Справа № 415/6989/16-ц
Провадження № 2/415/365/17
07.04.17 року м. Лисичанськ
Лисичанський міський суд Луганської області у складі:
головуючого судді Коваленко Н.В.,
за участю: секретаря судового засідання Данько Л.С.,
представника позивача ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лисичанську цивільну справу за позовом Комунального підприємства ''Лисичанська Житлово-експлуатаційна контора № 6'' до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
До Лисичанського міського суду Луганської області звернувся позивач, Комунальне підприємство ''Лисичанська Житлово-експлуатаційна контора № 6'', із позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що будинок №9 по вул. ім. М.Грушевського в м. Новодружеськ перебуває на балансі КП «ЛЖЕК №6». В кв. №7 зареєстрований ОСОБА_2. Відповідач в зазначеній квартирі не мешкає тривалий час. Комунальні платежі по вказаній квартирі не здійснюються, мається заборгованість по сплаті послуг по утриманню будинків та прибудинкових територій у сумі 4639,00 грн. У звязку з викладеним позивач змушений звернутись до суду.
Представник позивача, в судовому засіданні позов підтримала, та просила задовольнити з підстав викладених в позовній заяві.
Відповідач у судове засідання не зявився, про причину неявки суд не повідомив, про день, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, клопотання про відкладення розгляду справи та заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило.
Ухвала про відкриття провадження та призначення справи до розгляду разом із копією позовної заяви та доданими до неї документами, судові повістки були надіслані відповідачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення, на адресу місця реєстрації, однак, ним не були отримані з незалежних від суду причин, про що свідчать конверти з позначкою "через незапит", які містяться в матеріалах справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається, зокрема, фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.

Розглянувши відомості про належне повідомлення відповідача про час, дату та місце розгляду справи, суд вважає за можливе розгляд справи провести за його відсутності.

Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Зі згоди представника позивача, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Допитаний в якості свідка в судовому засіданні ОСОБА_3 пояснив, що він є сусідом відповідача. Зазначив, що у квартирі відповідач не проживає більше 10 років. Йому відомо зі слів брата відповідача про те, що ОСОБА_2 наразі проживає зі своєю сімєю у Житомирській області. Кореспонденція на адресу спірної квартири не надходить, тільки розрахунки про заборгованість з комунальних платежів. Квартира в задовільному стані, проте замок зламаний. Сусіди доглядають за квартирою, з речей там тільки старий шкаф.

Допитана в якості свідка в судовому засіданні ОСОБА_4 пояснила, що вона є сусідкою відповідача. Зазначила, що у квартирі відповідач не проживає приблизно років 10, 12, а може 15 років, точно не памятає. Кореспонденція на адресу спірної квартири не надходить, тільки розрахунки про заборгованість з комунальних платежів. Квартира в задовільному стані, речі відсутні, оскільки їх розкрали.

Вислухавши пояснення учасників процесу, які прибули у судове засідання, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд встановив наступне.

Згідно довідки про склад сімї та/або зареєстрованих у житловому приміщенні, за адресою: м. Новодружеськ, вул. ім. М. Грушевського, 9/7 зареєстрований ОСОБА_2.

Житловий будинок № 9 по вул. ім. М. Грушевського у м. Новодружеськ, перебуває на балансовому обліку КП «ЛЖЕК №6», що підтверджується довідкою про балансову належність житлового фонду по КП «ЛЖЕК №6» станом на 01.12.2016 року від 23.12.2016 року,

Згідно акту від 12.12.2016 року, ОСОБА_2 за адресою: м. Новодружеськ, вул. ім. М. Грушевського, 9/7 не мешкає більше 10 років.

З копії особистого рахунку №600180, вбачається, що квартиронаймачем за адресою: м. Новодружеськ, вул. ім. М. Грушевського, 9/7, є ОСОБА_2

Заборгованість з квартплати по квартирі АДРЕСА_1 складає 4850,88 грн. станом на 01.04.2017 року, остання оплата надійшла у квітні 2005 року, згідно довідки Комунального підприємства ''Лисичанська Житлово-експлуатаційна контора № 6'' від 07.04.2017 року.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Правова позиція Європейського суду з прав людини відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів позитивні зобов'язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K., 21.02.1990). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення в справі Gillow v. the U.K., 24.11.1986), так і на наймача (рішення в справі Larkos v. Cyprus, 18.02.1999).

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на повагу до приватного і сімейного життя і зазначено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Правовідносини що склались між сторонами врегульовані Житловим кодексом України.

Так, частиною 4 статті 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Громадяни зобов'язані дбайливо ставитися до будинку, в якому вони проживають, використовувати жиле приміщення відповідно до його призначення, додержувати правил користування жилими приміщеннями, економно витрачати воду, газ, електричну і теплову енергію. Жилі будинки і жилі приміщення не можуть використовуватися громадянами на шкоду інтересам суспільства (ст. 10 ЖК України)

Згідно ст. 72 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Вказаною статтею ЖК України передбачено підстави збереження жилого приміщення за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців.

Згідно ст. 163 ЖК України у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Тимчасова відсутність наймача та членів його сім'ї не звільняє їх від виконання обов'язків за договором найму жилого приміщення.

В пунктах 10, 11 постанови Пленуму Верхового Суду України № 2 від 25.12.1992 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз'яснено, що у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 Житлового кодексу України), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Коли відсутній повернувся на жилу площу за згодою членів сім'ї, його не можна вважати таким, що втратив право на жилу площу. Якщо ж він вселився в жиле приміщення всупереч волі членів сім'ї і був відсутнім понад встановлені строки без поважних причин, то суд вправі визнати його таким, що втратив право на жилу площу. Коли в жилому приміщенні не залишалися члени сім'ї особи, яка була відсутня, його повернення в це приміщення до часу розгляду спору в суді є істотною обставиною, але вона не може бути безспірною підставою для відмови в позові, а повинна оцінюватись у сукупності з іншими обставинами. Наймачеві або членові його сім'ї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо).

Суд зауважує, що житловим кодексом України передбачено видачу охоронних свідоцтв (броні) у разі відсутності наймача житла понад встановлені строки.

Так, відповідно до ст. 73 ЖК України, жилі приміщення, що їх займають наймачі та члени їх сімей, бронюються при направлені на роботу за кордон - на весь час перебування за кордоном, при виїзді на роботу в райони Крайньої Півночі і в прирівняні до них місцевості - на весь час дії трудового договору, а у випадках, передбачених законодавством Союзу РСР, - на весь час перебування в районах Крайньої Півночі і в прирівняних до них місцевостях.

Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку ( ст. 72 ЖК України).

Статтями 10, 60 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з частиною 1 та 2 статті 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

В ході розгляду справи судом встановлено, що відповідач за власною ініціативою і у добровільному порядку залишив квартиру за адресою: Україна, Луганська обл., м. Новодружеськ, вул. ім. М. Грушевського, б. 9 кв. 7. На протязі тривалого часу (понад шість місяців) відповідач не робив спроб самостійно прийти та вселитися до неї. Під час своєї відсутності в квартирі відповідач плату за житло, комунальні послуги не вносив. Доказів видачі відповідачу охоронного свідоцтва (броні) на зазначену квартиру матеріали справи не містять. Місце фактичного проживання відповідача не встановлено. До суду із заявою про продовження строку збереження за ним житлового приміщення відповідач не звертався, не надав доказів поважності причин відсутності у квартирі понад встановлений строк. Показами свідків, що не суперечать один одному, підтверджено відсутність відповідача за адресою місця реєстрації понад 10 років без поважних причин.

Аналіз перевірених і оцінених судом доказів переконує суд, що позивачем надані належні та допустимі докази на підтвердження заявлених вимог, які не викликають сумніву у їх достовірності та належності.

Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі, оцінивши представлені докази в їх сукупності та взаємозв'язку, суд дійшов висновку, що право відповідача на користування житлом зі сторони позивача порушено не було, відповідач відсутній в спірній квартирі понад встановлений законом строк без поважних причин, тому втратив право користування нею, у звязку з чим позов підлягає задоволенню.

Суд вважає за необхідне також зазначити, що наявність судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням, у відповідності до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року, є підставою для подальшого зняття особи з реєстраційного обліку місця проживання за вказаною адресою.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

При зверненні до суду з даним позовом позивачем було сплачено судовий збір.

Приймаючи до уваги вимоги ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору.

На підставі ст.71,72 ЖК України, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Комунального підприємства ''Лисичанська Житлово-експлуатаційна контора № 6'' до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: Україна, Луганська обл., м. Новодружеськ, вул. ім. М. Грушевського, б. 9 кв. 7.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь Комунального підприємства ''Лисичанська Житлово-експлуатаційна контора № 6'', , суму судових витрат у розмірі 1378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн. 00 коп.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Повний текст рішення виготовлений 07 квітня 2017 року.

Суддя Н.В. Коваленко