АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/73/2017 Головуючий в 1-й інстанції - Шевчук А.В.
756/7995/2015-ц Доповідач-Чобіток А.О.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Чобіток А.О.

суддів - Немировської О.В.,Соколової В.В.

при секретарі - Казанник М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 28 вересня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_4, Оболонська районна у м. Києві державна адміністрація, Дарницька районна у м. Києві державна адміністрація про усунення перешкод у спілкуванні з онуками, встановлення порядку спілкування з онуками, надання дозволу спілкування , -

в с т а н о в и л а:

Позивач пред»явив вказаний позов до відповідача і в обґрунтування своїх вимог вказував, що ОСОБА_2 є його донькою, яка разом зі своїм чоловіком ОСОБА_5 проживала разом з ним в квартирі АДРЕСА_1, яка належить в рівних частках йому, колишній його дружині ОСОБА_6 та доньці ОСОБА_2 , де і народилися його онуки: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Після того як він в липні 2014 року повідомив доньку про намір одружитися та створити нову сім»ю, що їй не сподобалося, вона зажадала від нього здійснити дарування належної йому частки квартири. Після того як він відмовився здійснити дарування, донька з 26.07.2014 року стала перешкоджати йому у зустрічах та спілкуванні з онуками.

Посилаючись на те, що після неодноразових звернень до відповідача стосовно організації зустрічей з онуками, вона продовжувала перешкоджати йому зустрічатися з ними та порушувала його право приймати участь у вихованні дітей, він вимушений звернутися до суду з таким позовом.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 28 вересня 2016 року позов задоволено частково. Визначено порядок спілкування ОСОБА_3 з онуками ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, дотримуючись режиму навчання, харчування, розвитку та відпочинку дітей у присутності одного з батьків дітей протягом двох годин у І, ІІІ суботу місяця за попередньою домовленістю ОСОБА_3 з батьками дітей про місце і час зустрічі.

У разі відміни зустрічі у І або ІІІ суботу місяця з ініціативи батьків дітей із збереженням права ОСОБА_3 на таку зустріч з онуками із дотриманням визначеного порядку в наступну суботу після зустрічі, що не відбулася. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову. Зазначає, що судом однобічно надана оцінка встановленим обставинам в справі і не враховано права та інтереси дітей, їх стан здоров»я, наявність конфліктної ситуації між сторонами та думку онуків щодо спілкування з дідусем.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з «явилися в судове засідання, обговоривши доводи апеляційної скарги, обставини справи , колегія суддів приходить до наступного.

Встановлено, що відповідач у даній справі ОСОБА_2 є донькою позивача - ОСОБА_9.

ОСОБА_2 з 12.04.2003 року перебуває у шлюбі з ОСОБА_5, третьою особою у справі, від якого вони мають трьох малолітніх дітей : ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3.

З народження дітей і до березня 2014 року відповідач разом з дітьми та чоловіком проживали у квартирі АДРЕСА_3 спільно з позивачем, а також своєю матір»ю ОСОБА_6.

Зважаючи на конфліктну ситуацію, яка виникла між сторонами у справі, відповідач, третя особа та їх діти з березня 2014 року проживають окремо від позивача в квартирі АДРЕСА_2.

Відповідно до ст.. 257 Сімейного Кодексу України, баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків.Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення.

Звернувшись з даним позовом , ОСОБА_3 зазначав, що через сімейний конфлікт відповідач чинить йому перешкоди у спілкуванні з онуками, обмежує його у зустрічах та спілкуванні з ними .

Заперечуючи проти позовних вимог ОСОБА_3, ОСОБА_2 зазначала, що через поведінку батька і неможливість сумісного проживання з ним, вона з чоловіком, мамою та дітьми була вимушена залишити квартиру АДРЕСА_3 . Перешкод у спілкуванні дідуся з онуками до і після переїзду вона не вчиняла, до неї з проханням щодо спілкування з дітьми він не звертався. Вважає , що задоволення вимог позивача неможливе, оскільки може завдати шкоди здоров»ю і психіці її дітей, так як під час спільного проживання позивач вчиняв сварки, кричав на неї, її чоловіка та бабусю дітей, а також бив останню на їх очах , виганяв всіх з квартири, що в кінцевому підсумку призвело до серйозних порушень у психіці дітей , важких захворювань, які виникли через поведінку позивача. Так, її старша донька , ОСОБА_5, страждає логоневрозом (заїканням), а середня дочка, ОСОБА_7 - енурезом. Як їй пояснили лікарі, причиною зазначених захворювань є нервові стреси. Враховуючи те, що окрім поведінки її батька на очах дітей, будь-яких інших подій, які б могли викликати нервовий стрес у дітей, ніколи не було, причиною цих захворювань вважає саме поведінку свого батька. У молодшої дочки ОСОБА_8 в вересні 2014 року, була серйозна травма у вигляді вдавленого перелому черепа. За таких умов, всім її дітям, згідно рекомендацій лікарів, взагалі не можна хвилюватися, оскільки це може суттєво ускладнити їх лікування і посилити прояви хвороб.

На підтвердження заявленому відповідачем надано довідки, видані Комунальним некомерційним підприємством Оболонського району м. Києва «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2» Філія 2 від 11.08.2015 року, відповідно до яких у ОСОБА_5, 2009 р.н. діагностовано логоневроз, у ОСОБА_7, 2011 р.н. - енурез, а у ОСОБА_8, 2014 р.н.- вдавлений перелом черепа ( в ХІ 2014 року) ( а.с.35-37 том 1 ).

Згідно з довідкою ДНЗ № 580 «Ольвія» комбінованого типу від 31.08.2015 року ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 відвідувала логопедичну групу для дітей з заїкуванням мови з 01.09.2012 року по квітень 2014 року з діагнозом : невротичне заїкування, складана діслалія ( а.с.40 том 1).

З 05.05.2014 року ОСОБА_5 та ОСОБА_7 відвідують дошкільний навчальний заклад № 113, Дарницького району м. Києва (довідка ДНЗ № 113 а.с. 42).

Відповідно до характеристики, наданої завідувачем ДНЗ № 113 ОСОБА_11, вихователем-методистом ОСОБА_12, вихователем ОСОБА_13 та психологом ОСОБА_14, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, відвідує ДНЗ № 113 Дарницького району м. Києва, з 01.05.2014 року , «В ході спостереження за дитиною в період відвідування ДНЗ з 01.05.2014 року по 31.08.2015 року психологом дошкільного навчального закладу було виявлено , що під час бесід про родину у дитини виникала реакція тривоги . Дівчинка, як і її старша сестра розповідала про конфліктну ситуацію в родині, а саме: постійні сварки дідуся з членами родини (дідусь постійно кричав на маму, тата та бабусю говорив «погані слова»). Мама та вихователь помічали прояви енурезу у дитини.» ( а.с. 43 том 1).

Згідно з характеристикою наданою завідувачем ДНЗ № 113 ОСОБА_11, вихователем-методистом ОСОБА_12, вихователем ОСОБА_15 та психологом ОСОБА_14, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, відвідувала ДНЗ № 113 Дарницького району м. Києва, з 01.05.2014 року по 31.08.2015 року , «В ході спостереження за дитиною в період відвідування ДНЗ з 01.05.2014 р. по 31.08.2015 р. психологом дошкільного навчального закладу було виявлено: за цей період дівчинка неодноразово хворіла простудними захворюваннями. Дієти не потребувала. Проявляла ознаки тривожності, невпевненості (боялася зробити щось не так), можливо це пов'язано з віковими особливостями. В ході спостереження за ОСОБА_5 було виявлено адаптацію середньої тяжкості - протягом 15-30 днів дівчинка хворіла, але не важко без ускладнень, спостерігались незначні зміни апетиту. Під час бесід про родину у дитини виникала реакція тривоги. Дівчинка розповідала про конфліктну ситуацію в родині, а саме: постійні сварки дідуся з членами родини (дідусь постійно кричав на маму, тата та бабусю говорив «погані слова»), 3 01.09.2015 року дитина перейшла в школу № 111» ( а.с.44-45 том 1).

На звернення ОСОБА_2 до ТОВ «Психологічний центр Надії Козуліної» 08.07.2016 року, останнім надано Висновок психологічної діагностики ОСОБА_7, за яким «Підставою для звернення було занепокоєння психологічним станом дитини та поведінкові реакції дівчинки після зустрічі з дідусем (зі слів матері).У дитини погіршився сон, підвищилась стомлюваність та з'явилась дратівливість, яку раніше не спостерігали. За результатами діагностичної роботи з дитиною було виявлено відкриту вербальну агресію, підвищену емоційну збудливість, порушення контролю за своєю поведінкою, яке дитина не може пояснити. За результатами бесіди, як методу психологічної діагностики, виявлено,що дитина боїться коли голосно розмовляють, після неконтрольованих проявів вербальної агресії та дратівливості у дитини спостерігається стан психологічного відчуження, дитина замикається в собі та не іде на контакт. При діагностичному інтерв'юванні дитини виявлено, що мрія дівчинки (за словами ОСОБА_7): «щоб в мене була дружня родина - мама, тато, сестрички і більше нікого, особливо щоб не ображали мою маму, як це робить дідусь». Рекомендації що до подальшої роботи з дитиною : необхідність відвідання фахових лікарів для корекції сну дитини, релаксаційна психологічна робота з дитиною, створення відповідних умов для відчуття захищеності та емоційної стабільності дитини, відсутності стресових ситуацій за участю дорослих, особливо побутових чвар на «підвищених тонах» , при яких дитина може стати свідком образ її мами та об'єктом примусу щось робити проти волі дитини.» ( а.с. 131 том 1).

За Висновком психологічної діагностики ОСОБА_5 «Підставою для звернення було занепокоєння психологічним станом дитини та поведінкові реакції дівчинки після зустрічі з дідусем (зі слів матері).За результатами діагностичної роботи з дитиною було виявлено пригнічений настрій, ауто агресію, спрямовану на себе, підвищений рівень тривожності.За результатами бесіди, як методу психологічної діагностики, виявлено,що дитина була занепокоєна під час зустрічі, небажання бачити та спілкуватися з дідусем, її турбували страхи, спогади з часів сумісного проживання з дідусем, яке супроводжувалось постійними криками, сварками, образами в бік мами, ОСОБА_2.Рекомендації що до подальшої роботи з дитиною : необхідність корекційної роботи з дитиною, створення осередку психологічного комфорту з усуненням ймовірних можливостей та ситуацій, що можуть завдати повторного психологічного травмування дитині.Проводити постійний моніторинг емоційної сфери дитини (вдома також), за необхідністю, при тривожних станах та погіршенні психоемоційного стану дитини звернутися до лікаря - невролога, так як вік дитини є кризовим і психічний розвиток та нормальний фізіологічний розвиток нервової системи потребують відсутності стресових та психотравмуючих факторів, якими на даному етапі є зустрічі з дідусем.» ( а.с.132 том 1).

Під час розгляду даної справи у суді першої інстанції, Дарницька районна в місті Києві державна адміністрація як орган опіки та піклування надав Висновок про визначення участі діда ОСОБА_3 у вихованні онуків - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3 № 101-9267/01 від 18.09.2015 року , за яким орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити ОСОБА_3 участь у вихованні його онуків ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, за наступним графіком:

- у присутності батьків дітей;

- за попередньою домовленістю діда з батьками дітей;

- протягом двох годин у І, III суботу місяця.

З метою уникнення конфліктних ситуацій між ОСОБА_3 та ОСОБА_2:

- зобов'язати ОСОБА_3 дотримуватись режиму навчання, харчування, розвитку та відпочинку онуків, не допускати протиправних дій та негативних розмов стосовно їхньої матері - ОСОБА_2.

- зобов'язати ОСОБА_2 не перешкоджати дідові брати участь у вихованні онуків та спілкуванні з ними, не допускати протиправних дій та негативних розмов стосовно діда дітей - ОСОБА_3.

При цьому у вказаному висновку зазначено, що «Під час обстеження умов проживання відповідача по справі спеціалістами служби у справах дітей Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації було заслухано думку старшої із дітей - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.Дівчина відмовляється бачитися з дідом.» ( а.с. 30-31 том 1).

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 213 ЦПК України, законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Спір щодо участі баби, діди, прабаби, прадіда, брата, сестри, мачухи, вітчима у вихованні дитини вирішується судом відповідно до статті 159 цього Кодексу ( ст.. 263 СК України).

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами( ч. 2 ст. 159 СК України).

Визначаючи порядок спілкування позивача з онуками у спосіб зазначений вище, суд першої інстанції врахував законодавчо закріплене право діда спілкуватись з онуками та брати участь у їх вихованні, рекомендацію комісії, на яку йдеться посилання у Висновку з питань захисту прав дитини Служби у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації ( оформлені протоколом від 10.09.2015 року № 15), а також сам висновок. При цьому суд прийшов до висновку, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів, які б беззаперечно свідчили, що спілкування з ОСОБА_3 очевидно негативно вплине на психоемоційний стан дітей, зазначивши , що Висновки психологічної діагностики, надані ТОВ «Психологічний центр Надії Козуліної» не містять рекомендацій щодо обмеження спілкування дитини ОСОБА_7 з дідом, а ОСОБА_5 показано обмежити зустрічі з дідом, проте не вказано чи ця рекомендація стосується зустрічей діда з онукою у присутності батьків дитини. Також звернуто увагу на відсутність будь-яких документів, які б засвідчували право ТОВ «Психологічний центр Надії Козуліної» чи його працівників надавати висновки щодо психологічної діагностики дітей.

Таке рішення суду колегія суддів вважає незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, без належного з»ясування обставин справи та оцінки доказів у їх сукупності з наступних підстав.

Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, чергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя...., і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно до ст. 6 вказаної Конвенції , держави-учасниці визнають, що кожна дитина має невід'ємне право на життя. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини.

Держави-учасниці вживають всіх необхідних законодавчих, адміністративних, соціальних і просвітніх заходів з метою захисту дитинивід усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження та експлуатації, включаючи сексуальні зловживання, з боку батьків, законних опікунів чи будь-якої іншої особи, яка турбується про дитину ( ст. 19 Конвенції про права дитини) .

За принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією 1386 (XIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1959 р., дитина для повного та гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння.

Відповідно до ч. 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України , регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім»ї .

Частково задовольняючи позов ОСОБА_3, суд першої інстанції враховував законодавчо закріплене право діда спілкуватись з онуками та брати участь у їх вихованні, проте достатньо не звернув уваги на те, що відповідно до всіх наведених вище норм права , при розгляді справ , що стосуються дітей, насамперед слід враховувати інтереси дитини, особисту прихильність дитини , в даному випадку , до діда , вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Як вбачається з матеріалів та не оспорюється самими сторонами у справі, між позивачем та відповідачем , матір»ю дітей, існують конфліктні відносини, внаслідок чого у березні 2014 року ОСОБА_2 разом з дітьми переїхала проживати у інше місце, хоча з дня народження дітей вона з ними проживала разом з батьком, позивачем у справі.

На час припинення спільного проживання разом з позивачем у справі, онукам останнього виповнилось: ОСОБА_5 майже п»ять років (ІНФОРМАЦІЯ_1), ОСОБА_7 - три роки ( ІНФОРМАЦІЯ_2), ОСОБА_8 - два місяці (ІНФОРМАЦІЯ_3).

Після переїзду у березні 2014 року відповідача з дітьми на інше місце проживання, спілкування позивача з дітьми не відбувалось.

Відповідно до наведених вище медичних документів, а також характеристик дошкільних навчальних закладів за участю психолога, які колегія суддів вважає належними та допустимими доказами, відповідними ст.. 57-59 ЦПК України, кожна дитина має проблеми зі здоров»ям, які пов»язані з психологічним станом дітей, в зв»язку з чим рекомендовано батькам створити дітям відсутність стресових ситуацій.

При цьому старші діти - ОСОБА_5 та ОСОБА_7, згадують позивача з негативної сторони, а ОСОБА_5 відмовляється бачитися з дідом, про що зазначено і у Висновку Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації як органу опіки та піклування.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в порушення норм процесуального права належним чином не дослідив докази надані відповідачем щодо стану здоров»я дітей, надавши оцінку лише Висновкам психологічної діагностики наданими ТОВ «Психологічний центр Надії Козуліної», та звернувши увагу на відсутність документів, які б засвідчували право товариства чи його працівників надавати висновки щодо психологічної діагностики дітей.

Колегія суддів вважає, що вказані Висновкипсихологічної діагностики, надані ТОВ «Психологічний центр Надії Козуліної» щодо психологічного стану дітей, судом першої інстанції не взято до уваги безпідставно, оскільки останні містять відомості про обставини, які мають значення для справи ( психоемоційний стан дітей) та є письмовими доказами відповідно до ч. 1 ст. 64 ЦПК України.

Та обставина, що на час подання вказаних доказів були відсутні документи, які б засвідчували право товариства «Психологічний центр Надії Козуліної» чи його працівників надавати висновки щодо психологічної діагностики дітей, на їх неналежність та недопустимість не вказує, оскільки суд не був позбавлений можливості відповідно до ч. 2 ст. 191 ЦПК України оголосити перерву у розгляді справи на час необхідний для надання даних документів, зважаючи і на те, що суд відмовив у задоволенні клопотання відповідача про призначення судово-психологічної експертизи.

При цьому слід зазначити, що до суду апеляційної інстанції відповідачем надано дозвільні документи щодо діяльностітовариства «Психологічний центр Надії Козуліної» ( а.с. 7-24 том 2 ).

Крім того, як вбачається з протоколів повторної психологічної діагностики дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_7, надані ТОВ «Психологічний центр Надії Козуліної» 07.11.2016 року та 28.12.2016 року психологічне ставлення дітей до позивача не змінилось, в зв»язку з чим рекомендовано обмежити зустрічі дідуся з дітьми ( а.с. 2, 3 том 2 ).

Будь-яких доказів на спростування відомостей наданих відповідачем як в суді першої інстанції , так і в суді апеляційної інстанції, позивачем не надано.

До того ж будь-яких доказів того, що відповідач чинить перешкоди позивачу у спілкуванні з дітьми матеріали справи не містять, а навпаки вказують на те, що спілкування не здійснюється за бажанням дітей.

Оцінюючи зібрані докази, суд першої інстанції , пославшись в обґрунтування рішення і на Висновок Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації як органу опіки та піклування, не врахував, що відповідно до ч. 6 ст. 19 Сімейного кодексу України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Тобто, висновок органу опіки та піклування є рекомендаційним, а тому не має для суду наперед установленої сили і оцінюється судом у сукупності з наданими доказами.

Таким чином, враховуючи відсутність будь-якого спілкування позивача з дітьми досить тривалий час по відношенню до віку дітей , ставлення двох старших дітей до позивача , вік дітей, стан їх здоров'я як фізичний , так і психологічний, колегія суддів, зважаючи на права та інтереси дітей вважає, що на даний час задоволення даного позову неможливе.

Крім зазначеного, колегія суддів звертає увагу і на те, що визначивши порядок спілкування дітей у присутності одного з батьків, суд першої інстанції фактично вирішив питання про права та обов»язки батька дітей - ОСОБА_4, який у справі брав участь як третя особа, що є порушенням норм процесуального права .

На підставі викладеного , рішення суду підлягає скасуванню в частині задоволення позову з ухваленням в цій частині нового про відмову в задоволенні позовних вимог з розподілом судових витрат відповідно до ст.. 88 ЦПК України з врахуванням тієї обставини, що при поданні даного позову, який складався з трьох вимог немайнового характеру, позивачем було сплачено лише за одну вимогу, на що судом першої інстанції не було звернуто увагу .

Керуючись ст.ст. 88,304,307,309,313,314,316,319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 28 вересня 2016 року скасувати в частині задоволення позовних вимог та ухвалити нове.

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2, про усунення перешкод у спілкуванні з онуками, встановлення порядку спілкування з онуками.

В решті рішення залишити без змін .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 803 гривні 88 копійок, в дохід держави - судовий збір в розмірі 487 гривні 20 копійок.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : Судді: