Справа № 365/317/16-ц Головуючий у І інстанції Хижний Р. В.
Провадження № 22-ц/780/997/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 22 09.02.2017
УХВАЛА

Іменем України

09 лютого 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді - Верланова С.М.,

суддів - Савченка С.І., Іванової І.В.,

за участю секретаря - Воробей В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Згурівського районного суду Київської області від 23 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до селянського фермерського господарства «Риск» про розірвання договору оренди землі,

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 01 вересня 2010 року між нею та селянським фермерським господарством «Риск» (далі - СФГ «Риск») укладено договір оренди землі № 210, який 02 липня 2012 року зареєстровано відділом Держкомзему у Згурівському районі, про що у Державному реєстрі вчинено запис від 02 липня 2012 року за № 01562. За умовами вказаного договору оренди ОСОБА_2 передала СФГ «Риск» у строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, кадастровий номер :07:017:0007, що розташована на території Турівської сільської ради у с. Турівка Згурівського району Київської області та належить їй на праві власності. Вказувала, що відповідач не виконує належним чином взяті на себе зобовязання по оплаті орендної плати та не виплатив їй орендну плату за 2014 рік та 2015 рік у встановлений договором строк, а саме, до 31 грудня поточного року. Нормативно грошова оцінка земельної ділянки за 2014 рік становить 80 978 грн. 29 коп., за 2015 рік 101 146 грн. 95 коп., тому вважає, що заборгованість з орендної плати становить за 2014 рік 4 048 грн. 91 коп., за 2015 рік 5 057 грн. 35 коп. Зазначала, що 29 березня 2016 року вона направила на адресу відповідача вимогу про сплату орендної плати з пропозицією розірвати договір, яка була отримана відповідачем 01 квітня 2016 року. Однак відповідач листом від 04 квітня 2016 року повідомив їй про те, що частина орендної плати за 2015 рік у розмірі 4 000 грн. самовільно була утримана відповідачем, тобто привласнена без законних на те підстав. Несплата орендної плати є порушенням пунктів 1, 24, 27 договору оренди, порушує права позивача як орендодавця та є підставою для розірвання договору оренди. Також зазначала, що з відповідача підлягає стягненню 1 960 грн. 48 коп. інфляційного збільшення боргу та три відсотки річних у розмірі 214 грн. 78 коп.

З урахуванням наведеного, ОСОБА_2 просила стягнути з СФГ «Риск» на свою користь заборгованість по орендній платі за договором оренди землі у розмірі 9 106 грн. 26 коп., інфляційне збільшення боргу у розмірі 1 960 грн. 48 коп. та три відсотки річних у розмірі 214 грн. 78 коп. Також позивачка просила розірвати договір оренди землі № 210, укладений між нею та СФГ«Риск», зареєстрований відділом Держкомзему у Згурівському районі, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 02 липня 2012 року за № 01562.

Рішенням Згурівського районного суду Київської області від 23 листопада 2016 року прийнято відмову ОСОБА_2 від позовної вимоги про стягнення з СФГ «Риск» на користь ОСОБА_2 заборгованості по орендній платі за договором оренди землі у розмірі 9 106 грн. 26 коп., інфляційного збільшення боргу у розмірі 1 960 грн. 48 коп., трьох відсотків річних у розмірі 214 грн. 78 коп. та в цій частині провадження у справі закрито.

У задоволенні позовної вимоги ОСОБА_2 до СФГ «Риск» про розірвання договору оренди землі - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позов про розірвання договору оренди землі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення учасників процесу, які зявилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову про розірвання договору оренди землі, суд першої інстанції виходив із того, що затримання орендної плати позивачу за 2014 рік та 2015 рік з боку відповідача не носило систематичний характер.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

Згідно з ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобовязаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобовязаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

За змістом ст. 21 Закону України «Про оренду землі» розмір та умови орендної плати, що зазначені в договорі оренди, не можуть суперечити чинному на час укладення договору оренди.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обовязків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

Відповідно до п. «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що з урахуванням положень п. «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України, які регулюють спірні правовідносини, підставою для розірвання договору оренди є саме систематична несплата орендної плати як підстави для розірвання договору оренди.

Саме такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 07 вересня 2016 року (справа № 6-146цс12).

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_2 на праві власності належить земельна ділянка площею 7,0316 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Турівської сільської ради Згурівського району та складається із земельної ділянки № 1 площею 3,5158 га, кадастровий номер :07:017:0004 та земельної ділянки № 2 площею 3,5158 га, кадастровий номер :07:017:0007, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 593993, зареєстрованим в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю від 14 вересня 2007 року за № 013 (а.с.12).

Встановлено, що 01 вересня 2010 року між ОСОБА_2 та СФГ «Риск» укладено договір оренди земельної ділянки площею 3,5158 га, кадастровий номер :07:017:0007 за № 210, який було зареєстровано відділом Держкомзему у Згурівському районі 02 липня 2012 року, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис за № 01562 (а.с.10).

Відповідно до пунктів 6,7 договору оренди, орендна плата встановлена в розмірі 5 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки з урахуванням індексів інфляції та має вноситись до 31 грудня поточного року.

Як вбачається з витягів з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, нормативно грошова оцінка земельної ділянки площею 3,5158 га з кадастровим номером :07:017:0007, яка належить позивачу, становить: за 2014 рік у розмірі 80 978 грн. 29 коп., а за 2015 рік 101 146 грн. 95 грн. (а.с.13,14).

Згідно довідок СФГ «Риск» від 07 червня 2016 року та 01 листопада 2016 року, орендна плата за договором оренди за 2014 рік становить 4 207 грн. 94 коп., у тому числі податок з доходів фізичних особі 631 грн. 19 коп., а за 2015 рік 5 057 грн. 35 коп., у тому числі податок з доходів фізичних особі 758 грн. 60 коп., військовий збір 75 грн. 86 коп. (а.с.74,85).

Судом першої інстанції встановлено, що з часу укладення договору оренди і до 2014 року позивач ОСОБА_2 отримувала оренду плату своєчасно та в повному обсязі в касі СФГ «Риск». Однак за 2014 рік та 2015 рік позивач не отримала своєчасно орендну плату.

По справі встановлено, що 24 березня 2015 року СФГ «Риск» направило на адресу ОСОБА_2 лист про те, що вона не зверталася за отриманням орендної плати, договором не передбачено чіткого алгоритму щодо виплати орендної плати, а тому відповідач просив її найкоротші терміни повідомити його у який спосіб можливо здійснити орендну плату (а.с.44). Вказаний лист ОСОБА_2 отримала 24 березня 2015 року (а.с.45), однак позивачка даний лист залишила без реагування.

З матеріалів справи вбачається, що лише 29 березня 2016 року ОСОБА_2 звернулася до СФГ «Риск» із письмовою заявою, в якій зазначала, що відповідач не виплатив їй орендну плату згідно договору оренди за 2014 рік та 2015 рік, у звязку з чим просила сплатити борг за орендну плату шляхом поштового переказу через Українське державне підприємство поштового звязку «Укрпошта». Також позивач запропонувала розірвати договір оренди шляхом укладення відповідних додаткових угод, проекти яких додала до заяви. Вказана заява та проекти додаткових угод були отримані СФГ «Риск» 01 квітня 2016 року (а.с.15-21).

Листом від 04 квітня 2016 року СФГ «Риск» повідомило ОСОБА_2 про те, що орендна плата за 2015 рік згідно умов договору оренди у розмірі 5% становить 4 298 грн. 75 грн., з якої відповідачем утримано судові витрати у розмірі 4 000 грн. (а.с.22). Щодо підстав утримання вказаної суми відповідачем було викладено у надісланій на адресу позивачки претензії від 29 вересня 2015 року (а.с.79).

По справі встановлено, що 01 квітня 2016 року СФГ «Риск» надіслало поштовим переказом на адресу ОСОБА_2 орендну плату за 2014 рік, яку позивачка отримала особисто 06 квітня 2016 року, що підтверджується квитанцією №2/0316, листами ЦПЗ № 8 Київської обласної дирекції Українського державного підприємства поштового звязку «Укрпошта» (а.с. 63, 78, 98), копією повідомлення про переказ (а.с.97), оригіналом бланку ф.115 (а.с.94), оригіналом ф.122 на отримання грошового переказу (а.с.95).

Судом першої інстанції встановлено, що частину орендної плати за 2015 рік у розмірі 298 грн. 75 коп. позивачка отримала у квітні 2016 року.

Іншу частину орендної плати за 2015 рік у сумі 4 000 грн. відповідачем було направлено ОСОБА_2 електронним грошовим переказом, проте остання відмовилась від її отримання, що підтверджується копією фіскального чеку (а.с.49) та копіями довідок ЦПЗ № 8 Київської обласної дирекції Українського державного підприємства поштового звязку «Укрпошта» (а.с.60, 76).

Судом першої встановлено, що 01 листопада 2016 року ОСОБА_2 направила на адресу СФГ «Риск» грошові кошти у сумі 10 700 грн. як помилково отримані, що підтверджується копією фіскального чеку (а.с.86).

Разом з тим, у матеріалах справи відсутні докази підтвердження отримання СФГ «Риск» вказаних грошових коштів.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно не взяв до уваги посилання представника позивача на те, що орендна плата за 2014 рік позивачкою була отримана помилково та 01 листопада 2016 року вона повернула грошові кошти відповідачу, оскільки інших правовідносин, окрім як за договором оренди землі, між сторонами не встановлено, а тому отримавши грошовий переказ від СФГ «Риск» позивач усвідомлювала, що це орендна плата. Доказів на підтвердження отримання СФГ «Риск» коштів, які направлені позивачкою 01 листопада 2016 року, матеріали справи не містять.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги закону та встановлені обставини справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що затримання орендної плати позивачу за 2014 та 2015 роки не є систематичною несплатою орендної плати, оскільки затримання її виплати відповідачем фактично повязано з відмовою позивача від її отримання.

Тому доводи апеляційної скарги про те, що невиплата відповідачем орендної плати позивачу за 2014 рік та 2015 рік носить систематичний характер, є необґрунтованими з наведених вище підстав.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_2 про розірвання договору оренди.

Таким чином, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки суду є обґрунтованими, передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не надана оцінка тій обставині, що СФГ «Риск» неправомірно утримало 4 000 грн. за оплату адвокатських послуг з орендної плати за 2015 рік, не заслуговують на увагу, оскільки правомірність утримання вказаних коштів не є предметом спору у даній справі. До того ж у даному випадку не мала місце несплата орендних платежів, а відбулося утримання коштів із належних до виплати орендодавцю сум.

Матеріали справи та зміст оскаржуваного заочного рішення суду не дають підстав для висновку про неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, які передбачені ЦПК України як підстави для скасування рішення.

Ураховуючи наведене та положення ст.308 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити апеляційну скаргу і залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Згурівського районного суду Київської області від 23 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді