АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 212/4811/16-ц 22-ц/774/140/К/17
Справа № 212/4811/16-ц Головуючий в І інстанції
Провадження 22-ц/774/140/К/17 суддя Колочко О.В.
Категорія № 26 (ІІІ) Доповідач Бондар Я.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 січня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Бондар Я.М.,

суддів: Зубакової В.П., Барильської А.П.,

за участю: секретаря - Чубіної А.В.,

представника відповідача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" та представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 20 вересня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" про стягнення моральної шкоди спричиненої ушкодженням здоров'я,

В С Т А Н О В И Л А:

В серпні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» ( надалі - ПАТ «ПівдГЗК»), про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок професійного захворювання.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_3 зазначив, що тривалий час працював на робочих посадах у ПАТ «ПівдГЗК» в умовах впливу шкідливих факторів, що стало причиною виникнення у нього професійного захворювання, у зв'язку із чим йому встановлене втрату 55% працездатності. У зв'язку з наявністю у нього професійних захворювань, позивач постійно зазнає моральні та фізичні страждання. Просив стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди 275600,00 грн. без утримання податків з фізичних осіб.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 20 вересня 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «ПівдГЗК» на користь ОСОБА_3 у рахунок відшкодування моральної шкоди 30000,00 грн. без утримання податку з доходу фізичних осіб, а також - на користь держави 551,20 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі відповідач ПАТ «ПівдГЗК», посилаючись на порушення судом першої інстанції вимог матеріального і процесуального права, поставив питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Вважає, що судом не взято до уваги, що позивач був обізнаний про шкідливі фактори на виробництві при прийнятті на роботу, проте свідомо працевлаштовувався на роботу, при цьому пропрацював на підприємстві понад 13 років, та продовжував працювати, навіть після досягнення можливості оформити пенсію на пільгових умовах.

Крім того, вважають, що судом не взято до уваги відсутність вини відповідача в заподіянні шкоди позивачу.

Позивачем також оскаржено рішення суду першої інстанції. Зокрема, в апеляційній скарзі ОСОБА_3 в інтересах якого діяв ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом першої інстанції вимог матеріального і процесуального права, поставив питання про зміну рішення суду першої інстанції та збільшення розміру стягнутої судом першої інстанції на користь позивача моральної шкоди. В обґрунтування апеляційної скарги представник позивача зазначив, що суд першої інстанції належним чином не врахував конкретних обставин по справі, істотність змін у житті позивача, ступеню його моральних переживань, тощо.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ПрАТ «ПівдГЗК» підлягає відхиленню, а апеляційна скарга позивача - частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 працював на підприємстві відповідача на різних посадах з 25.06.2002 року по 25.06.2016 року, що підтверджується записами його трудової книжки. (а.с.5-8).

Як убачається з довідки огляду МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності від 19.04.216 року позивачу ОСОБА_3 первинно встановлено втрату професійної працездатності 55% та третю групу інвалідності з черговим переоглядом в квітні 2017 року (а.с.11,12).

В акті розслідування причин виникнення у ОСОБА_3 хронічного професійного захворювання від 16 березня 2016 року, встановлено причину отримання професійного захворювання: є стаж роботи протягом 13 років в умовах впливу шкідливих виробничих факторів, які виникли в результаті порушення керівництвом підприємства, де працював хворий, ст. 153 КЗпП України, ст. 13 Закону України «Про охорону праці», якими передбачений обов'язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

На підставі встановлених обставин суд першої інстанції дійшов висновку про відшкодування позивачу, у зв'язку з отриманим професійним захворюванням, моральної шкоди відповідачем, з вини якого її заподіяно.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема: виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків, чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

У зв'язку із викладеним, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги відповідача в частині не поширення на спірні правовідносини ст.237-1 КЗпП такими, що не відповідають законодавству.

Як убачається з акту розслідування причин виникнення у ОСОБА_3 хронічного професійного захворювання від 16 березня 2016 року, встановлено тривалу роботу в умовах впливу шкідливих факторів, що перевищують гранично допустимий рівень. (а.с.9-10).

Статтею 153 КЗпП України, передбачено обов'язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Виходячи з викладеного, доводи ПАТ «ПівдГЗК» про відсутність обов'язку підприємства відшкодовувати моральну шкоду завдану позивачу, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки обов'язок створити безпечні умови праці законодавством покладено на роботодавця ПАТ «ПівдГЗК».

Враховуючи викладене й те, що право на відшкодування моральної шкоди у зв'язку з ушкодженням здоров'я професійним захворюванням ОСОБА_3 пов'язано з виконанням трудових обов'язків, виникло у позивача з 2016 року, тобто з моменту встановлення йому вперше стійкої втрати професійної працездатності, питання про відшкодування працівнику такої шкоди слід вирішувати на загальних підставах, передбачених нормами КЗпП України та Закону України «Про охорону праці».

При цьому, доводи апеляційної скарги відповідача про добровільність і тривалість виконання робіт у шкідливих умовах праці позивачем та його обізнаність щодо умов праці, не знімають з відповідача обов'язку виконати вимоги ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність в законом вставленому порядку за їх невиконання.

Також, спростовуються й доводи відповідача ПАТ «ПівдГЗК» щодо відсутності підстав відшкодування позивачу моральної шкоди, оскільки факт заподіяння такої шкоди, у зв'язку із професійним захворюванням, встановлений медичними довідками та виписними епікризами, про тривалість лікування та перенесений фізичний біль. Позивач змушений проходити стаціонарний курс медикаментозного лікування, переносить фізичні страждання, в нього встановлений стійкий больовий синдром, що позбавляє його вільно рухатися, позбавляє нормальних життєвих зв'язків, що вимагає додаткових зусиль для організації його життя.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги представника позивача про те, що визначений судом першої інстанції розмір відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, є заниженим, визначеним без урахування засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Зокрема, колегія суддів, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, та, беручи до уваги конкретні обставини по справі, зокрема: тривалість роботи позивача в умовах впливу шкідливих факторів - понад 13 років, характер отриманих позивачем професійних захворювань, ступінь втрати ним професійної працездатності, який складає 55%, встановлення позивачу третьої групи інвалідності, а також пов'язані з отриманими професійними захворюваннями фізичні і моральні страждання позивача, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, і наслідків, що наступили, вважає необхідним змінити рішення суду, збільшивши розмір стягнутої моральної шкоди з відповідача на користь позивача з 30000,00 грн. до 35000,00 грн. Саме цей розмір, на думку колегії суддів, є справедливою компенсацією завданих позивачу моральних страждань.

В іншій частині оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-315 ЦПК України колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 20 вересня 2016 року змінити, збільшивши розмір стягнутої моральної шкоди з 30000,00 грн. до 35000,00 грн.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Я.М. Бондар

Судді: В.П. Зубакова

А.П. Барильська