СОЛОМ`ЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2017 року Солом`янський районний суд м. Києва

в складі судді Кицюк В.С.,

за участю секретаря Піддубняк І.О.,

позивача ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4,

представника відповідача ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа Дев`ята Київська державна нотаріальна контора, Головне територіальне упраління юстиції в м. Києві, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, -

В С Т А Н О В И В:

Вжовтні 2016 року позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в якому просив суд визначити йому додатковий строк тривалістю два місяці для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, яка залишилася після смерті тітки ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3, мотивуючи свої вимоги з урахуванням своїх пояснень та пояснень свого представника в судовому засіданні наступним.

Так, позивач стверджує, що ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_6, після її смерті відкрилася спадщина на 1/5 частину квартири АДРЕСА_1. Проте, із відповідною заявою про прийняття спадщни позивач звернувся до нотаріальної контори лише в 2016 році. Такий тривалий строк не звернення до нотаріальної контори, позивач обгрунтовує поважними причинами його пропуску. Так, зокрема, по-перше, позивач впевнений, що фактично прийняв спадщину, оскільки на час смерті постійно проживав разом із спадкодавцем, по-друге, позивач зазначає, що після смерті тітки він був дуже засмучений, тому йому було не до заяв. Також зауважив, що перешкодою для звернення із такою заявою в строк були і психологічні проблеми, які пов'язані із смертю батьків, які померли також після смерті тітки, що було для нього несподіванкою.

В свою чергу, відповідач та його представник категорично заперечували проти задоволення позову, зазначали про те, що станом на день смерті тітка із позивачем не проживала, вона була зареєстрована та проживала в іншій квартирі, яку заповіла відповідачеві, саме тому нотаріус йому і відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки доказів спільності проживання він не надав. Крім того, відповідач просив суд критично оцінити твердження позивача про поважність пропуску ним строку для звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Оскільки часу було достатньо. Смерть батьків також ним була сприйнята важко, але зокрема, такі події в житті не завадили позивачу, наприклад, звертатися до суду з позовами до відповідача раніше і зараз.

На уточнююче питання, що заважало позивачу 4 роки подати до нотаріальної контори відповідну заяву, він підсумував, що про те, що 1/5 частини вищезазнаеної квартири ніким на даний час не успадкована йому взагалі повідомив нотаріус, коли він цікавився тим, як прийняти спадщину після померлих батьків.

Треті особи своїх представників в суд не направили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши сторони та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, чи слід задовольнити позов або в позові відмовити (ст.214 ЦПК України)

При цьому саме сторони повинні довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог чи заперечень (ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України)

Судовим розглядом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.7), яка є рідною тіткою сторін по матері (що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження - а.с.13, 15)

ОСОБА_6 мала у власності 1/5 частину квартири АДРЕСА_1. Згідно свідоцтва про право власності на житло іншими співвласниками даної квартири виступали сторони та їх батьки, кожний по 1/5 частині, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло (а.с.8)

Також у власності ОСОБА_6 була квартира АДРЕСА_2, яку вона заповіла відповідачу, і на яку в подальшому нотаріусом видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом (а.с.55, 66)

На момент смерті ОСОБА_6 зареєстрована в квартирі АДРЕСА_1 зареєстрована не була, що підтверджується довідкою КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва" (а.с.17)

Згідно довідки з матеріалів спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_6, остання на день смерті проживала та була зареєстрована в АДРЕСА_2 з 2004 по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.54)

Таким чином, спростовані доводи позивача про те, що він разом із померлою проживали разом станом на день смерті ОСОБА_6

Саме на цій підставі було відмовлено позивачу і у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_6, оскільки він пропустив встановлений законом 6-місячний термін для прийняття спадщини і у нього відсутні докази фактичного прийняття спадщини (а.с.72 на звороті)

З матеріалів спадкової справи вбачається, що позивач подав таку заяву лише 28.10.2016 (а.с.71 на звороті)

Проте, ні в матеріалах справи, ні в судовому засіданні позивач та його представник не зазначили про існування жодного доказу, який можна було б оцінити на предмет наявності поважності причин пропуску такого майже 4-річного строку для подачі заяви про прийняття спдащини.

Згідно свідоцтва про смерть мати сторін ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_5, а батько ОСОБА_8 - ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.9, 11)

Мати позивача померла через майже 1,5 роки після смерті тітки, а батько - взагалі - через 4 роки. Будь-яких доказів їх тяжких захворювань, які б вимагали , наприклад, від позивача стороннього догляду за батьками, а також докази такого стороннього догляду, які б унеможливлювали звернення до нотаріуса із відповідною заяву, суду позивачем не надано, відтак позовні вимоги є недоведеними.

Доводи позивача про те, що позивач через важкий психоемоційний стан після смерті батьків не зміг написати відповідну заяву про прийняття спадщини суд також вважає неспроможними за вищевикладених обставині і їх недоведеністю.

Сама по собі смерть близької людини не є виправданою причиною за спливом 4 років стверджувати про те, що не було можливості прийняти спадщину.

Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживає постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Згідно ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

За змістом ч.1 ст.1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, що встановлений ст.1270 ЦК України не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити спадкоємцеві додатковий строк для прийняття спадщини лише в тому випадку, коли такий строк пропущено з поважних причин.

Обов'язок доведення поважності пропуску строку для прийняття спадщини покладається на спадкоємця.

Згідно з п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» вирішуючи спір про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

У постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 4 листопада 2015 року (справа № 6-1486цс15) викладено наступну правову позицію.

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом вищезазначеної статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Отже, правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви, і ці обставини визнані судом поважними.

Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Зазначені позивачем підстави, наведені судом вище, не є такими, які можуть вважатися труднощами в написанні відповідної заяви і прийнятті спадщини.

Інших об'єктивних, непереборних, істотних підстав на вчинення дій щодо прийняття спадщини не зазначено.

Ураховуючи наведене, суд приходить до висновку про відсутність поважних причин пропуску позивачем строку для прийняття спадщини, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 3, 4, 10-11, 57-59, 60-61, 212-215, 218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа Дев`ята Київська державна нотаріальна контора, Головне територіальне упраління юстиції в м. Києві, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду м. Києва через Солом`янський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його оголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційнимсудом

Суддя В.С. Кицюк