УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Умнової О.В., Висоцької В.С., Фаловської І.М.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_4 на дії державного виконавця та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу апеляційного суду Харківської області від 31 серпня 2016 року,-

в с т а н о в и л а:

У червні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду із скаргою, у якій просив визнати неправомірними дії головного державного виконавця Ізюмського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області Харіної Я.І. по винесенню постанови ВП № 50687790 від 06 квітня 2016 року про відкриття виконавчого провадження №7790 від 06 квітня 2016 року по виконанню виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_4 28744,25 грн на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», виданого 31 березня 2015 року Ізюмським міськрайонним судом Харківської області; скасувати дану постанову.

Обґрунтовував тим, що 06 квітня 2016 року головним державним виконавцем Ізюмського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області відкрито виконавче провадження за виконавчим листом, виданим на підставі рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 31 березня 2015 року про стягнення з ОСОБА_4 заборгованості на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» в сумі 28744,25 грн.

07 червня 2016 року на прийомі у головного державного виконавця останній отримав на руки копію постанови про відкриття виконавчого провадження. Скаржник зазначив, що матеріали виконавчого провадження, не містять жодних доказів, що постанова направлялась йому відповідно до вимог чинного законодавства.

Заява подана стягувачем ПАТ КБ «Приватбанк» 01 квітня 2016 року та на ній коректором затерта дата звернення до відділу державної виконавчої служби, тому неможливо встановити дійсну дату, коли виконавчий лист був пред'явлений до виконання.

У виконавчому листі зазначено, що строк пред'явлення його до виконання до 31 березня 2016 року, ОСОБА_4 вважає, що заява подана банком з пропуском строку пред'явлення виконавчого листа до виконання, тому звернувся з вищевказаною скаргою до суду.

Ухвалою Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 28 липня 2016 року скаргу задоволено. Визнано дії головного державного виконавця Ізюмського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області, Харіної Я.І. по винесенню постанови про відкриття виконавчого провадження (ВП № 50687790) від 06 квітня 2016 року незаконним. Скасовано постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП № 50687790) від 06 квітня 2016 року.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 31 серпня 2016 року ухвалу міськрайонного суду скасовано. Постановлено нову ухвалу, якою у задоволенні скарги відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

ОСОБА_4, не погоджуючись з ухвалою суду апеляційної інстанції подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права просить її скасувати та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Дослідившиматеріали цивільної справи, перевіривши в межах доводів касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступного.

Згідност. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Апеляційний суд дав належну оцінку законності та обґрунтованості ухвали суду першої інстанції. Належним чином перевірив підстави скарги щодо визнання неправомірними дії головного державного виконавця з приводу винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, на які посилався скаржник, доводи апеляційної скарги та дійшов правильного висновку щодо відсутності правових підстав для задоволення скарги, у зв'язку із чим, скасував ухвалу місцевого суду.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для встановлення порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваної ухвали.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що заочним рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 16 лютого 2015 року з ОСОБА_4 на корить ПАТ КБ «ПриватБанк» стягнуто заборгованість по кредитному договору у сумі 28744,25 грн.

12 березня 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» подано заяву про видачу копії рішення суду та виконавчих листів (а.с.68).

Копія рішення та виконавчі листи отримані ПАТ КБ «ПриватБанк» поштою 01 квітня 2015 року (а.с. 71).

Виконавчі листи видано 31 березня 2015 року; строк пред'явлення до виконання до 31 березня 2016 року (а.с. 78).

Відповідно до супровідних листів від 01 лютого 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» на адресу ВДВС Ізюмського МРУЮ направлено два виконавчих листи про стягнення з ОСОБА_4 заборгованості у сумі 28744,25 грн та судового збору у сумі 287,44 грн. (а.с. 97,98).

06 квітня 2016 року державним виконавцем відкрито два виконавчих провадження: ВП №50687790 про стягнення 28744,25 грн та ВП №50687720 про стягнення судового збору у сумі 287,44 грн з зазначенням, що заява про примусове виконання подана 01 квітня 2016 року.

На супровідному листі мається відмітка про отримання їх 17 лютого 2016 року діловодом ВДВС Іванченком.

Факт роботи у ВДВС на той час працівника з прізвищем «Іванченко» сторонами не оспорюється, на час судового розгляду справи, останній звільнений.

Та обставина, що вони не зареєстровані в журналі вхідної кореспонденції не свідчить про їх ненадходження 17 лютого 2016 року.

Дата реєстрації «01 квітня 2016 року» міститься на супровідному листі банку від 01 лютого 2016 року зі штампом ВДВС «отримано 17 лютого 2016 року» (а.с. 117).

Апеляційний суд, скасовуючи ухвалу суду першої інстанції, виходив з того, що міськрайонним судом не встановлено беззаперечних доказів щодо ненадходження виконавчих листів саме 17 лютого 2016 року. Тому, помилка діловода щодо передачі своєчасно виконавчих листів на виконання державним виконавцям не свідчить про пропуск банком строку для звернення виконавчих листів до виконання. Відтак відсутні обґрунтовані підстави для визнання неправомірними дії головного державного виконавця по винесенню постанови про відкриття виконавчого провадження.

Неправильного застосування норм матеріального чи порушення норм процесуального права при вирішенні даного питання, судом апеляційної інстанції не вбачається.

Інші доводи касаційної скарги фактично стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноваження суду касаційної інстанції.

За таких обставин, правові підстави для скасування оскаржуваної ухвали відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Ухвалу апеляційного суду Харківської області від 31 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Умнова
В.С. Висоцька
І.М. Фаловська

П . 18 порушено судом апеляційним Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність було прийнято або вчинено відповідно до закону, у межах повноважень суб'єкта оскарження і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги. При цьому, визнаючи доводи скарги необґрунтованими і відмовляючи в її задоволенні, суд має зазначити в ухвалі, у зв'язку з чим і на підставі яких саме норм закону він дійшов такого висновку.

Та п 29. Якщо під час розгляду скарги судом буде виявлено порушення закону, недоліки в діяльності державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, учасників виконавчого провадження і встановлено причини та умови, що сприяли вчиненню порушення, суд має постановити окрему ухвалу (стаття 211 ЦПК).

Висновки суду узгоджуються з висновками Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах»