.

Відповідно до ст.. 94 КЗпП, заробітна плата - це винагорода, обчислена як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважена ним особа виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

Відповідно до ст..115 КЗпП заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує 16 календарних днів.

Позивач зазначає, що працюючи з травня 2012року протягом 6 місяців взагалі не отримувала заробітну плату, чому є підтвердженням відсутність відомостей про виплату заробітної плати.

Однак колегія суддів погоджується з обґрунтованістю сумнівів у підставності таких тверджень позивача, враховуючи усі зібрані у справі докази їх сукупності.

Зокрема свідок ОСОБА_5 суду пояснив, що працював раніше у ФОП ОСОБА_4 інженером-механіком, регулярно отримував заробітну плату, яку видавала бухгалтер ОСОБА_2 (позивач), інколи власник ОСОБА_4. Розписувався у відомостях. На підприємстві бували перевірки з податкової, тому всі документи, зокрема відомості про виплату заробітної плати, велись належно та заповнювались. Також і від інших працівників ніколи не чув, щоб не виплачувалась заробітна плата, зазначивши, що у тому разі люди просто б не виходили на роботу.

Такі свідчення узгоджуються з іншими доказами у справі.

Крім того, суд звертає увагу, що позивач звернулась до суду за захистом порушеного права у березні 2015 року, тоді як, з її слів, порушення мало місце вже у травні 2012 року. Причини відсутності звернень у разі невиплати заробітної плати до правоохоронних органів чи інспекції праці позивач не пояснила.

Представник позивача пояснює не звернення за захистом порушеного права на заробітну плату через її відпустку при народженні дитини. Однак такі пояснення не встановлюють обставини, що мають значення у справі, оскільки протягом травня-жовтня 2012 року позивач працювала і повинна була б реагувати у разі порушення її трудових прав.

Відповідно до ст..24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникові регулярно в робочі дні, не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує 16 календарних днів. Виплата заробітної плати здійснюється за місцем роботи. За особистою письмовою заявою працівника виплата заробітної плати може здійснюватись через установи банків, поштовими переказами, на вказаний ними рахунок з обов»язковою оплатою цих послуг за рахунок власника або уповноваженого ним органу.

Відповідно до ст.36 КЗпП за порушення законодавства про оплату праці винні особи притягаються до дисциплінарної, матеріальної, адміністративної та кримінальної відповідальності.

Контроль за додержанням законодавства про оплату праці (ст.35 КЗпП) на підприємствах здійснюють: Міністерство праці України та його органи, фінансові органи, органи Державної податкової інспекції, профспілки, прокуратура.

До норм трудового законодавства застосовуються загальні принципи цивільного законодавства (ст.9 ЦК України). Зокрема, презумпція добросовісності та правомірності договору (трудового договору) та дій учасників по його виконанню.

Виходячи із системного аналізу норм трудового та цивільного права, презюмується, що особа, яка прийнята на роботу і виконує трудові обов»язки, не рідше 2 разів на місяць отримує заробітну плату.

Тому позивач на підставі належних та допустимих доказів повинен довести порушення трудового договору власником та невиплату заробітної плати. Невиплата заробітної плати є значним правопорушенням, яке передбачає сувору покарання власника чи уповноваженого ним органу, зокрема і кримінальне.

Відповідно до ст.175 КК України безпідставна невиплата заробітної плати, стипендії, пенсії чи іншої установленої законом виплати громадянам більше ніж за один місяць, вчинена умисно керівником підприємства, установи або організації незалежно від форми власності, - карається штрафом від ста до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до п'яти років, або виправними роботами на строк до двох років, або позбавленням волі на строк до двох років, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років. Те саме діяння, якщо воно було вчинене внаслідок нецільового використання коштів, призначених для виплати заробітної плати, стипендії, пенсії та інших встановлених законом виплат, - карається штрафом від п'ятисот до тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або обмеженням волі на строк до п'яти років, або позбавленням волі на строк до трьох років. (ст..175 КК).

Відповідно до вимог ст.ст.11, 59, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. При цьому кожна із сторін зобов»язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем не представлено жодного доказу невиплати їй заробітної плати протягом часу роботи у відповідача.

Натомість, у матеріалах справи зібрані докази, що заробітна плата виплачувалась і заборгованість відсутня.

Відповідно до Довідки про доходи (а.с.41) позивачу ОСОБА_2 за період з 04 травня по 30 вересня 2012року нараховано 5437,60грн. Загальна сума доходу становить 5437,60грн. Ця довідка видана ОСОБА_2, нею підписана, для оформлення житлової субсидії. Дата складання довідки - 16.10.2012 року.

Відповідно до Заяви-розрахунку від 16.10.2012 року для надання коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності на виплату матеріального забезпечення застрахованим особам, позивач отримала по місцю праці за рахунок коштів Фонду 4567,58грн. страхової виплати по вагітності та пологах (а.с.42).

Відповідно до Листка непрацездатності по вагітності (а.с.43) сума фактичної заробітної плати позивача становила 1039,60грн. у травні; 1092,00грн. у червні; 1102,00 грн. у липні; 1102,00 грн. у серпні; 1102,00 грн. у вересні 2012року. Ці документи складені та підписані самою ОСОБА_2

Крім того, за інформацією Управління Пенсійного Фонду у Шевченківському районі м. Львова, (а.с.84) січня 2011року по серпень 2013року сума заборгованості по заробітній платі у ФОП ОСОБА_4 відсутня.

Відповідно до Акту (довідка) перевірки дотримання суб»єктами господарювання законодавства, порушень трудового законодавства на ФОП ОСОБА_4 не встановлено (а.с.46).

Лише після звернення до суду з позовом про стягнення невиплаченої заробітної плати позивач звернулась до Державної фіскальної служби України, Головного управління ДФС у Львівській області. За результатами проведеної перевірки заступник начальника ГУ ДФС у Львівській області В.В.Скиба дав позивачу відповідь на звернення (а.с.101-103).

У відповіді зазначається, що ДФС 19.05.2015року проведено фактичну перевірку ФОП ОСОБА_4 за адресою здійснення господарської діяльності АДРЕСА_1 (офісне приміщення) встановлено, що позивач ОСОБА_2 працювала на посаді головного бухгалтера, за період роботи нараховано заробітну плату в сумі 5779,56грн. Відповідно до платіжних доручень та інформації, наявної у ДФС, суми податку з доходів фізичних осіб та єдиного внеску із доходу позивачу роботодавцем нараховано та сплачено в повному обсязі.

Згідно з пояснень працівників ФОП ОСОБА_4 заробітна плата ОСОБА_2 за період з 04.05.2012року по 10.10.2012року була нарахована та виплачена в повному обсязі. Проте, підприємством виявлено відсутність відомостей нарахування та виплати працівникам заробітної плати за вказаний період, так як усі вказані документи велися ОСОБА_2 та зникли після її виходу у відпустку по догляду за дитиною. Довірена особа ФОП зазначала, що доступ до них мала лише ОСОБА_2 (ст.102).

Також працівниками ДФС були опитані працівники ФОП ОСОБА_4 ОСОБА_5 та ОСОБА_9, які ствердили, що у період травня-жовтня 2012року отримували заробітну плату своєчасно та повністю, про що розписувались у відомостях, які знаходились у ОСОБА_2 (а.с.102).

Таким чином, за відсутності безпосередніх доказів нарахування та виплати заробітної плати позивачу, суд першої інстанції обґрунтовано врахував інші докази у їх сукупності, що доводять наявність обставин, якими відповідач обґрунтовує свої заперечення, а саме, що заробітна плата була нарахована та виплачена працівникам головним бухгалтером ОСОБА_2 на ФОП ОСОБА_4 у спірний період, зокрема і самій ОСОБА_2

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності відомостей про виплату заробітної плати на ФОП, що належить оцінювати як доказ невиплати заробітної плати за спірний період колегія суддів ставить під сумнів, враховуючи той факт, що саме позивач, працюючи на посаді головного бухгалтера, будучи забезпеченою окремим кабінетом та об»ємом посадових повноважень, повинна була забезпечити належне складання, оформлення та збереження відомостей по зарплаті.

Відтак колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо недоведеності на підставі належних та допустимих доказів обґрунтованості заявленого позову.

У відповідності до вимог ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам відповідає.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив характер спірних правовідносин та фактичні обставини справи, не допустив порушення норм матеріального та/або процесуального права, які б були підставою для зміни чи скасування оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду, а тому апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст.303, ч.1 п.1 ст.307, ст.308, ст.ст.313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 16 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена протягом 20 днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя

судді: