Провадження № 2/520/2542/17
Рішення

іменем України

07 лютого 2016 року

Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Прохорова П.А.,

при секретарі Цвігун А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

встановив:

Позивач звернулась до суду з вказаним позовом, у якому посилаючись на несумісність характерів сторін та втрату ними взаємних почуттів що притаманні подружжю просила суд розірвати шлюб, що укладено між сторонами 12 серпня 2003 року.

Протокольною ухвалою суду від 07 грудня 2016 року сторонам було надано строк на примирення (2 місяці) та відкладено судове засідання до 07 лютого 2016 року.

В судове засідання 07 лютого 2016 року сторони не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Позивач звернулась до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності, заявлені вимоги підтримала. Відповідач звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав, проти розірвання шлюбу не заперечував.

Дійшовши висновку про наявність у матеріалах справи достатніх відомостей про взаємини сторін суд ухвалив розглянути справу за відсутності таких сторін.

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстровано 12.08.2003 року Міським відділом реєстрації актів громадянського стану Одеського обласного управління юстиції, актовий запис № 765.

Від шлюбу подружжя мають доньку, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

З наданих до суду пояснень, починаючи з 31 жовтня 2016 року сторони по справі проживають окремо, а дитина проживає разом з позивачем.

Відповідно до ч.3 ст. 59 ЦПК України доказуванню підлягають ті обставини, які мають значення для рішення справи та щодо яких у сторін виникає спір.

В силу статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка.

Чинне законодавство України забороняє примушування до шлюбу. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду.

Виходячи з викладених обставин, враховуючи те, що сторони не підтримують подружні стосунки вже тривалий час, спільне господарство не ведуть, та з'ясувавши дійсну волю сторін на розірвання шлюбу суд доходить висновку про неможливість збереження шлюбу між сторонами, та необхідність задоволення вимог позову в цій частині.

Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, суд, вирішуючи справу по суті має у своєму рішенні розподілити між сторонами судові витрати, так з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений ним за розгляд вимоги про розірвання шлюбу судовий збір в розмірі 551,20 грн.,

Керуючись ст.ст. 14, 88, 208, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 112, 113 СК України, ст. 51 Конституції України, суд -

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задовольнити.

Розірвати шлюб, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, 12.08.2003 року Міським відділом реєстрації актів громадянського стану Одеського обласного управління юстиції, актовий запис № 765

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати в розмірі 551,20 грн.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя П. А. Прохоров