Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний №336/2368/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Зарютін П.В.
Провадження №22-ц/778/150/17 Суддя-доповідач: Кримська О.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Кримської О.М.,

суддів: Дашковської А.В.,

Кухаря С.В.

секретаря Евальд Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 14 вересня 2016 року у справі за позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_3 про стягнення суми заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2016 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду із вказаним позовом, який обґрунтовано тим, що відповідно до укладеного договору від 18.07.2013 року ОСОБА_3 отримала кредит в розмірі 7 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, складає між нею та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві.

В порушення норм закону та умов договору, відповідач свої зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала. Станом на 31.01.2016 року у відповідача утворилась заборгованість у розмірі 11 694грн. 18 коп., яка складається з наступного: 6 992 грн. 98 коп. - заборгованість за кредиту; 3 317 грн. 36 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 350 грн. 78 коп. - заборгованість за пенею та за комісією; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - фіксована частина, 533,06 грн. - процентна складова, які позивач просив стягнути з відповідача, а також судові витрати в розмірі 1 378 грн..

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 14 вересня 2016 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором від 18.07.2013 року на загальну суму 11 694,18 гривень, та судовий збір у сумі 1378 гривень.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, недоведеність обставин, що мають значення, та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Особи, що беруть участь у справі, повідомлені про місце та час розгляду справи у відповідності до вимог ст.ст. 74, 76 ЦПК України, що підтверджується розписками про отримання судової повістки та рекомендованим повідомленням про вручення поштою судової повістки ( а.с.150,151).

Відповідач ОСОБА_3 не з'явилася до апеляційного суду, причини неявки в судове засідання не повідомила, будь - яких письмових клопотань від неї не надходило.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції приймає участь її представник.

З огляду на вищевикладене та у відповідності до ст.ст. 303-1, 305 ЦПК України, судова колегія ухвалила розглядати справу за відсутності відповідачки, яка не прибула в судове засідання.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення представника ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та представника відповідачки, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», суд першої інстанції виходив з доведеності неналежного виконання ОСОБА_3 зобов'язань за кредитним договором, що був укладений нею з банком 18.07.2013 року у формі договору приєднання, шляхом написання відповідної заяви.

Вказані висновки суду погоджуються із встановленими фактичними обставинами справи та відповідають вимогам норм матеріального права.

Відповідно до ч.1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно із ч.1 ст. 207 ЦК України правочин вважається вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Відповідно до ч.2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Як визначено ч.1 ст. 626, ч.1 ст. 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст договору становлять умови(пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Разом з тим, відповідно до ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлено однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Як вбачається з матеріалів справи, 18.07.2013 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку «Кредитна «Універсальна» №.....3796 первісно у розмірі 2000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,5% в місяць (30% річних). Розмір щомісячних платежів становив 7% від заборгованості, але не менше 50 грн. і не більше залишку заборгованості, строк внесення яких - до 25 числа місяця, наступного за звітним.

Договір був укладений у формі анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПраватБанку, якими також визначений порядок та розмір нарахування процентів (а.с.5, 8-31).

Згідно змісту вказаної заяви, підписаної ОСОБА_3, остання погодилась, що вказана заява разом із пам'яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку становлять між сторонами договір про надання банківських послуг. Даних про те, що ОСОБА_3 приєднується до даних Умов і Правил не в повному обсязі послуг, які надає банк по даним Умовам та Правилам, заява не містить.

Факт отримання та користування кредитними коштами ОСОБА_3 підтверджувала і за вказаних обставин її посилання на те, що із заявою від 18.07.2013 року вона не зверталася і підстави отримання нею кредитних коштів їй невідомі, не є переконливими.

Своїм підписом ОСОБА_3 підтвердила, що вона ознайомлена та згодна з Умовами і Правилами надання банківських послуг, які розміщуються на офіційному сайті ПриватБанку.

На те, що отримані нею в письмовій формі умови кредитування містять інші умови для надання кредиту, ніж ті, що є в матеріалах справи, відповідач не посилалася.

Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства.

Сторони мають право врегулювати в договорі, передбаченому актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами (ч.2 ст. 6 ЦК України).

За змістом ч.3 ст. 6 ЦК України сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, однак не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Виходячи з положень ст.ст. 526, 1048-1050, 1054 ЦК України, зобов'язання за договором, в тому числі за договором кредиту, за яким кредитодавець надає кошти, а позичальник зобов'язується їх повернути зі сплатою процентів, є обов'язковими для виконання сторонами, мають виконуватися належним чином.

Із наданого банком розрахунку заборгованості за спірним кредитним договором, який погоджується з даними щодо руху коштів на картковому рахунку ОСОБА_3, з наданої позивачем інформації щодо переоформлення виданої відповідачу 18.07.2013 року картки на картку № НОМЕР_3 і отримання якої було зафіксовано відповідною фотографією, що надана до апеляційного суду, а також з пояснень сторін про те, що здійснення останнього платежу по погашенню кредиту відбулося у грудні 2014 року шляхом списання коштів із рахунку ОСОБА_3 на отримання виплат(картка № НОМЕР_1), вбачається, що первісно видана відповідачу картка за основним номером неодноразово переоформлювалась, строк закінчення дії останньої картки було встановлено до 06.2016 року.Оскільки ж зобов'язання по виплаті щомісячних платежів з повернення кредиту відповідач належним чином не виконувала, останні списання коштів на погашення кредиту було здійснено банком у грудні 2014 року , станом на 31.01.2016 року загальна сума заборгованості за кредитним договором становить 11694грн. 18 коп., з яких заборгованість за кредитом - 6992,98 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 3317, 36 грн., а також нараховані відповідно до Умов штраф(фіксована частина) - 500 грн., штраф(процентна складова) - 533,06 грн. ( а.с.126-136,149)

ОСОБА_3 не спростовувала, що повернення кредитних коштів мало відбуватися щомісячними платежами, такий порядок був передбачений як Умовами та правилами, як складовими кредитного договору, так і у підписаній безпосередньо самою відповідачкою заяві про надання кредиту.

За правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 1 жовтня 2014 року у справі № 6-134цс14, відповідно до правил користування платіжною картою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця картки(ст. 261 ЦК України), а не з закінчення строку дії договору.

В законодавстві поняття «строк дії договору» та «строк(термін) виконання зобов'язання» (ст. ст. 530, 631 ЦК) є різними.

Як вбачається з матеріалів справи, із позовом до ОСОБА_3 про повернення всієї суми заборгованості за кредитним договором, остаточний строк повернення якої співпадав зі строком дії останньої кредитної картки, тобто до 30 червня 2016 року, банк звернувся у квітні 2016 року.

Таким чином, доводи ОСОБА_3 стосовно пропуску банком позовної давності є безпідставними.

Не можуть бути прийняті до уваги і посилання ОСОБА_3 на наявність у неї картки за № НОМЕР_2, оскільки відношення зазначеної картки до користування та обслуговування саме спірного кредитного договору відповідачкою не доведено.

Будь-яких інших належних та допустимих доказів для спростування висновків суду першої інстанції, передбачених статтями 57,58,59 ЦПК України, які б мали доказове значення та заслуговували на увагу, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, відповідно до ч. 3 ст.309 ЦПК України, апелянтом не представлено.

Виходячи з вимог змагальності сторін, обов'язків доказування і подання доказів, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм процесуального та матеріального права, доводи апеляційної скарги не спростовують його законність, підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, судова колегія

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 14 вересня 2016 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий О.М. Кримська

Судді: А.В. Дашковська

С.В. Кухар