Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Єдиний унікальний номер №440/753/15-ц

Провадження № 2/440/29/2017

30 березня 2017 року

Буський районний суд Львівської області

в складі:головуючого-судді Журибіда Б. М.

при секретарі Гута О.С.

за участю представника позивача Кушнерик Р.М.

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Буську справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

в с т а н о в и в :

Представник ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» звернувся в суд з вище означеним позовом, покликаючись на те що відповідач не виконує належним чином зобов'язання згідно укладеного 14.12.2007 року договору відновлювальної кредитної лінії № 602, за яким позивач надав відповідачу кредит в сумі 500000,00 гривень з сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 15% річних з кінцевим терміном повернення кредиту 13.12.2017 року. В забезпечення виконання даного договору, 14.12.2007 р. між сторонами укладено договір іпотеки, за яким відповідач, для належного виконання зобов'язань, передав в іпотеку нерухоме майно, а саме корівник що знаходиться за адресою в АДРЕСА_1 загальною площею будівлі 1383,0 кв.м.. На виконання кредитного та іпотечного договорів, просить стягнути з відповідача на користь банку шляхом звернення на предмет іпотеки нерухоме майно: корівник за вище згаданою адресою, який належить відповідачу на праві власності згідно Свідоцтва від 14.12.2004 року, з метою погашення заборгованості за договором відновлюваної кредитної лінії, розмір якої становить 316,515,77 гривень, встановивши початкову ціну реалізації предмету іпотеки в розмірі 1039000,00 гривень, що визначена на підставі Звіту про оцінку нерухомого майна від 07.04.2015 року суб'єктом оціночної діяльності ТОВ «Профоцінка», та суму сплаченого, при подачі позовної заяви, судового збору.

Представник позивача, згідно довіреності від 01.02.2017 р., Кушнерик Р.М., підтримав змінені позовні вимоги щодо зменшення суми боргу, додавши що 02.02.2017 року, представником відповідача долучено до матеріалів справи копію постанови Буського РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області від 31.01.2017 року про закінчення виконавчого провадження №50783746 та копії квитанцій про сплату кредитної заборгованості за період з 20.05.2015р. по 29.12.2016р. на загальну суму 316 527,90 грн., що на думку представника відповідача свідчить про повне погашення кредитної заборгованості. Банком подано заяву про зменшення розміру позовних вимог, де зазначені платежі вже було враховано. Однак відповідачем сплачена сума заборгованості, яка існувала станом на 07.05.2015р. З врахуванням положень п.1.5 кредитного договору, проценти за користування кредитом нараховуються щомісячно за методом факт/факт на фактичний залишок заборгованості за кредитом, починаючи з дати видачі кредиту до моменту закінчення терміну на який надано кредит, тобто до 13.12.2017 року. Банк підтверджує здійснення проплат за період з 07.05.2015р. по 31.01.2017р. на загальну суму 316 527,90 грн., проте, як вбачається із зазначених в квитанціях призначенні платежу, така оплата стосувалася не виконання судового рішення, а добровільного погашення Боржником заборгованості згідно умов кредитного договору (черговість погашення кредитної заборгованості встановлена п. 1.7 кредитного договору). Таким чином, враховуючи заяву банку про зменшення розміру позовних вимог від 02.02.2017 року, станом на 30.01.2017р. розмір заборгованості ОСОБА_4 перед банком згідно договору відновлювальної кредитної лінії №602 від 14.12.2007р. становить 191 135,92 грн., з яких: залишок прострочених платежів за основним боргом 64 628,64 грн.; залишок нарахованих відсотків 898,32 грн.; сума нарахованої пені по кредиту 67 463,67 грн.; сума нарахованої пені по відсотках 2 590,50 грн.; розмір інфляційних втрат від прострочених сум заборгованості за кредитом 46 291,73 грн.; розмір 3% річних від прострочених сум заборгованості за кредитом 9 263,06 грн.

Відповідач ОСОБА_4, його представник згідно договору про надання правової допомоги від 20.10.2016 року, ОСОБА_3, проти позову заперечили, просять відмовити в задоволенні такого за безпідставністю, оскільки зобов'язання за договором уже виконані. Додавши що відповідачем у повному обсязі погашено заборгованість в сумі 316 515,77 грн., що зокрема підтверджується копіями квитанцій від ПАТ «Державний ощадний банк України» про сплату заборгованості згідно договору № 602 від 14.12.2007 року на рахунок позивача в кількості 26 штук останній платіж здійснено 29Л2.2016 року, які в загальні сумі складають 316 515,77 грн. Повне виконання зобов'язань за договором відновлювальної кредитної лінії підтверджується також постановою про закінчення виконавчого провадження № 50783746 від 31.01.2017 року. Тіло кредиту, відсотки по кредиту та інші суми були достроково стягнуті позивачем ще на підставі рішення Буського районного суду Львівської області від 10.11.2015 року по справі № 440/796/15-ц., фактично зобов'язання за даним договором виконано. Тому звернення стягнення на предмет іпотеки за цим же договором є подвійним стягненням за одне і теж зобов'язання. Крім того, наявна неспівмірність вартості предмету іпотеки та заявленого розміру заборгованості по кредиту, вартість предмету застави становить - 1 201 274,00 грн., а сума позовних вимог становить 191 135,92 грн., що в п'ять разів менше від вартості майна. Крім того, просить застосувати строк позовної давності щодо стягнення пені та інших штрафних санкцій.

Вислухавши сторін, вивчивши матеріали справи, перевіривши інші докази, зібрані в справі, суд приходить до наступного висновку.

На підставі ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Статтею 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, та сторонами не оспорювалось, що 14.12.2007 року, між ВАТ «Державний ощадний банк України», в особі філії Буське відділення № 6383 ВАТ «Ощадбанк» та ОСОБА_4 укладено договір відновлювальної кредитної лінії № 602, за яким банк надав відповідачу кредит в сумі 500000,00 гривень з сплатою процентів в розмірі 15 % річних з кінцевим терміном повернення кредиту 13.12.2017 року. Факт видачі ОСОБА_4 кредитних коштів частинами готівкою, підтверджується розпорядженнями банку на видачу певної суми кредитних коштів, заявами позичальника на видачу готівки, платіжними дорученнями.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договором від 18.01.2010 р. про внесення змін до договору відновлювальної кредитної лінії № 602 від 14.12.2007 р., п. 1.2. викладено в наступній редакції: Кредит надається на споживчі цілі, кредит надається окремими частинами (траншами) за відновлюваною кредитною лінією у період до 13.12.2009 р. У зв'язку із реструктуризацією даного кредиту на 18.01.2010 р. визначається сума фактичної заборгованості за кредитом 500 000.00 грн., яка підлягає погашенню щомісячно рівними частинами в розмірі 5 556.00 грн. до останнього числа кожного місяця починаючи з липня 2010р. Остаточним терміном повернення кредиту є 13 грудня 2017 року. Договором від 08.11.2011р. до договору відновлюваної кредитної лінії від 14 12.2007р. № 602, п. 5.2. кредитного договору викладено в новій редакції. За неналежне виконання умов кредитного договору встановлено неню в розмірі подвійної облікової ставки за кожен день прострочення. Договором від 29.03.2013 р. про внесення змін до договору відновлювальної кредитної лінії № 602 від 14.12.2007 р., п. 1.2. викладено в наступній редакції: Кредит надається на споживчі цілі, кредит надається окремими частинами (траншами) за відновлюваною кредитною лінією у період до 13.12.2009 р. У зв'язку із реструктуризацією даного кредиту на 29.03.2013р. визначається сума фактичної заборгованості за кредитом 349 910,18 грн., яка підлягає погашенню щомісячно рівними частинами в розмірі 6 729.04 грн. до останнього числа кожного місяця починаючи з вересня 2013 р. Остаточним терміном повернення кредиту є 13 грудня 2017 року.

Згідно з ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Для забезпечення виконання зобов'язань по вищенаведеному кредитному договору від 14.12.200 року між позивачем та відповідчем укладено іпотечний договір, згідно якого останній, для належного виконання зобов'язання по кредитному договору, передав в іпотеку нерухоме майно, а саме: корівник, що знаходиться по АДРЕСА_1, площа будівлі - 1 383,0 кв.м., що належить іпотекодавцю ОСОБА_4 на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно видане Яблунівською сільською радою 14.12.2004 року, зареєстроване в Електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно, про що обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» 14.12.2004 р. видано Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 5846853, реєстраційний № 9044038.

Рішенням Буського районного суду Львівської області від 10.11.2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 11.01.2016 року, позов Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за вище згаданим кредитним договором, задоволено. Вирішено Стягнути з ОСОБА_4, в користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк», заборгованість за кредитним договором № 602 від 14 грудня 2007 року в сумі 316515 (триста шістнадцять тисяч п'ятсот п'ятнадцять) гривень 77 коп., та 3165 (три тисячі сто шістдесят п'ять) гривень 16 копійок судового збору за подання позовної заяви. Рішення набрало законної сили.

Згідно ст.ст. 509, 526 ЦК України зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку, зобов'язання має виконуватися належним чином до умов договору та вимог кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням та завдатком.

Одночасно з цим, ст. 572 ЦК України встановлено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторам цього боржника, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 575 ЦК України іпотека є окремим видом застави і являє собою заставу нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Частиною 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. В справі за клопотанням відповідача було призначено експертизу з метою визначення ринкової вартості предмету іпотеку. Судовою оціночно-будівельною експертизою № 4796 встановлено, що вартість предмету іпотеки, становить - 1 201 274,00 грн..

Згідно ч.1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Відповідно до положень ч.3 ст. 39 ЗУ «Про іпотеку», суд вправі відмовити у задоволенні позову іпотекодержателя про дострокове звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав.

Відповідно до п. 41 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при вирішенні спору про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має дати оцінку співмірності суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав. Оскільки вказане положення закону є оціночним, то суд має належним чином його мотивувати, співставити обставини зі змістом цього поняття, визначитись, чи не суперечить його застосування загальному змісту та призначенню права, яким урегульовано конкретні відносини (зокрема про право на першочергове задоволення вимог за рахунок предмета застави), та врахувати загальні засади цивільного законодавства - справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК).

Суд приходить до висновку, що розмір заборгованості за кредитним договором є неспівмірним із вартістю іпотечного майна, а саме: позовні вимоги, заявлені банком, у розмірі 191 135,92 грн., а вартість майна переданого в іпотеку становить 1 201 274,00 грн., що значно перевищує суму заборгованості за кредитним договором.

Крім того, передане відповідачем в іпотеку нерухоме майно, а саме корівник, необхідний останньому для здійснення господарської діяльності.

Відповідно до п. 9 вище згаданої Постанови Пленуму ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ, право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасно пред'явлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне пред'явлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки, тощо) належить виключно позивачеві(частина перша статті 20 ЦК України, статті 3 і 4 ЦПК України).

Задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості з поручителя не є перешкодою для пред'явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави зметою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду спору заборгованість за кредитом не погашена.

Відповідач надав докази виконання рішення (погашення заборгованості) по справі № 440/796/15-ц, зокрема постанову про закінчення виконавчого провадження № 5078746 від 31.01.2017 року. Відповідно до постанови заборгованість на підставі виконавчого листа виданого 17.03.2016 року по справі № 440/796/15-ц сплачено згідно квитанцій в сумі 316 515,77 грн., рішення виконано.

По справі відповідачем подано заяву про застосування строків позовної давності, однак така заява не підлягає задоволенню, оскільки позивачем не пропущено строків.

Відповідно до ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки штрафу, пені.

Початок перебігу позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до п. 7.8. договору відновлювальної кредитної лінії № 602 від 14.12.2007 р. сторони домовились про збільшення строків позовної давності відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України до 3 років для всіх грошових зобов'язань, що передбачені договором.

Отже, керуючись ч.3 ст. 39 ЗУ «Про іпотеку», враховуючи рішення суду від 10.11.2015 року про задоволення позову, стягнення суми боргу, яке набрало законної сили, загальні засади цивільного законодавства справедливість, добросовісність та розумність, оцінивши співмірність суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна, наслідки для ОСОБА_4 та його сімї, спричиненні зверненням стягнення на предмет іпотеки, і те, що порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав, суд приходить до висновку, що позовна вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212, 214-215 ЦПК України, ст. ст. 526, 527, 530, 610, 1054 ЦК України, Законом України «Про іпотеку», суд -

в и р і ш и в:

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Львівської області шляхом подачі протягом 10 днів апеляційної скарги через Буський районний суд, з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Б. М. Журибіда