Справа № 372/140/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2017 року Обухівський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Проць Т. В. ,

при секретарі Михайловій Я.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Обухівського районного суду Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, третя особа Відділ Державної виконавчої служби Обухівського міськрайонного управління юстиції,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до Обухівського районного суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по сплаті аліментів в розмірі 59560 грн. 25 коп., неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів в розмірі 16510 грн. 68 коп. та 3% річних від простроченої суми в розмірі 6846 грн. 36 коп. В обґрунтування позову зазначила, що від шлюбу з відповідачем у них 17.08.2007 року народилась донька ОСОБА_3. Рішенням суду від 06.06.2011 року на доньку стягнуто аліменти в розмірі ? частки від заробітку відповідача на користь позивача. На підставі вказаного рішення видано виконавчий лист, який знаходиться на виконанні в ВДВС Обухівського РУЮ. Відповідач ухиляється від сплати аліментів, а тому ОСОБА_1 просить задовольнити її вимоги в судовому порядку.

В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримала з підстав викладених в позовній заяві, та просила їх задовольнити в повному обсязі.

В судовому засіданні відповідач заявлені позовні вимоги не визнав та пояснив, що від сплати аліментів не ухилявся, а добровільно надавав кошти на утримання доньки, сплачував за садок, за навчання в школі. В кінці 2016 року дізнався про відкриття виконавчого провадження, жодного разу державним виконавцем не викликався та йому не було відомо про заборгованість по аліментах. Просив суд, у разі стягнення пені, зменшити її розмір.

Представник третьої особи ВДВС Обухівського міськрайонного управління юстиції в судове засідання не зявився про час розгляду справи був повідомлений належним чином.

Суд, вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та виконавчого провадження, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони мають дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 06.06.2011 року стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі ? частини зі всіх видів його заробітку на користь ОСОБА_1, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 23.05.2011 року.

На підставі вказаного рішення 06.06.2011 року видано виконавчий лист, який стягувачем звернуто до примусового виконання до ВДВС Обухівського МРУЮ 02.11.2011 року.

З дослідженої в судовому засіданні довідки-розрахунку державного виконавця відділу ДВС Обухівського міськрайонного управління юстиції заборгованості по аліментах від 28.11.2016 року вбачається, що при примусовому виконанні виконавчого листа №2-979/11 від 06.06.2011 року Обухівського районного суду Київської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 заборгованість за період з 23.05.2011 року по 01.11.2016 року становить 59560 грн. 25 коп.

Відповідно до ч.1 ст.196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

При цьому право одержувача аліментів на стягнення неустойки, передбачене ст.196 СК України, у випадках несвоєчасної виплати присуджених за рішенням суду аліментів виникає з часу набрання рішенням законної сили.

У п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені), визначена у ст. 196 СК України, настає лише за наявності вини цієї особи; на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Таким чином, виходячи зі змісту ст. 196 СК України, суд відповідно до вимог ст.214 ЦПК України повинен встановити факт заборгованості за аліментами й наявність чи відсутність вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду, у її виникненні, та залежно від цього вирішити питання про наявність чи відсутність у одержувача аліментів права на стягнення неустойки. При цьому право одержувача аліментів на стягнення неустойки, передбачене ст.196 СК України, не пов'язується з дотриманням державним виконавцем вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до вимог ст.14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - за її межами.

Виходячи з наведеного, законодавець не ставить обов'язок по сплаті аліментів, у разі обізнаності платника аліментів про їх стягнення, в залежність від стягнення таких за виконавчим листом шляхом відрахування із заробітної плати чи іншого доходу, оскільки судові рішення, що набрали законної сили, підлягають обов'язковому виконанню.

З урахуванням правової природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов»язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів.

При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється, виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались.

Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1% пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць).

З матеріалів справи вбачається, що відповідач протягом 2011, 2012, 2013, 2014, 2015, 2016 років неналежним чином виконував свій обов»язок по щомісячній сплаті аліментів на утримання неповнолітньої дочки, тому вимога позивача про стягнення неустойки є обґрунтованою.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні визнав, що про стягнення з нього аліментів рішенням суду був обізнаний і сплачував позивачу з травня по серпень 2011 року включно аліменти по 300 грн. щомісячно, що підтверджується копіями відповідних розписок ОСОБА_1

Крім того, з копії трудової книжки відповідача вбачається, що останній в період з 28 серпня 2012 року по 30.09.2013 року був офіційно працевлаштований в ГФ ОГП «Гроза».

Зазначені докази спростовують доводи позивача, щодо ухилення відповідача від сплати аліментів за зазначений період, тобто його вину, і відповідно заборгованість по аліментах та пеня за вказаний період розрахована невірно і за цей період позовні вимоги щодо стягнення пені не підлягають задоволенню.

Суд погоджується з формулою розрахунку пені, застосованою позивачем та оцінивши наведені докази приходить до висновку, що стягненню з відповідача підлягає пеня за період жовтень-грудень 2011 року в розмірі 715 грн. 76 коп., січень-липень 2012 року в розмірі 1741,78 грн., жовтень-грудень 2013 року в розмірі 820 грн. 17 коп., за 2014 рік в розмірі 3237 грн. 91 коп., за 2015 рік 3995 грн. 82 коп., за січень-жовтень 2016 року в розмірі 3582 грн 09 коп., всього підлягає стягненню пеня в розмірі 14092 грн. 53 коп.

Крім того, суд враховує, що за положенням ст.20 СК України, відповідно до ч.1 якої до вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених частиною другою статті 72, частиною другою статті 129, частиною третьою статті 138, частиною третьою статті 139 цього Кодексу.

Підстав для стягнення заборгованості по аліментах суд не вбачає, оскільки діюче сімейне законодавство можливість стягнення заборгованості по аліментам за рішенням суду передбачає лише для аліментів, які сплачуються в порядку, передбаченому ст.187 СК України, що врегульовує відносини, повязані із відрахуванням аліментів на дитину за добровільною ініціативою платника шляхом подачі ним заяви за місцем роботи.

Правовий аналіз вищенаведених норм свідчить про те, що ч.3 ст.194 СК України передбачає стягнення в судовому порядку лише тієї заборгованості за аліментами, яка виникла у зв»язку із сплатою аліментів, розмір яких визначений на підставі домовленості сторін, оформленої шляхом добровільної подачі платником відповідної заяви про відрахування аліментів за місцем роботи (ст.187 СК України).

В даній справі аліменти на користь позивача вже стягнуті за рішенням суду і повторному стягненню не підлягають, а визначена державним виконавцем заборгованість за аліментами підлягає стягненню з відповідача в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження», а не шляхом повторного судового стягнення.

Вирішуючи спір суд також не вбачає правових підстав для стягнення з відповідача 3% річних від простроченої суми заборгованості по аліментах.

Суд враховує, що відповідачем доказово не доведено наявність підстав для звільнення його від сплати або зменшення розміру пені за прострочення сплати аліментів.

Відповідно до ст.88 ЦПК України стягненню з відповідача підлягають понесені позивачем судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.10, 11, 15, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню за прострочення сплати аліментів за виконавчим листом Обухівського районного суду Київської області №2-979/11 від 06 червня 2011 року у розмірі 14092 грн. 53 коп. та сплачений судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп., а всього стягнути 14643 грн. 73 коп..

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області через Обухівський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня отримання копії рішення.

СуддяОСОБА_5