Єдиний унікальний номер 340/368/15-ц Номер провадження № 2/340/9/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2017 року селище Верховина

Верховинський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого-судді Атаманюка Р.І.,

з участю: секретаря Ласкурійчук С.І.,

представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, проведеному дистанційно в режимі відеоконференції, в залі суду в селищі Верховина справу за позовом ПАТ "ВіЕйБі Банк" до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення у солідарному порядку заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

ПАТ "ВіЕйБі Банк" звернувся в Верховинський районний суд з позовом до ОСОБА_2В, ОСОБА_4 про стягнення у солідарному порядку заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги мотивує тим, що 18.11.2010 між ПАТ "ВіЕйБі Банк" та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №198/2010, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит для придбання автотранспортного засобу на поточні потреби в розмірі 193 000,00 грн на термін до 18.11.2016 з оплатою 13% річних за користування кредитом та щомісячною платою у вигляді комісії за управління кредитом в розмірі 0,60% від суми кредиту. Факт отримання кредиту підтверджується меморіальним ордером видачі коштів від 18.11.2010.

Згідно п.2.6.3 кредитного договору погашення боргових зобовязань позичальника за договором здійснюється шляхом списання банком коштів з рахунку-кореспондента щомісяця в дату зазначену в Графіку погашення заборгованості за кредитом .

У зв'язку із порушеннями ОСОБА_2 зобов'язань, заборгованість за кредитним договором станом на 21.05.2015 становить 397 062,60 грн, що складається із: 111 482,17 грн - заборгованості по сплаті кредиту; 41 783,31 грн., заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитом, 39 372,00 грн заборгованості по комісії за РО, 204 425,12 грн - плати за пропуск платежів.

З метою забезпечення виконання зобовязань, взятих ОСОБА_2 перед позивачем за кредитним договором відповідно до п.7.2 Спеціальної частини Кредитного договору між банком та ОСОБА_4 було укладено договір Поруки від 18.11.2010.

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 19.03.2015 за №188 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацією ПАТ "ВіЕйБі Банк", виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20.03.2015 №63 "Про початок процедури ліквідації ПАТ "ВіЕйБі Банк" та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно яким було розпочато процедуру ліквідації ПАТ "ВіЕйБі Банк" та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ "ВіЕйБі Банк" провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності, яким було подано позов в суд про стягнення з відповідачів в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором в сумі 397 062,60 грн.

В судовому засіданні представник банку ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав повністю з підстав викладених в позовній заяві та просить позов задовольнити.

У судовому засіданні відповідачка ОСОБА_2 позовні вимоги визнала частково, просить задовольнити позовні вимоги банку, лише щодо суми заборгованості по сплаті тіла кредиту в розмірі 111 482,17 грн, а взадоволенні решти позовних вимог відмовити.

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснила, що заборгованість за кредитним договором виникла не з вини позичальника , до 2012 року вона щомісячно, у визначеному кредитним договором розмірі сплачувала необхідні для погашення кредиту суми, а в деякі місяці вносила і більшу суму. В червні 2012 року відповідачка звернулася в регіональне відділення банку із заявою про дострокове погашення кредиту, шляхом внесення всієї суми заборгованості, на що банком було повідомлено їй, що дане питання буде розглянуте та її буде повідомлено про прийняте рішення. Після цього платежі нею не здійснювалися, оскільки вона чекала на зазначену відповідь банку. З часу звернення із заявою ОСОБА_2 до банку, жодних повідомлень про наявну заборгованість за кредитним договором ні їй, ні поручителю не надходило, і аж у травні 2015 року одночасно із подачею даної позовної заяви до суду їй було надіслано вимогу про повернення кредитних коштів. Після цього відповідачка, розуміючи, що необхідно повернути борг, неодноразово зверталася до банку із пропозиціями досудового врегулювання спору, однак це не дало ніяких результатів. Вважає, що заборгованість по сплаті за пропуск платежів (неустойки) , яка є значно більшою ніж заборгованість за кредитом, має бути максимально зменшено, або взагалі не стягуватися, оскільки дана заборгованість виникла не внаслідок умисного ухилення відповідачки від виконання нею кредитних зобовязань, крім цього у відповідача ОСОБА_2 склалось скрутне матеріальне становище, так як остання ніде не працює та має на утриманні четверо неповнолітніх дітей. Також вважає, що не підлягає до задоволення вимога в частині стягнення комісії за РО (комісії за обслуговування кредиту), яка порушує права боржника за кредитним договором, як споживача банківських послуг, оскільки дані кошти сплачувались на користь банку та вимога про солідарне стягнення заборгованості з відповідачів, так як позивачем втрачено право на звернення до суду з вимогами до поручителя, у звязку з пропуском строків, передбачених ст. 261 ЦК України. Просить в задоволенні цих вимог відмовити.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Згідно із вимогами ч.3 ст.10 та ч.1 ст.11, ст.60 ЦПК України кожна сторона по справі повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін. Доказування не може бути ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що 18.11.2010 між ПАТ "ВіЕйБі Банк" та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №198/2010, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит для придбання автотранспортного засобу на поточні потреби в розмірі 193 000,00 грн на термін до 18.11.2016 зі сплатою 13% річних за користування кредитом та щомісячною платою у вигляді комісії за управління кредитом в розмірі 0,60% від суми кредиту (а.с. 5-11, 16-18). Факт отримання кредиту підтверджується меморіальним ордером видачі коштів від 18.11.2010 (а.с.15).

Відповідно до п. 2.5.1 кредитного договору, проценти за користування кредитними коштами розраховуються у валюті кредиту, виходячи з фактичної суми наданих кредитних коштів і строку кредитування, із розрахунку: рік рівний 360 днів, місяць рівний календарній кількості днів, та сплачуються позичальником в порядку, передбаченому п. 2.6 Загальної частини договору. При розрахунку процентів, враховується день видачі кредитних коштів (день зарахування кредитних коштів на рахунок кореспондента) та виключається останній день користування кредитними коштами.

Відповідно до п. 2.5.2 Договору, нараховані проценти, позичальник повинен сплачувати щомісячно не пізніше дати здійснення чергового платежу за кредитом, передбаченої чинною на день оплати редакцією Графіком погашення заборгованості за кредитом та процентами, наведеному у додатку № 1 Договору.

Відповідно до п. 2.5.3. Договору, при простроченні повернення чергової частини кредиту, проценти за користування простроченими до повернення сумами нараховуються в порядку, визначеному п. 2.5.1 Загальної частини договору.

Згідно п. 2.6.2 Договору, позичальник зобовязується не пізніше дати, встановленої в графіку, поповнювати рахунок- кореспондент у валюті кредиту шляхом внесення готівкових коштів через касу банку або безготівковими перерахуванням, у сумах не менших за суми платежів, встановлених у графіку, а також належних до сплати комісії.

Згідно п. 4.2 Договору, за кожен випадок невиконання або неналежного виконання позичальником зобовязань, передбачених п.2.1 та п.3.3 Загальної частини договору, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити банку штраф у розмірі, встановленому в п. 12 Спеціальної частини договору.

Відповідно до п. 4.3 Договору, у випадку прострочення позичальником сплати або плати не в повному обсязі чергового платежу за графіком, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити банку пеню, що розраховується від суми невиконаних боргових зобовязань (а саме неповернення чергової частини кредиту та/або несплачених процентів та/або комісії за управління кредитом), строк виконання яких настав і які не були виконані на день прострочення виконання, за кожен день, коли мало місце таке прострочення. Ставка, яка застосовується для обчислення пені, зазначена в п.13 Спеціальної частини договору

Відповідно п. 3 спеціальної частини договору, процентна ставка встановлена у розмірі 13,00 % річних; п. 4 комісія за обслуговування кредитом - 0,60 % від суми кредиту; п. 8 штраф, передбачений п. 4.2 загальної частини договору - 1500,00 грн; п. 13 пеня, передбачена п. 4.3 загальної частини договору 0,50 %.

Відповідачкою ОСОБА_2 порушено умови кредитного договору, погашення заборгованості не здійснювалось у встановленому Договором порядку та строки, а тому, відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором (а.с. 13-14), станом на 21.05.2015, заборгованість за кредитним зобовязанням становила 397 062, 60 грн, яка складається з:

- 111 482,17 грн заборгованості за кредитом;

- 41783,31 грн - відсотків за користування кредитом;

- 39 372,00 грн - комісії за РО;

- 204 425,12 грн - плата за пропуск платежів.

З метою забезпечення виконання зобовязань, взятих відповідачкою ОСОБА_2 перед позивачем за кредитним договором №198/2010 від 18.11.2010 відповідно до п.7.2 Спеціальної частини Кредитного договору між банком та ОСОБА_4 було укладено договір Поруки від 18.11.2010 (а.с.12).

Згідно п.1.1 договору Поруки, поручитель солідарно відповідає перед Кредитором за виконання боржником, зобовязань у повному обсязі за кредитним договором №198/2010 від 18.11.2010. Вказані зобовязання поручителя перед кредитором є безумовними, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник (п.1.2). Відповідно до п. 1.4 Договору поруки поручитель з умовами кредитного договору ознайомлений.

У зв'язку із невиконанням позичальником ОСОБА_2 зобов'язань за кредитним договором щодо погашення суми кредиту, нарахованих відсотків за користування сумою кредиту, суми пені нарахованої за порушення строку погашення кредиту та відсотків ПАТ "ВіЕйБі" ОСОБА_5" на адресу відповідачів 15.05.2015 направлено відповідні повідомлення із пропозицією добровільно погасити заборгованість перед Банком, які залишено без задоволення. (а.с.21,22).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору і у встановлений законом строк.

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до положень ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до ст.543 ЦК України, при солідарному обов'язку боржників, кредитор має право вимагати виконання зобов'язання частково, або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від кого-небудь з них окремо.

Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша кредитна установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 2 ст.1054 та ч. 2 ст.1050 ЦК України, наслідками порушення боржником зобовязання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.

Відповідно до вимог ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Укладеним між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_2 договором банківського обслуговування №198/2010 від 18.11.2010 передбачено відповідальність сторін в пункті 4 договору, зокрема, пунктом 4.3 договору встановлено такий вид забезпечення виконання зобов'язання як пеню (неустойку). ПАТ «ВіЕйБі Банк» надано розрахунок та обґрунтування розміру плати за пропуск платежів (пені), розрахунок пені згідно пункту 4.3 договору відображено як плата за пропуск платежів та вказано в стовпчику №16 розрахунку заборгованості за кредитним договором та в окремому розрахунку від 18.10.2016 (а.с.13,14,35).

У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (п.3 ч.1 ст.611 ЦК України). Якщо за порушення зобовязання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків (ч.1 ст.624 ЦК України).

Представник відповідача ОСОБА_3, вказавши на необгрунтованість розрахунку заборгованості за кредитним договором, даних, які б спростовували цей розрахунок, у тому числі в частині заборгованості по комісії за РО в судовому засіданні не навела. Договір є чиним, його положення у встановленому порядку не були визнані судом недійсними, а отже зобовязання за договором повинні бути виконані відповідно до приписів ст. 526 ЦК України.

Внаслідок невиконання ОСОБА_2 взятих на себе зобовязань позивачем відповідно до умов договору нараховано пеню в сумі 204,425,12 грн.

У відповідності з вимогами ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Отже, зазначена норма закону, з урахуванням положень ст.3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої ст.10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків, що узгоджується також із прававою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 03.09.2014 у справі № 6-100цс14.

Згідно п. 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" від 30.03.2012 № 5, положення частини третьої ст. 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка. Істотними обставинами в розумінні частини третьої ст. 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання).

Із акту обстеження матеріально-побутових умов від 16.12.2016 та довідки про склад сімї №1528 від 16.12.2016, виданих Верхньоясенівською сільською радою Верховинського району Івано-Франківської області видно, що сімя відповідача ОСОБА_2 є малозабезпеченою, на утриманні у неї перебуває четверо неповолітніх дітей.

З урахуванням того, що розмір неустойки є не співмірними із розміром заборгованості по кредиту, значно перевищує розмір збитків, а також того, що у відповідача склалось скрутне матеріальне становище, суд вважає за можливе у даному випадку зменшити розмір нарахованої неустойки з 204425,12 грн до 111 482,17 грн, тобто до суми, яка дорівнює розміру заборгованості по кредиту.

Що стосується задоволення позову в частині солідарного стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором з відповідача ОСОБА_4, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст.16 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до положень ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання останнім свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Відповідно до п. 1.1. договору поруки від 18.112010 відповідач ОСОБА_4 взяв на себе зобовязання солідарно відповідати за виконання ОСОБА_2 її зобовязань за кредитним договором в повному обємі, а саме: відповідати за погашення основної суми кредиту, за погашення суми процентів відповідно до умов кредитного договору, за інші виплати, належні позивачеві та випливають з кредитного договору ( в т.ч. пені, штрафи, та інші збитки). Вказані зобовязання поручителя перед кредитором є безумовними. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, що зазначено у п. 1.2 договору поруки (а.с.12).

З огляду на зазначене, банк набуває права вимоги від позичальника та/або поручителя виконання зобовязань, що виникають з договору кредиту за умови, якщо в установлений договором строк позичальником зобовязання в цілому чи у будь-якій його частині не будуть виконані, а також за умови обовязкового направлення позичальнику та поручителю повідомлення з вимогою виконати зобовязання в цілому або в частині.

В судовому засіданні встановлено, що банк з вимогою про дострокове погашення кредиту до відповідачів не звертався, жодного повідомлення таким не направляв. Письмову вимогу про дострокове погашення кредиту, надіслав поручителю ОСОБА_4 лише 15.05.2015 року, майже одночасно із подачею позовної заяви про солідарне стягнення заборгованості з відповідачів до суду.

За умовами договору поруки від 18.11.2010., а саме у п.3.6 визначено, що цей договір набирає чинності з дати його підписання сторонами та скріплення печатками сторін, які є юридичними особами і припиняється на підставах та у порядку, що передбачений чинним законодавством та цим договором.

Відповідно до ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та мови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст.631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору.

Відповідно до п. 24 абз.4 Постанови № 5 Пленуму ВССУ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" випливає, що сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобовязання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобовязань не може розглядатись як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам ст.252 ЦК України

За змістом положень ст.ст.251, 252 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення і строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

Аналогічна правова позиція викладена зокрема у Постановах ВСУ від 21.05.2012 у справі № 6-48цс11, від 23.05.2012 у справі № 6-33цс12, від 17.09.2014 в справі № 6-6цс14, від 17.09.2014 у справі №6-53цс14.

Таким чином, умови договору поруки від 18.11.2010 про дію поруки до повного виконання позичальником або поручителем своїх боргових зобовязань, передбачених основним зобовязанням не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні ст.251, ч.4 ст.559 ЦК України.

Тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми ч.4 ст.559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Як випливає із умов кредитного договору №198/2010 від 18.11.2010 та додатку до нього у виді Графіку погашення кредиту та сплати відсотків, позичальник та банк погодили строк погашення кредиту та визначили, що погашення повинно відбутись до дати встановленої в графіку, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обрахування встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку для предявлення вимог до поручителя.

Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором, останнє внесення коштів в рахунок погашення кредиту, відповідач ОСОБА_2 здійснила 18.07.2012 (а.с.13,14).

Тобто, оскільки у позичальника, починаючи із 18.07.2012 виникли зобовязання перед кредитором то і у поручителя виникли такі зобовязання, адже відповідно до ст.554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

За таких обставин останнім строком до якого слід було виконати зобовязання по погашенню поручителем виниклого боргу є 18 січня 2013 року .

Натомість позивач звернувся в Верховинський районний суд Івано-Франківської області із відповідним позовом лише 19.06.2015.

Враховуючи вищевикладене, слід дійти висновку про те, що позивач втратив своє право на звернення до суду з вимогами до поручителя ОСОБА_4 оскільки пропустив шестимісячний строк визначений ч.4 ст.559 ЦК України, який поновлений та/або зупинений бути не може, а тому в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_4 , як поручителя, заборгованості за кредитним договором слід відмовити у звязку з пропуском строків позовної давності.

Таким чином, оцінивши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, а саме в частині стягнення із ОСОБА_2 на користь ПАТ "ВіЕйБі Банк" заборгованості за кредитним договором №198/2010 від 18.11.2010 в сумі 304119,65 грн., що складається з: 111 482,17 грн. - заборгованості за кредитом, 41783,31 грн. - відсотків за користування кредитом, 39 372,00 грн. - комісії за РО , 111 482,17 грн. - плати за пропуск платежів.

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 19.03.2015 № 188 Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "ВіЕйБі Банк", виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20.03.2015 № 63 "Про початок процедури ліквідації ПАТ "ВіЕйБі Банк" та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку", згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації Публічного акціонерного товариства "ВіЕйБі Банк" та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ "ВіЕйБі Банк" провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків ОСОБА_6

Згідно ч. 3 ст. 47 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" на виконання своїх повноважень уповноважена особа Фонду діє без довіреності від імені банку, що ліквідується, має право підпису будь-яких договорів (правочинів), інших документів від імені банку.

Відповідно до п.22 ст.5 Закону України "Про судовий збір", станом на момент подачі позову 19.06.2015 , уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у справах, повязаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації у банку, від сплати судового збору була звільнена, а тому у відповідності до ч.3 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір в розмірі 3041,19 грн.

На підставі викладеного та керуючись статтями 509, 525, 526, 527, 530, 549, 551, 553, 554, 610-612, 624, 625, 628, 629, 631, 638, 1049, 1050, 1054 ЦК України, статтями 5, 6, 10, 11, 57, 60, 61, 88, 208, 209, 212-215, 360-7 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованої в ІНФОРМАЦІЯ_2, паспорт серії СЕ 308888, виданий Верховинським РВ УМВС в Івано-Франківській області 04.02.2005, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський ОСОБА_5" (платіжні реквізити: отримувач ПАТ "ВіЕйБі Банк" (в стані ліквідації), , р/р 1, МФО 321024) заборгованість за кредитним договором №198/2010 від 18.11.2010 в сумі 304119 (триста чотири тисячі сто девятнадцять) грн 65 коп., яка складається з: 111 482,17 грн - заборгованості за кредитом, 41 783,31 грн - заборгованості за відсотками за користування кредитом, 39 372,00 грн - заборгованості по комісії за РО, 111 482,17 грн - плати за пропуск платежів.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованої в ІНФОРМАЦІЯ_3, паспорт серії СЕ 308888, виданий Верховинським РВ УМВС в Івано-Франківській області 04.02.2005, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь держави судовий збір в розмірі 3041 (три тисячі сорок одна) грн 19 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасованол, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Верховинський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя ___________________ Р.І.Атаманюк