Справа № 310/2977/16-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

31 січня 2017 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі: головуючого - судді Черткової Н.І., при секретарі Димовій Л.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бердянську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Азовський машинобудівельний завод» про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, преміальних, компенсації втрати частини доходів у звязку із порушенням строків їх виплати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні по день винесення рішення та стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Азовський машинобудівельний завод» про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, преміальних, компенсації втрати частини доходів у звязку із порушенням строків їх виплати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні по день винесення рішення та стягнення моральної шкоди. При подальшому розгляді справи позивач уточнив свої позовні вимоги, посилаючись на наступні обставини.

Позивач вказав, що він перебував в трудових відносинах з ПрАТ "Азовський машинобудівний завод'", починаючи з 01.02.2005 року. На вказаному підприємстві займає посаду монтажника технологічного устаткування та пов'язаного з ним конструкцій. Позивач зазначив, що середній розмір його заробітної плати за останн шість місяців складає - 1133 грн. на місяць. Відповідач по справі, починаючи з вересня місяця 2014 року по теперішній час, має заборгованість по заробітній платі, яка складає 14 768,74 грн. Надати суду остаточну довідку про нараховану, але не виплачену позивачу заробітну плату, він не має змоги, у зв»язку з відмовою підприємства надати йому вказану інформацію.

Позивач зазначив, що такі дії відповідача порушують його конституційні права, оскільки кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Разом з тим позивач вказав, що згідно норм чинного законодавства України, його розрахунків та фактичних обставин, він має право на отримання невиплаченої йому заробітної плати у розмірі - 20238, 44 грн. та компенсацію збитків за час невиплаченої заробітної плати з урахуванням індексу інфляції у розмірі 5603,89 грн.

Позивач вказав, що його заробітна плата за листопад 2015 року складає -886,54 грн., за грудень 2015 року - 1011,54 грн., тому розмір середньоденної заробітної плати складає - 886,54 + 1011, 54 / (21+23)= 43,14 грн.

ОСОБА_2 зазначив, що період затримки: 09.14 року - 12.14 року складає 122 дні; кількість днів у 2015 році 365 днів, за 2016 рік кількість днів становить 362 дня, що разом складає 849 дня. Період затримки розрахунку при звільненні складає вересень місяць 2014 року по 27.12.2016 року, що у днях складає - 849 днів.

Тому, загальний розмір середнього заробітку за весь час затримки по день уточнення позовної заяви складає: 43,14 грн. * 849 днів - 36 625,86 грн.

Разом з тим позивач вказав, що заробітна плата, яку він отримував на підприємстві є єдиним його заробітком, тому, враховуючи тривале порушення його права, він був змушений періодично знімати грошові кошти кредитної картки та шукати додаткові доходи, а тому втрата його нормальних життєвих зв'язків призвела до додаткових зусиль для організації життя (взяття, споживчого кредиту в банку, пошук додаткових нічних підробітків), які він розцінює у розмірі 5000, 00 грн.

Позивач в судове засідання не з'явився, надав судові заяву про розгляд справи у його відсутність та підтримання позовних вимог у повному обсязі.

Представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, в судове засідання не з'явився, прохав суд розглянути справу за відсутності їх представника, надав судові письмові заперечення про часткове визнання позовних вимог.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає позов підлягаючим частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач працював у відповідача на посаді монтажника технологічного обладнання і пов»язаних з ним конструкцій в період з 01.02.2005 року по 18.01.2016 року.

Відповідно до наказу № 01 від 18.01.2016 року позивач звільнився з посади 18.01.2016 року за згодою сторін відповідно до ч.1 ст. 36 КзПП України, що підтверджується записами в його трудовій книжці.

Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівнику належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України.

Статтею116 КЗпП України закріплено, що при звільненні працівника виплата усіх належних йому від підприємства, проводиться у день звільнення.

В судовому засіданні встановлено, що остаточний розрахунок із заборгованості по заробітній плати передбачений ст. 116 КЗпП України при звільненні позивача з ним не проведений і заборгованість по заробітній платі відповідача перед позивачем складає 20238,44 гривні, що підтверджується довідкою від 02.12.2016 року, наданою відповідачем і саме цю суму прохає стягнути позивач.

Згідно з ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

У відповідності до п.25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» судам роз'яснено, що не проведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України.

Невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належить йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Суду відповідачем наданий розрахунок середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, зроблений відповідачем.

Суд бере його за основу, оскільки він виконаний відповідно до постанови КМУ від 08.02.1995 року № 100, період нарахування взятий вірно, починаючи з дати звільнення з 18.01.2016 року, але суд, враховуючи ту обставину, що по теперішній час кінцевий розрахунок з позивачем не здійснений, вважає необхідним стягнути з відповідача середній заробіток, починаючи з дати звільнення позивача по день винесення судового рішення по 31.01.2017 року і в такому разі середній заробіток буде складати - 13039,56 гривень ( 49,96 гривень середньоденний заробіток х 261 кількість робочих днів з 19.01.2016 по 31.01.2017 року).

Згідно ст. 34 ЗУ "Про оплату праці", компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Стаття З ЗУ "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" зазначає, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Відповідачем наданий судові розрахунок компенсації втрати частини заробітної плати позивача у зв»язку з затримкою терміні її виплати, суд бере його до уваги, оскільки він зроблений вірно у відповідності до пп.2.2.8 Інструкції зі статистики із заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13.01.2004 року № 5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 року за № 114/8713, і складає 3951,19 гривень.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв»язку з противоправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім»ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в іншій спосіб одноразову або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Згідно з п.п. 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 « Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової) шкоди» ( зі змінами та доповненнями) роз»яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Враховуючи положення вищезазначених норм закону, приймаючи до уваги принципи розумності та справедливості, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 1000 гривень.

Вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача преміальних у розмірі 19490, 30 грн. задоволенню не підлягають, оскільки не підтверджені належними письмовими доказами, передбаченими діючим законодавством.

На підставі ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 1102,40 грн. та на користь держави - у розмірі 1102,40 грн.

На підставі ст.ст. 116, 117, 233 КЗпП України, ст. 34 Закону України ""Про оплату праці"", п.2, п.5, п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, та керуючись ст.ст. 10,11, 57-60, 62, 64, 88, 212-215 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Азовський машинобудівельний завод» про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, преміальних, компенсації втрати частини доходів у звязку із порушенням строків їх виплати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні по день винесення рішення та стягнення моральної шкоди, задовольнити частково. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Азовський машинобудівельний завод» () на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) заборгованість із заробітної плати у розмірі 20238 (двадцять тисяч двісті тридцять вісім гривень), 44 коп., компенсацію втрати частини доходів у звязку із порушенням строків їх виплати у розмірі 3951 (три тисячі дев"ятсот п"ятдесят одну гривню), 19 коп.,середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 13039 (тринадцять тисяч тридцять дев"ять гривень), 56 коп., моральну шкоду у розмірі 1000 грн. (одна тисяча гривень), 00 коп., а всього у розмірі 38229,19 грн.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Азовський машинобудівельний завод» () на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) судовий збір у розмірі 1102, 40 коп.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Азовський машинобудівельний завод» () на користь держави судовий збір у урозмірі 1102, 40 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити. Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Запорізької області на протязі десяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Бердянський міськрайонний суд Запорізької області.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: