Провадження номер 2/741/111/17
Єдиний унікальний номер 741/1602/16
РІШЕННЯ

іменем України

02 лютого 2017 року м. Носівка

Носівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого - судді Дикого В.М.,

з участю секретаря с/з Герасимчук Н.Ю.,

позивача ОСОБА_2,

відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Носівського районного суду Чернігівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, Носівської міської ради Чернігівської області про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права на земельну частку (пай) у порядку спадкування,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 подала до Носівського районного суду позовну заяву до ОСОБА_3, ОСОБА_4, Носівської міської ради Чернігівської області про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права на спадкову земельну частку (пай). Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла її мати ОСОБА_6. ОСОБА_6 за життя набула право на земельну частку (пай) розміром 5,62 умовних кадастрових гектарів із земель колишнього КСП ім. Кірова. Спадкоємцем померлої за заповітом є її онук ОСОБА_4, який отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок. Земельна частка (пай) не була охоплена заповітом, тобто залишилася незаповіданою, а тому вона розподіляється за спадкоємцями за законом. Позивач є спадкоємцем померлої першої черги за законом. Ще одним спадкоємцем першої черги за законом є рідна сестра позивача ОСОБА_3. Після смерті матері позивач забрала на зберігання її документи, у тому числі й сертифікат на земельну частку (пай), деякі речі домашнього вжитку. А, отже, спадщину вона прийняла, фактично вступивши в управління та володіння спадковим майном. Однак, отримати свідоцтво про право на спадщину на земельну частку (пай) у нотаріальній конторі позивач не має змоги у зв'язку з тим, що право на земельну частку (пай) зареєстровано вже після смерті матері, а також у зв'язку з відсутністю документального підтвердження факту прийняття спадщини. Саме тому ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом про встановлення факту прийняття спадщини та визнання за нею права на земельну частку (пай) у порядку спадкування.

У судовому засіданні позивач підтримала свої позовні вимоги, просила їх задовольнити та пояснила, що вона ввесь час після смерті матері зберігала сертифікат на право на земельну частку (пай), користувалася багатьма речами домашнього вжитку, тим самим вступивши в управління та володіння спадковим майном.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги визнала, просила їх задовольнити та пояснила, що вона не приймала спадщини після смерті матері ОСОБА_6, на спадкове майно не претендує.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_4 позовні вимоги визнав та пояснив, що він оформив свої спадкові права на 1/5 частини житлового будинку як спадкоємець за заповітом після смерті баби ОСОБА_6, земельна частка (пай) залишилася незаповіданою.

Представник відповідача Носівської міської ради Чернігівської області в судове засідання не з'явився. Міський голова направив до суду заяву, у якій визнав позовні вимоги та просив справу розглянути без участі представника міської ради.

Вислухавши пояснення позивача, відповідачів, дослідивши докази, які містяться в матеріалах справи, суд робить нижченаведений висновок.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_6 належало право на земельну частку (пай) розміром 5,62 в умовних кадастрових гектарах у землях, які перебували у колективній власності КСП ім. Кірова, що підтверджується копією сертифіката серії НОМЕР_1, зареєстрованого 03 листопада 1997 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №197 (а. с. 12) та копією довідки відділу Держгеокадастру у Носівському районі (а. с. 13).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а. с. 9).

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

За життя ОСОБА_6 склала заповіт, яким належний їй жилий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1, заповіла внуку ОСОБА_4, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (а. с. 32) та копією заповіту від 14 жовтня 1992 року (а. с. 10).

Із копії спадкової справи №160/1998 убачається, що ОСОБА_4 прийняв спадщину після смерті ОСОБА_6, отримав свідоцтво про прав на спадщину за заповітом на 1/5 частини вищевказаного житлового будинку. Інших спадкоємців, які б прийняли спадщину, немає (а. с. 36-41).

Відповідно до ст. 537 ЦК УРСР частина майна, що залишилась незаповіданою, розподіляється між спадкоємцями за законом, закликаними до спадкоємства в порядку статей 529-533 цього Кодексу. До числа цих спадкоємців входять і ті спадкоємці за законом, яким інша частина майна була залишена за заповітом, якщо в заповіті не передбачено інше.

Отже, право на земельну частку (пай), яке належало ОСОБА_6, є незаповіданою частиною майна та розподіляться між спадкоємцями за законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

У судовому засіданні встановлено, що спадкоємцями ОСОБА_6 першої черги за законом є дочки ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР спадкоємець, який фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, вважається таким, що прийняв спадщину. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Абз. 2 п. 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 1994 року №18/5, встановлено, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанці й про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім'я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення на нього.

У судовому засіданні встановлено, що позивач зберігала документи померлої, у тому числі сертифікат на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1, що підтверджується поясненнями позивача. Отже, у силу ст. 549 ЦК УРСР позивач є такою, що фактично вступила в управління та володіння спадковим майном.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 зверталася до нотаріальної контори з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на право на земельну частку (пай), але їй було відмовлено у зв'язку з тим, що відсутні документи, які б підтверджували факт вступу в фактичне управління та володіння спадковим майном, неприйняттям спадщини шляхом подачі у встановлений законом строк до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, а також у зв'язку з тим, що сертифікат на право на земельну частку (пай) виготовлений з порушенням вимог ст. 25 ЦК України, а саме: право на земельну частку (пай) зареєстровано після смерті ОСОБА_6, що підтверджується постановою нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії №2159/02-31 від 27.10.2016 р. (а. с. 14).

Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Установлення факту прийняття спадщини має для позивача юридичне значення, адже дозволить їй реалізувати свої спадкові права. Установити вищевказаний факт іншим способом неможливо, тому позовні вимоги про встановлення факту прийняття спадщини підлягають задоволенню.

Ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» передбачає, що одним із документів, що посвідчують право на земельну частку (пай), є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Ураховуючи встановлені обставини та вищенаведені правові норми, суд робить висновок, що позов підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 174, ч. 2 ст. 197, 208, 209, 212-215 ЦПК України, суд

РІШИВ:

Позов задовольнити.

Установити факт прийняття ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, спадщини після смерті матері ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, як спадкоємцем за законом після смерті матері ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, право на земельну частку (пай) вартістю 148697 грн. 31 коп. площею 5,62 умовних кадастрових гектарів із земель колишнього КСП ім. Кірова, яке належало ОСОБА_6 на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1, зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №197 від 03 листопада 1997 року.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя В.М. Дикий