АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2153/17 Справа № 185/2867/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Ткаченко І.Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2017 року м. Дніпро

06 квітня 2017 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Каратаєвої Л.О., Пищиди М.М.

при секретарі Сахарову Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» про захист прав споживача та стягнення коштів

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО»

на заочне рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 листопада 2016 року, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2016 року позивач звернувся з вищезазначеним позовом до відповідача, посилаючись на те, що 08 лютого 2016 року між ним та ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» було укладено договір № 003211 фінансового лізингу. Умови договору стосувалися придбання автомобілю Geeli Ermgrand X7. Перед підписанням договору, обговорюючи умови можливої угоди із представником відповідача, йому було повідомлено про те, що автотранспортний засіб може бути проданий йому за ціною, що не перевищує 200 000,00 грн. на умовах розстрочки, після внесення ним передплати в сумі 43 490,00 грн. Після сплати вказаної суми та підписання договору, повернувшись додому та уважно прочитавши договір, він зрозумів, що умови договору є несправедливими. Представник відповідача не роз"яснив позивачу, що сума 43490грн. не є авансом, а є адміністративним платежом, тобто винагородою за організаційні заходи, пов"язані з підготовкою, перевіркою, розглядом та укладенням договору. Предмет лізінгу не був переданий позивачу, а позивач зрозумів, що сплачені кошти йому не повернуть, оскільки укладений ним договір не передбачає його розірвання з ініціативи лізингоодержувача без втрати грошових коштів, сплачених ним відповідачу.

Такі умови позивач вважає несправедливими, оскільки вони порушують принцип добросовісності (п.6 ч.1 ст.3, ч.3 ст.509 ЦК України), є вкрай невигідні та несправедливі для нього, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторони - встановлюють жорсткі обовязки споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця, а сам договір за своїм змістом суперечить Закону України «Про захист прав споживачів» (п.3 ч.3 ст.18), Закону України «Про фінансовий лізинг» та іншим законам.

Також позивач посилався на нікчемність спірного договору, як в силу статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки відповідач застосував нечесну підприємницьку практику, так і в силу статті 220 ЦК України, оскільки договір не було посвідчено нотаріально. Крім того, відповідач надає послуги фінансового характеру без отримання відповідної ліцензії згідно з нормами Закону України "Про фінансові послуг та державне регулювання ринків фінансових послуг"

У звязку з наведеним просив застосувати наслідки нікчемного та недійсного правочину і стягнути з ТОВ «ЛК «Автофінанс» на його користь сплачені за договором лізингу платежі в розмірі 43 490грн. та судові витрати на сплату судового збору 551,20грн.

Заочним рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 листопада 2016 року позовні вимоги задоволено.

Визнано договір фінансового лізингу від 08 лютого 2016 року № 003211 з додатками, укладений між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Ваш Авто" - недійсним.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Ваш Авто" (, юридична адреса: 01601, м. Київ, вул. Шовковична, 24044) на користь ОСОБА_2, і.п.н., сплачений адміністративний платіж в сумі 43490 (сорок три тисячі чотириста девяносто) грн. та судові витрати в сумі 551,20 грн.

В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, відповідач просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що 08 лютого 2016 року між позивачем і відповідачем було укладено договір фінансового лізингу № 003211 з додатковим договором від 08.02.2016 року та додатками №1 та №2, за умовами якого ТОВ «ЛК «Ваш Авто» зобовязалося придбати у свою власність предмет лізингу у вигляді автомобіль Geeli Ermgrand X7, вартістю на дату підписання договору 16411,32 доларів США, що по обмінному курсу валют становить 434900грн. та передати цей автомобіль у користування позивача, який у свою чергу зобовязався до отримання предмету лізингу оплатити передбачені цим договором платежі та сплачувати за користування автомобілем щомісячні лізингові платежі в розмірі на момент укладення договору 255,49 доларів США, негайно повернути предмет лізингу у випадках, передбачених договором. Договір фінансового лізингу передбачав право позивача отримати автомобіль у власність за умови повної сплати вартості автомобіля та всіх витрат відповідача( а.с.9-17).

Згідно пункту 1.7 договору та додатку № 1 автомобіль передається у користування позивача не пізніше 120 робочих днів з моменту сплати ним на рахунок товариства авансового платежу в розмірі 50 % вартості предмета лізингу, адміністративного платежу за організацію і оформлення даного договору в розмірі 10 % вартості предмета лізингу та комісії за передачу автомобіля в розмірі 3 % від вартості предмета лізингу.

Згідно додатку № 1 до договору визначено, що адміністративний платіж лізингодавцю за організаційні заходи, повязані з підготовкою та укладенням цього Договору становить 10 % від вартості предмету лізингу, а саме: 1641,13 доларів США, або 43 490грн.( а.с.16).

08 лютого 2016року на виконання умов договору фінансового лізингу позивач сплатив товариству платіж в розмірі 43 490 грн., який у платіжному документі зазначений, як"авансовий платіж", а не комісійна винагорода відповідача, що й зумовило довіру позивача щодо призначення цього платежу, як авансу, тобто часткової передплати за автомобіль( а.с.18)

Однак відповідач відмовився передавати предмет лізингу з посиланням на те, що договором передбачено передачу предмету договору в користування лізингоодержувачу протягом строку, який становить не більше 120 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця авансового платежу, комісії за організацію та оформлення договору та комісії за передачу предмета лізингу, а сплачена сума в розмірі 43490 грн. є винагородою відповідача за організацію та оформлення договору, тобто, адміністративним платежом.

Судом також встановлено, що умови пункту 1.4 оспорюваного договору (про те, що лізингодавець не відповідає перед лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобовязання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо, а за вищенаведеними зобовязаннями відповідає продавець) суперечать вимогам частини першої статті 808 ЦК України щодо солідарної відповідальності продавця і лізингодавця.

08 лютого 2016 року між позивачем і відповідачем було укладено договір фінансового лізингу № 003211 з додатковим договором від 08.02.2016року та додатками №1 та №2, за умовами якого ТОВ «ЛК «Ваш Авто» зобовязалося придбати у свою власність предмет лізингу у вигляді автомобіль Geeli Ermgrand X7, вартістю на дату підписання договору 16411,32 доларів США, що по обмінному курсу валют становить 434900грн. та передати цей автомобіль у користування позивача, який у свою чергу зобовязався до отримання предмету лізингу оплатити передбачені цим договором платежі та сплачувати за користування автомобілем щомісячні лізингові платежі в розмірі на момент укладення договору 255,49 доларів США, негайно повернути предмет лізингу у випадках, передбачених договором. Договір фінансового лізингу передбачав право позивача отримати автомобіль у власність за умови повної сплати вартості автомобіля та всіх витрат відповідача( а.с.9-17).

Згідно пункту 1.7 договору та додатку № 1 автомобіль передається у користування позивача не пізніше 120 робочих днів з моменту сплати ним на рахунок товариства авансового платежу в розмірі 50 % вартості предмета лізингу, адміністративного платежу за організацію і оформлення даного договору в розмірі 10 % вартості предмета лізингу та комісії за передачу автомобіля в розмірі 3 % від вартості предмета лізингу.

Згідно додатку № 1 до договору визначено, що адміністративний платіж лізингодавцю за організаційні заходи, повязані з підготовкою та укладенням цього Договору становить 10 % від вартості предмету лізингу, а саме: 1641,13 доларів США, або 43 490грн.( а.с.16).

08 лютого 2016року на виконання умов договору фінансового лізингу позивач сплатив товариству платіж в розмірі 43 490 грн., який у платіжному документі зазначений, як"авансовий платіж", а не комісійна винагорода відповідача, що й зумовило довіру позивача щодо призначення цього платежу, як авансу, тобто часткової передплати за автомобіль( а.с.18)

Однак відповідач відмовився передавати предмет лізингу з посиланням на те, що договором передбачено передачу предмету договору в користування лізингоодержувачу протягом строку, який становить не більше 120 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця авансового платежу, комісії за організацію та оформлення договору та комісії за передачу предмета лізингу, а сплачена сума в розмірі 43490 грн. є винагородою відповідача за організацію та оформлення договору, тобто, адміністративним платежом.

Судом також встановлено, що умови пункту 1.4 оспорюваного договору (про те, що лізингодавець не відповідає перед лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобовязання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо, а за вищенаведеними зобовязаннями відповідає продавець) суперечать вимогам частини першої статті 808 ЦК України щодо солідарної відповідальності продавця і лізингодавця.

Таким чином, оскільки вибір продавця предмета лізингу за договором здійснює відповідач, так як в договорі лізингу відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має завертатись споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару, то пункт 1.4 договору, щодо усунення лізингодавця від відповідальності в частині якості, комплектності, справності автомобіля суперечить положенням статті 808 ЦК України.

Також пункт 12.13 розділу 12 договору встановлює жорстку односторонню відповідальність лізингоодержувача не лише за будь-яке порушення зобовязання, а й за розірвання договору за його ініціативою, що є обмеженням принципів свободи договору, справедливості, розумності та добросовісності та є несправедливими умовами договору згідно з вимогами статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Передбачене пунктом 1.7. вказаного договору зобовязання лізингоодержувача сплатити адміністративний платіж в розмірі 10% предмета лізингу за організацію оформлення даного договору виходять за межі переліку передбачених законом платежів, а тому вказаний пункт договору є недійсним, а вказані положення договору є несправедливими.

Отже, як вбачається зі змісту спірного договору фінансового лізингу, укладеного між сторонами, останній містить умови, якими виключені та обмежені права лізингоодержувача, як споживача, стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обов'язків, передбачених договором та законом, звужені обов'язки лізингодавця, які передбачені, зокрема Законом України «Про фінансовий лізинг», положеннями ЦК України, повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обов'язків, щодо передачі предмета лізингу та передачі товару належної якості, значно розширені права лізингодавця, які суперечать вимогам чинного законодавства.

Спірний договір фінансового лізингу, укладений між позивачем та «Лізингова компанія «ВАШ АВТО», нотаріально посвідчено не було та не встановлено наявності ліцензії у відповідача для здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб, що свідчить про відсутність такого дозволу, та що суперечить вимогам законодавства.

Встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції, керуючись ст. ст. 806, 215, 216, 220, 227, 799 ЦК України, Законом України «Про фінансовий лізинг», Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Законом України «Про захист прав споживачів», ухвалив рішення, яке відповідає вимогам чинного законодавства та матеріалам справи.

Доводи апеляційної скарги про те, що нотаріальне посвідчення договору фінансового лізингу не вимагається не можуть бути прийняті до уваги, оскільки згідност. 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) та купівлю-продаж з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Посилання апеляційної скарги на те, що ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» не є фінансовою установою, а тому за наявності Довідки про взяття на облік юридичної особи, виданої Держфінпослуг та/або Нацкомфінпослуг, може надавати послуги з фінансового лізингу, також не можуть бути прийняті до уваги, оскільки відповідачем не враховано, що діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватися лише фінансовими установами та після отримання відповідної ліцензії.

Доводи відповідача щодо правомірності покладення умовами договору відповідальності виключно на продавця не можуть бути прийняті до уваги, оскільки суперечать вимогам ст.808 ЦК України. Крім того, в договорі лізингу відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має завертатись споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару.

Отже, наведені доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, які відповідають правовій позиції Верховного Суду України від 16.12.15 у справі № 6 -2766 цс 15.

Інші доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду 1 інстанції, яким у досить повному обсязі зясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, а відповідно до ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування чи зміни рішення не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 213, 214 ЦПК України, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО»- відхилити.

Заочне рішення Заочним рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 листопада 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Судді: