Красноокнянський районний суд Одеської області
Справа № 506/739/16-ц
Провадження № 2/506/19/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.02.2017 року с.м.т. Окни

Красноокнянський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Чеботаренко О.Л.

секретаря Нечитайло Є.О.

за участю відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с.м.т. Окни цивільну справу за позовом

Публічного Акціонерного Товариства Комерційного Банку Приватбанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

08 грудня 2016 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що згідно укладеного договору №б/н від 29.05.2013 року між позивачем та відповідачем, відповідач отримав кредит у розмірі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку №629091 «Універсальна» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строком дії картки. Своїм підписом у анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ОСОБА_2, відповідач підтвердив, що ознайомився з Умовами і Правилами надання банківських послуг та тарифами ОСОБА_2.

Однак відповідач свої зобовязання за договором належним чином не виконував, у звязку з чим допустив заборгованість на загальну суму 47185,94 грн., з них: заборгованість за тілом кредиту 4944,87 грн.; заборгованість за процентами за користування кредитом 36317,93 грн.; заборгованість за пенею 3200 грн., а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - фіксована частина; 2223,14 грн. процентна складова. Тому позивач просив стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості та судові витрати.

Представник позивача в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про день та час розгляду справи повідомлений належним чином. Однак, від нього до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутність. На задоволенні позову наполягає /а.с.42/. Тому, відповідно до ст.169 ЦПК України справа розглянута у відсутність представника позивача.

Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, так як, за його підрахунками, він винен позивачу за зазначеним кредитним договором лише 15000 грн., а не суму, зазначену у позовній заяві. Крім того, він надав письмові заперечення проти позову з посиланням на те, що при оформленні кредиту його не було ознайомлено в письмовому вигляді з умовами надання кредиту та правилами надання банківських послуг. Працівник банку розповів йому усно про умови кредиту та вказав, що в конверті з карткою є памятка. При цьому, на думку відповідача, всім відомо, що в письмовому вигляді Банк не знайомить клієнтів з умовами та правилами кредитування, а лише вписує в анкету кредитування, що при підписанні нібито клієнт ознайомлений з цими умовами та правилами. Він не брав на себе зобовязання знайомитись на постійній основі зі змінами умов кредитування. Крім того, у позовній заяві позивач посилається на п.2.1.1.12.6.2 Умов та правил, яким нібито передбачене право банку стягувати відсотки в подвійному розмірі, у разі порушення зобовязань позичальником, тоді як вказаним пунктом договору передбачені умови стягнення штрафу, а не подвійних відсотків. Також відповідач зауважив, що банк без його згоди, за власною ініціативою, збільшував кредитний ліміт. Крім того, виходячи з п.1.1.7.12. Умов та правил, на думку відповідача, станом на теперішній час договір втратив чинність і будь-які вимоги з боку сторін є незаконними. Крім того, позивач без його згоди та без повідомлення збільшив відсоткову ставку за кредитом. До того ж, позивачем пропущено строк позовної давності, так як відповідно до розрахунку заборгованості позивачу стало відомо про виникнення заборгованості за зазначеним договором ще 26 липня 2013 року, але він звернувся до суду лише 13 грудня 2016 року, а саме через три роки і пять місяців, тобто зі спливом строку позовної давності. Тому відповідач просив застосувати позовну давність та відмовити у задоволенні позову.

Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

29.05.2013 року ОСОБА_1 звернувся до ПАТ КБ «Приватбанк» з анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ОСОБА_2, яка разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку складає між ним та банком договір. При укладенні договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України, відповідно до положень якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Підписавши зазначену анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ОСОБА_2, відповідач підтвердив, що ознайомився з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами ОСОБА_2.

Таким чином, ОСОБА_1 уклав ПАТ КБ «Приватбанк» кредитний договір №б/н від 29.05.2013 року, за яким отримав кредит в сумі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, що відповідає вимогам ст.1054 ЦК України /а.с.9-35, 47, 48, 50/.

Відповідно до п.2.1.1.2.3, п.2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, після отримання Банком від Клієнта необхідних документів, а також Заяви, Банком проведено перевірку наданих документів та прийнято рішення про можливість встановлення кредитного ліміту на кредитну карту у сумі 300 грн. В подальшому розмір кредитного ліміту збільшено до 5000 грн. /а.с.48/.

Відповідно до п.п.2.1.1.5.5, 2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов'язаний погашати заборгованість по кредиту, процентах за його користування, по перевитратах кредитного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. У випадку невиконання зобов'язань за договором, на вимогу кредитора виконати зобов'язання по поверненню кредиту /в тому числі простроченого кредиту і Овердрафту/, сплатити винагороду банку /а.с.30/.

П.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг встановлено, що при порушенні Клієнтом строків платежів по будь-якому грошовому зобов'язанню, передбаченому цим договором більш ніж на 30 днів, Клієнт зобов'язаний сплатити Банку штраф у розмірі 500 грн. плюс 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з врахуванням нарахованих та прострочених відсотків та комісій /а.с.31/.

Згідно з п.2.1.1.12.6.1 Умов та правил надання банківських послуг, у разі виникнення прострочених зобовязань на суму від 100 грн., включаючи прострочені зобовязання, передбачені п.п.2.1.1.12.6.2, 2.1.1.12.8.1, клієнт сплачує банку пеню, яка розраховується так: пеня = базова процентна ставка по договору /30 (нараховується за кожен день прострочки кредиту) + 50 грн. (одноразово). Пеня нараховується в день нарахування процентів по кредиту /а.с.33/.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості видно, що станом на 31 жовтня 2016 року заборгованість по кредитному договору склала 47185,94 грн., з них: заборгованість за тілом кредиту 4944,87 грн.; заборгованість за процентами за користування кредитом 36317,93 грн.; заборгованість за пенею 3200 грн., штраф - 2723,14 грн. /а.с.49/.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Відповідно п.п.2.1.1.5.5, 2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг, ст.ст.526, 1049, 1050, 1054 ЦК України позичальник зобовязаний належним чином виконувати взяті зобовязання, повернути кредит та сплатити проценти, в строки та в порядку, що встановлені договором.

При цьому, відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив виконання зобовязання, якщо він не приступив до виконання зобовязання, або не виконав його в строк, передбачений договором. Так як відповідач не виконав зобовязання в строк, передбачений кредитним договором, то виходячи з положень ст.612 ЦК України, він вважається таким, що прострочив виконання зобовязання.

Відповідач подав до суду письмову заяву про застосування позовної давності та, як наслідок, відмову у задоволенні позову /а.с.61-63/.

Відповідно до ст.256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст.253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязаний його початок.

Перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України).

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (стаття 264 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право у примусовому порядку через суд.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Оскільки кредитним договором не встановлена збільшена позовна давність, то правовідносини за зазначеним договором в частині позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту та відсотками регулюються, виходячи із загальної позовної давності, тривалість якої відповідно до ст.257 ЦК України, складає три роки, а до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені), виходячи із спеціальної позовної давності, тривалість якої відповідно до п.1 ч.2 ст.258 ЦК України складає один рік.

Відповідно до п.2.1.1.2.11 Умов та правил надання банківських послуг, картка дійсна до останнього календарного дня місяця, вказаного на лицьовій стороні картки, включно.

Як вбачається з правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 19 березня 2014 року (справа 6-14 цс 14), відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі, погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

За письмовою інформацією позивача, картка №629091, яка була видана відповідачу має термін дії до 31.10.2016 року /а.с.71/.

Відомості про перевипуск цієї картки відсутні.

При цьому, останні платежі по погашенню заборгованості по зазначеній картці в сумі 110 грн. та 50 грн. відповідачем було здійснено 26.01.2014 року та 01.03.2014 року відповідно /а.с.49, 73/, що підтверджує вчинення відповідачем дій, які свідчать про визнання ним боргу і спрямовані на виконання зобовязань.

Відповідно до правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 16 квітня 2014 року у справі №6-24цс14, позовна давність відповідно до ч.1 ст. 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими ст. ст. 253-255 цього Кодексу. Строк, як часова категорія, характеризується не лише початковим, а й кінцевим моментом. Відповідно до ч.1 ст. 254 ЦК України строк, обчислюваний роками, спливає у відповідні місяць і число останнього року цього строку, а коли він обчислюється місяцями, то у відповідне число останнього місяця строку.

Отже, трирічний строк позовної давності щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту та відсотками за користування кредитом за зазначеним кредитним договором, виходячи з щомісячних платежів, розпочався 02 березня 2014 року і триває до 01 березня 2017 року.

При цьому, так як картка діяла до 31.10.2016 року, то трирічний строк позовної давності щодо повернення кредиту в повному обсязі розпочався лише 01 листопада 2016 року та триває до 31 жовтня 2019 року.

Позовна заява подана позивачем 26 листопада 2016 року /надійшла до суду 08 грудня 2016 року/, тобто в межах трирічного строку позовної давності, в частині вимог про стягнення тіла кредиту та відсотків, тому в цій частині у застосуванні позовної давності відповідачу слід відмовити.

Що стосується стягнення заборгованості за пенею, то в цій частині позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в межах річного строку позовної давності (починаючи з 26.11.2015 року), що складає 1200 грн.

Щодо штрафу, то враховуючи, що штраф розраховано при зверненні позивача до суду, то строк позовної давності по його стягненню не пропущено, тому в цій частині позов слід задовольнити.

На підставі вищевикладеного, загальний розмір заборгованості, який підлягає стягненню з відповідача складає 45185,94 грн. (з них: заборгованість за тілом кредиту 4944,87 грн.; заборгованість за процентами за користування кредитом 36317,93 грн.; заборгованість за пенею 1200 грн., штраф (фіксована частина) 500 грн., штраф (процентна складова) 2223,14 грн.).

Крім того, відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений судовий збір, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Посилання відповідача на те, що він не був письмово повідомлений про умови кредитування, а відмітка в анкеті-заяві про його ознайомлення з Умовами та правилами надання банківських послуг не відповідає дійсності, не можуть бути прийнятими судом до уваги, так як відповідач повинен був ознайомитись з умовами кредитування, а підписавши договір прийняв всі його умови.

Також судом не приймаються до уваги посилання відповідача на те, що позивач безпідставно посилався у позовній заяві на своє право нарахування відсотків у подвійному розмірі у разі порушення позичальником зобовязань за договором, оскільки, як вбачається з розрахунку заборгованості, відсотки в подвійному розмірі позивачем не нараховувались.

Щодо збільшення кредитного ліміту без згоди відповідача та не повідомлення відповідача про збільшення відсоткової ставки, то суд вважає ці доводи відповідача неспроможними, так як збільшення кредитного ліміту це право позивача, а у відповідача є право користування вказаним кредитним лімітом, яким він і скористався на власний розсуд. Повідомлення ж про збільшення відсоткової ставки міститься у ОСОБА_2, які відповідно до п.1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг, позивач має право змінювати, а відповідач, в свою чергу, зобовязався регулярно ознайомлюватися зі змінами на офіційному сайті ОСОБА_2, про що є відмітка в анкеті-заяві про надання банківських послуг.

Керуючись ст.ст. 526, 549, 612, 615 ЦК України, ст.ст. 10, 88, 212 215 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позов Публічного Акціонерного Товариства Комерційного Банку Приватбанк задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь Публічного Акціонерного Товариства Комерційного Банку Приватбанк (р/р 3111, МФО 305299, ) заборгованість за кредитним договором в сумі 45185,94 грн. (з них: заборгованість за тілом кредиту 4944,87 грн.; заборгованість за процентами за користування кредитом 36317,93 грн.; заборгованість за пенею 1200 грн., штраф (фіксована частина) 500 грн., штраф (процентна складова) 2223,14 грн.) та судовий збір 1319,57 грн., а всього стягнути 46505,51 грн.

В задоволенні іншої частини позову відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня проголошення рішення, яка подається в апеляційний суд Одеської області через Красноокняняський районний суд, а особами, які не були присутні в судовому засіданні в той же строк з моменту отримання копії рішення.

ГоловуючийОСОБА_3