Провадження № 2/344/252/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 квітня 2017 року Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого - судді Мелещенко Л.В.

секретаря Мічути Т.Б.

за участю сторін:

позивача ОСОБА_1

відповідача 1 ОСОБА_2

представника відповідача 1 ОСОБА_3

представника відповідача 2 ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Івано-Франківськ цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідачів ОСОБА_5 про визнання недійсними ордеру на житлове приміщення та свідоцтва про право власності, визнання частково недійсними рішення Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради народних депутатів № 147 від 08 червня 1988 року, № 20 від 29 січня 1997 року,-

В С Т А Н О В И В:

17 грудня 2015 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_2, Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про визнання ордеру на житлове приміщення та свідоцтва про право власності недійсними. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що з 1949 року матір позивача ОСОБА_6 проживала за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 (колишні назви міста Івано-Франківська та АДРЕСА_1) до моменту своєї смерті. Даний факт підтверджується актом від 22 жовтня 1962 року. 29 травня 1950 року ОСОБА_6 на підставі рішення Виконавчого комітету Станіславської міської ради депутатів трудящих від 29 травня 1950 року за № 469 отримала ордер № 422 на право заняття житлоплощі в комунальному будинку міста Станіслава по вулиці Соцзмагання, 31а. Житлове приміщення складалося з однієї кімнати та однієї кухні. 01 грудня 1978 року на підставі ордера № 422 від 02 червня 1950 року між керуючим управлінням будинками №3 ОСОБА_7 і квартиронаймачем ОСОБА_6 укладений договір найму житлового приміщення у будинках місцевих рад депутатів трудящих, державних підприємств і установ, кооперативних і громадських організацій Української РСР з додатком-актом здачі і приймання квартири, кімнати у місті Івано-Франківську про те, що керуючий будинками ОСОБА_7 здав, а квартиронаймач ОСОБА_6А прийняла квартиру (кімнату) в будинку №17 по вулиці Соцзмагання на першому поверсі. Відповідач ОСОБА_8 фактично не проживала у приміщенні за адресою: АДРЕСА_2, натомість у даній квартирі проживали квартиранти.У червні 2014 року позивачем було отримано повідомлення № 02-04/1843 від 10 червня 2014 Комунального підприємства «Єдиний розрахунковий центр» про те, що відповідно до рішення сесії Івано-Франківської міської ради від 29 грудня 2011 року № 549-18 «Про затвердження Положення про порядок передачі житлових будинків, що перебувають на балансі комунальних підприємств міста Івано-Франківська, в самоуправління власникам» з наступними змінами від 01 серпня 2013 року № 1169-37, на підставі наказу №313 Комунального підприємства «Єдиний розрахунковий: центр» від 10 червня 2014 року будинок № 17 по вулиці Романа Левицького в місті Івано-Франківську разом з належними до нього допоміжними приміщеннями та господарськими будівлями спорудами передано в самоуправління власників. Лише після цього листа позивачу стала відомо, що відповідач отримала ордер на житлове приміщення. За таких обставин позивач просить визнати ордер на житлове приміщення та свідоцтво про право власності на житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_2, видані на імя ОСОБА_2, недійсними.

31 жовтня 2016 року позивач звернулася до суду з заявою про зміну позовних вимог. У даній заяві позивач просить визнатинедійсним пункт 2 Розділу VII рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради народних депутатів № 147 від 08 червня 1988 року в частині закріплення квартири № 2 площею 18,3 кв.м з кухнею по вулиці Соцзмагання, 17 як гуртожитку для проживання малих сімей з правом прописки ремонтно-механічному заводу, визнати недійсним підпункт 4 пункту а Розділу VI рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради народних депутатів № 20 від 29 січня 1997 року у частині переоформлення гуртожитку для проживання малих сімей в ордерну квартиру однокімнатну № 2 житловою площею 18,3 кв.м на вулиці Романа Левицького, 17 працівниці Відкритого акціонерного товариства «Агромаш» ОСОБА_2 без зняття з квартирного обліку, визнати ордер на житлове приміщення № 002845 та свідоцтво про право власності на житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_2 видані на імя ОСОБА_2 недійсними.

Ухвалою суду від 18 травня 2016 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідачів залучено ОСОБА_5.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала на підставах, викладених у позовній заяві, просила позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідач 1 та представник відповідача 1 у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили суд у задоволенні позову відмовити.

У судовому засіданні представник відповідача 2 пояснила, що позивачем пропущений строк позовної давності, оскаржувані рішення прийняті у відповідності до вимог чинного законодавства, просила суд у задоволенні позову відмовити.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідачів до суду не прибув, про причини неявки суд не повідомив, про день та час слухання справи повідомлявся належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Суд, вислухавши пояснення осіб, які приймають участь у справі, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

22 жовтня 1962 року складений акт про факт проживання ОСОБА_6 у квартирі за адресою: місто Станіслав, вулиця Соцзмагання, 31а з 1949 року (а.с. 7).

02 червня 1980 року ОСОБА_6 виданий ордер № 422 на житлове приміщення за адресою: місто Станіслав, вулиця Соцзмагання, 31а (а.с. 8).

01 грудня 1978 року між управлінням будинками № 3 житлового управління (відділу комунального господарства) району в особі керуючого управлінням будинками ОСОБА_7 та ОСОБА_6 укладений договір найму житлового приміщення у будинках місцевих рад депутатів трудящих, державних підприємств і установ, кооперативних і громадських організацій Української РСР (а.с. 9-11).

20 липня 1993 року ОСОБА_9 видано свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_3 (а.с. 57, 110-112).

03 серпня 2007 року укладений договір дарування квартири між ОСОБА_9, Дарувальником, та ОСОБА_1, Обдаровуваною, за яким ОСОБА_9 передала у власність ОСОБА_1 безоплатно квартиру № 1 в місті Івано-Франківську по вулиці Левинського, будинок № 17, а ОСОБА_1 прийняла в дар вищевказану квартиру (а.с. 12-13).

08 вересня 1987 року складений акт огляд стану квартири АДРЕСА_4 (а.с. 14).

На квартиру АДРЕСА_5 складена будинкова книга для прописки громадян (а.с. 15-17).

Позивач отримала листа від Комунального підприємства «Єдиний розрахунковий центр» від 10 червня 2014 року про укладення з виконавцями договорів: на вивезення і утилізацію твердих побутових відходів, на вивезення рідких нечистот (за наявності вигрібних ям), на обстеження димовентиляційних каналів (а.с. 18).

Згідно наказу Комунального підприємства «Єдиний розрахунковий центр» № 313 від 10 червня 2014 року будинок № 17 по вулиці Романа Левицького в місті Івано-Франківську разом з належними до нього допоміжними приміщеннями та господарськими будівлями та спорудами переданий в самоуправління власників (а.с. 19).

Відповідно до архівного витягу з рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради народних депутатів від 29 січня 1997 року № 20 переоформлено гуртожитки для проживання малих сімей в ордерні квартири, враховуючи клопотання адміністрації та профкомів підприємств, установ організацій; закріплено і переоформлено однокімнатну квартиру № 2 житловою площею 18,3 кв.м на вулиці Романа Левицького, 17 працівниці Відкритого акціонерного товариства «Агромаш» ОСОБА_2 без зняття з квартирного обліку, склад сімї 4 особи (вона,чоловік, сини ОСОБА_10, ОСОБА_5) (а.с. 20, 71-72).

06 лютого 1997 року ОСОБА_2 видано ордер № 002845 на житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 20).

04 серпня 1997 року між управлінням будинками № 7 житлового управління (відділу комунального господарства) району в особі керуючого управлінням будинками ОСОБА_11 та ОСОБА_2 укладений договір найму житлового приміщення у будинках місцевих рад депутатів трудящих, державних підприємств і установ кооперативних і громадських організацій та складено акт здачі і приймання квартири (а.с. 21-26).

ОСОБА_1 отримала відповідь з Департаменту містобудування та архітектури Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про те. що у 1978 році затверджено генеральний план міста, відповідно до якого територія на вулиці Романа Левицького, 17 відноситься до території одноповерхової садиби (існуючий стан), червоні лінії вулиці (а.с. 27).

Позивач отримала відповідь Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, про те, що відповідно до рішення народних депутатів рішенням № 147 від 08 червня 1988 року квартиру № 2 площею 18,2 кв.м по вулиці Соцзмагання, 17 закріплено як гуртожиток для проживання малих сімей з правом прописки ремонтно-механічному заводу (а.с. 28-30).

ОСОБА_1 зверталася до прокуратури міста Івано-Франківська щодо правильності документів, виданих ОСОБА_2, про що складений висновок 12650 від 13 жовтня 2015 року (а.с. 31).

ОСОБА_1 отримала відповідь Івано-Франківського управління по експлуатації газового господарства про те, що в результаті обстеження системи газопостачання квартири АДРЕСА_6 виявлено газову плиту, яка встановлена в коридорі з грубим порушенням вимог діючих нормативних документів. (а.с. 32).

Квартира АДРЕСА_7 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_5 в рівних долях (а.с. 60, 63, 157).

Директор Івано-Франківського ремонтно-механічного заводу звернувся до Івано-Франківського міськвиконкому з листом про закріплення однокімнатної квартири АДРЕСА_8 як гуртожиток для проживання малих сімей з правом прописки (а.с. 68).

Рішенням Виконавчого комітету Івано-Франківської ради народних депутатів № 147 від 08 червня 1988 року погоджено списки працівників і службовців, які прийняті на квартирний облік на підприємствах, в організаціях та установах (а.с. 69).

14 листопада 1996 року складений витяг з протоколу № 15 спільного засідання адміністрації, РТК і профспілки Івано-Франківський завод «Агромаш» (а.с. 73-74).

10 липня 1996 року затверджений список працівників Івано-Франківського Відкритого акціонерного товариства «Агромаш», які потребують отримання і покращення житла (а.с. 75-76).

Рішенням № 147 від 08 червня 1988 року двокімнатну квартиру № 75 площею 28,1 кв.м з кухнею АДРЕСА_9 площею 18,2 кв.м по вулиці Соцзмагання, 17, № 120 площею 18,5 кв.м з кухнею по вулиці Дзержинського, 173, корпус 3, закріплено як гуртожиток для проживання малих сімей з правом прописки ремонтно-механічному заводу (а.с. 77).

Відповідач зверталася з заявою до голови правління Відкритого акціонерного товариства «Агромаш» про надання дозволу на переоформлення однокімнатної квартири в заводському гуртожитку по вулиці Романа Левицького, 17/2 в ордерну (а.с. 78, 83).

У квартирі за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровані ОСОБА_2, наймач, ОСОБА_12, чоловік, ОСОБА_10, син, ОСОБА_5, син (а.с. 79).

Голова правління і голова профкому Відкритого акціонерного товариства «Агромаш» звернулися з клопотанням до Голови міської ради народних депутатів про переоформлення однокімнатної квартири в заводському гуртожитку по вулиці Романа Левицького, 17/2 з правом проживання сімї ОСОБА_2Ю, яка проживає в цій квартирі з 1988 року (а.с. 80, 81-82).

Розпорядженням органу приватизації від 18 липня 2000 року № 33950 прохання наймача ОСОБА_2 задоволено і передано у спільну сумісну власність квартиру АДРЕСА_7 (а.с. 86, 89).

Згідно довідки Житлово-експлуатаційної організації № 7 у квартирі АДРЕСА_10 проживають ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_10 (а.с. 87).

10 липня 2000 року ОСОБА_10 звернувся з заявою до начальника Житлово-експлуатаційної організації № 7 про те, що не має відношення до приватизації квартири АДРЕСА_7(а.с. 88).

14 серпня 2000 року ОСОБА_2 здійснила оплату за обєкт приватизації (а.с. 90, 91).

Згідно архівної довідки від 08 червня 2016 року № Р-21/04-10 у списках мешканців будинку 31а по вулиці Більчевського міста Станіславова станом на 22 серпня 1939 року у графі «підпис власника, адміністратора, управителя будинку» значиться ОСОБА_13, разом з ним в цьому будинку проживала його дружина ОСОБА_14 (а.с. 105).

10 квітня 1964 року Івано-Франківська міська рада депутатів трудящих прийняла рішення № 189 від про впорядкування нумерацій будинків по вулиці Московській, Замкнутій, Граничній, Фрунзе, Комсомольській, Верещагіна, Тельмана, Соцзмагання, Матросова (а.с. 107).

Рішенням Івано-Франківської міської ради народних депутатів від 28 червня 1990 року перейменовано вулицю Соцзмагання на ОСОБА_15 (а.с. 108-109).

Квартира АДРЕСА_3 є приватизованою, власником є ОСОБА_1 (а.с. 113-114).

Згідно листа Обласного комунального підприємства «Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентаризації» від 27 травня 2013 року, станом на 30 листопада 1959 року до господарських будівель до житлового будинку по вулиці Левицького, 17 в місті Івано-Франківську відносилися цегляний сарай літера Б, деревяний сарай літера В та деревяна вбиральня літера ОСОБА_16 будівлі не були включені до квартир в процесі приватизації (а.с. 124).

З листа Департаменту містобудування, архітектури та культурної спадщини Івано-Франківської міської ради від 01 червня 2016 року вбачається, що у Департаменті відсутня інформація щодо будівельних робіт, які проводилися до 14 квітня 1987 року (а.с. 125).

Стаття 129 Конституції України передбачає, що одними з основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», кожен при вирішенні питань щодо його цивільних прав і обов'язків або встановленні обґрунтованості будь якого кримінального обвинувачення, висунутогопроти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Положеннями частин першої-третьої статті 10 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно частин першої-другої статті 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно частини другої статті 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Стаття 328 Цивільного кодексу України передбачає, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

У відповідності з положеннями статті 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Судом встановлено, що на підставі рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради народних депутатів від 14 липня 1993 року № 280 ОСОБА_9, яка є матірю позивача ОСОБА_1, була приватизована однокімнатна квартира АДРЕСА_3 загальною площею 42,4 кв.м, про що видано свідоцтво про право власності на житло від 20 липня 1993 року.

Згідно договору найму житлового приміщення у будинках місцевих рад депутатів трудящих, державних підприємств і установ, кооперативних і громадських організацій Української РСР, укладеного 01 грудня 1978 року між управлінням будинками № 3 житлового управління (відділу комунального господарства) району в особі керуючого управлінням будинками ОСОБА_7 та ОСОБА_6, останній передано у користування окрему квартиру з однієї кімнати жилою площею 23,90 кв.м, підсобні приміщення: кухня площею 18,5 кв.м.

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що матірю позивача було приватизовано саме ту частину житлового будинку, що перебувала у її користуванні.

03 серпня 2007 року укладений договір дарування квартири між ОСОБА_9, Дарувальником, та ОСОБА_1, Обдаровуваною, за яким ОСОБА_9 передала у власність ОСОБА_1 безоплатно квартиру № 1 в місті Івано-Франківську по вулиці Левинського, будинок № 17, а ОСОБА_1 прийняла в дар вищевказану квартиру.

Таким чином, позивач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_3.

Позивачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів, що їй, її матері або іншим членам сімї належав житловий будинок № 17 по вулиці Левицького в місті Івано-Франківську.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_11 була передана у приватну власність відповідачу та третій особі у відповідності до вимог чинного законодавства.

Оцінюючи докази в їх сукупності, оскільки позивачем не доведені ті обставини, на які вона посилалася, як на підстави своїх позовних вимог, суд дійшов висновку, що рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради народних депутатів № 147 від 08 червня 1988 року в частині закріплення квартири № 2 площею 18,3 кв.м з кухнею по вулиці Соцзмагання, 17 як гуртожитку для проживання малих сімей з правом прописки ремонтно-механічному заводу, а також рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради народних депутатів № 20 від 29 січня 1997 року у частині переоформлення гуртожитку для проживання малих сімей в ордерну квартиру однокімнатну № 2 житловою площею 18,3 кв.м на вулиці Романа Левицького, 17 працівниці Відкритого акціонерного товариства «Агромаш» ОСОБА_2 без зняття з квартирного обліку прийнято відповідно до вимог чинного законодавства, квартира АДРЕСА_11 була передана у користування, а згодом у приватну власність ОСОБА_2 та ОСОБА_5 на законних підставах.

Виходячи з безпідставності позовних вимог, суд приходить до переконання, що строк позовної давності, який просила застосувати представник відповідача 2 до позовних вимог не може бути застосований, оскільки відповідно до абзацу 3 пункту 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підставі, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

У відповідності до положень статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Виходячи з вищевикладеного, суд, оцінивши докази, надані сторонами у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо і взаємний звязок доказів у їх сукупності, дійшов висновку, що в ході розгляду справи позивачем не доведені ті обставини, на які вона посилається як на підстави позовних вимог, позовні вимоги є безпідставними, тому позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідачів ОСОБА_5 про визнання недійсними ордеру на житлове приміщення та свідоцтва про право власності, визнання частково недійсними рішення Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради народних депутатів № 147 від 08 червня 1988 року, № 20 від 29 січня 1997 року не підлягають задоволенню.

На підставі статті 88 Цивільного процесуального кодексу України, у разі відмови позивачеві у позові судові витрати позивачу не відшкодовуються з боку відповідачів.

На підставі вищевикладеного, відповідно до статей 41, 129 Конституції України, статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статей 328, 392 Цивільного кодексу України, керуючись статтями 3, 4, 6, 7, 10, 57-60, 77, 88, 169, 197, 209, 212-214, 218, 222, 223, 292, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідачів ОСОБА_5 про визнання недійсними ордеру на житлове приміщення та свідоцтва про право власності, визнання частково недійсними рішення Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради народних депутатів № 147 від 08 червня 1988 року, № 20 від 29 січня 1997 року - відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Вступна та резолютивна частини рішення складені, підписані у нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 05 квітня 2017 року.

Повний текст рішення складений 07 квітня 2017 року.

Суддя Л.В. Мелещенко