РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2017 року Київський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді - Сенаторова В.М.,

при секретарі - Явнюк К.Р. ,

представника - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 Державної Казначейської служби України в ОСОБА_5 районі м. Харкова у Харківській області, ОСОБА_5 відділу державної виконавчої служби міста Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській областіпро відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої посадовою особою, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду із позовною заявою, яку у ході судового розгляду неодноразово уточняв, оскільки позивачу в судовому засіданні було запропоновано замінити відповідача ОСОБА_4 Державної Казначейської служби України в ОСОБА_5 районі м. Харкова у Харківській області на належного - Державну Казначейську службу України, однак ОСОБА_2остаточно звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_3, ОСОБА_4 Державної Казначейської служби України в ОСОБА_5 районі м. Харкова у Харківській області, ОСОБА_5 відділу державної виконавчої служби міста Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області, у якій просив стягнути з ОСОБА_4 державної Казначейської служби України в ОСОБА_5 районі м. Харкова у Харківській області / з Державної казначейської служби України / за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на його користь завдану матеріальну шкоду у сумі 46555 грн. 65 коп. і стягнути з ОСОБА_3 моральну шкоду у сумі 40000 грн. 00 коп.

В обгрунтування уточнених позовних вимог ОСОБА_2 вказав, що 16 жовтня 2015 року рішенням Київського районного суду м. Харкова по справі №640/1853/14-ц було стягнуто на користь ОСОБА_2 з ОСОБА_6 кошти в сумі 46555,65 грн. в якості відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином.

19.01.2015 року, під час розгляду справи № 640/1853/14-ц про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином, ОСОБА_2 було подано до суду заяву про вжиття заходів для забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, яке належить ОСОБА_6, а саме, квартиру АДРЕСА_1. Ухвалою суду 19.01.2015 року заяву ОСОБА_2 було задоволено, накладено арешт на зазаначену квартиру. Копію ухвали направлено до ОСОБА_5 відділу Державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, Державної реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції для негайного виконання.

Але ухвалу Київського районного суду м. Харкова про накладання арешту на майно громадянина Васильєва Ю.Г., а саме, квартиру АДРЕСА_2 в звязку з неправомірною бездіяльністю в.о. начальника ОСОБА_5 відділу Державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції ОСОБА_3 щодо організації роботи відділу та контролю за дотриманням працівниками відділу виконавської дисципліни, а саме, несвоєчасної реєстрації ухвали Київського районного суду м. Харкова від 19.01.2015 року та передачі її на виконання державному виконавцю, не виконано. Даний факт підтверджується постановою про арешт майна боржника від 29.01.2015 року №46270605, постановою про повернення виконавчого документу від 18.02.2015 року № 46270605, рішенням про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 30.01.2015 року №18981055 та ухвалою суду по справі № 640/1853/14-ц від 29.02.2016 року про визнання бездіяльності неправомірною та зобовязання вчинити певні дії.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області 26.05.2016 року ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 29.02 2016 року залишено без змін.

На думку позивача, через бездіяльність ОСОБА_3 щодо невиконання ухвали суду від 19.01.2015 року про накладення арешту на нерухоме майно воно було відчужено ОСОБА_6 на користь інших осіб.

Відносно невиконання ухвали суду щодо арешту майна громадянина ОСОБА_6 від 19.01.2015 року відкрито кримінальне провадження, яке внесене до ЄРДР за № 0001305 від 29.02.20 16 року.

Позивач вважає, шо неправомірними діями ОСОБА_3, які підтверджені ухвалою суду від 29.02.2016 року, йому спричинено матеріальну шкоду у сумі 46555,65 грн., яка повинна була бути стягнута з боржника - громадянина ОСОБА_6 шляхом відчуження майна, а саме, квартири АДРЕСА_3, оскільки на теперішній час стягнути кошти з боржника - громадянина ОСОБА_6 позивач не може в звязку з відсутністю у боржника Васильєва Ю.Г. коштів та майна.

Позивач у судовому засіданні наполягав на задоволенні уточнених позовних вимог, наводив доводи, викладені у позові.

Представник відповідача ОСОБА_3 у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся нележним чином, причини неявки суду не повідомив.

Представник ОСОБА_4 Державної Казначейської служби України в ОСОБА_5 районі м. Харкова у Харківській області до суду не з'явився, у письмових запереннях вказав, що УДКУ у ОСОБА_5 районі м. Харкова не є належним відповідачем, та не має відповідних бюджетних призначень, а тому відсутній рахунок, з якого можливе відшкодування шкоди позивачу.

У судовому засідання представник відповідача ОСОБА_5 відділу державної виконавчої служби міста Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_1 заперечував проти вимог позивача, просив у їх задоволенні відмовити, підтримав раніше подані через канцелярію суду письмові заперечення.

Згідно зазначених заперечень у несвоєчасній передачі виконавчого документа - ухвали суду про забезпечення позову винна секретар, яка була після проведення відповідної перевірки начальником відділу звільнена з займаної посади. Крім того, вважав, що вказана ухвала надіслана судом не по підсудності, отже і не могла бути прийнята Реєстраційною службою та в будь-якому разі була б повернута.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи і надані докази, у межах заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК України) встановив наступне.

Сферою застосування зазначених норм є правовідносини із заподіяння шкоди фізичній чи юридичній особі у зв'язку з прийняттям зазначеними суб'єктами незаконних рішень, вчинення ними незаконних дій чи неправомірної бездіяльності при здійсненні ними своїх владних повноважень, визначених Конституцією і законодавством України.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка діяла на час виникнення правовідносин) державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Вказана норма кореспондується з ст.5 цього Закону, згідно якої державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених ним Законом заходів для примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Статтею 1173 Цивільного кодексу України встановлено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до роз'яснень п. 28 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» при розгляді позовів фізичних чи юридичних осіб про відшкодування завданої шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження суди повинні виходити з положень статті 56 Конституції України, статті 11 Закону "Про державну виконавчу службу", частини другої статті 87 Закону про виконавче провадження, а також з положень статей 1173, 1174 ЦК і враховувати, що в таких справах відповідачами є держава в особі відповідних органів державної виконавчої служби, що мають статус юридичної особи, в яких працюють державні виконавці, та відповідних територіальних органів Державної казначейської служби України.

Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв'язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини.

Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби.

Аналогічна правова позиція наведена в постанові Верховного Суду України від 25.10.2005 р. у справі №32/421.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 16.10.2015 року у цивільній справі(№640/1853/14-ц) за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином, позовні вимоги ОСОБА_2 - задоволено частково, вирішено стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду у розмірі 25930,40 грн, моральну шкоду у розмірі 8000 грн., збитки у сумі 12625,25 грн. / а.с. 8-10/

З метою забезпечення позовних вимог у справі (№640/1853/14-ц) за заявою ОСОБА_2 ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 19.01.2015 року, вжито заходів забезпечення позову, а саме - накладено арешт на АДРЕСА_4, яка належить ОСОБА_6, копію якої для виконання до ОСОБА_5 відділу ДВС ХМУЮ, Державної реєстраційної служби ХМУЮ. / а.с. 6/

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова за скаргою ОСОБА_2 було визнано неправомірною бездіяльність в.о. начальника ОСОБА_5 відділу Державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції щодо організації роботи відділу та контролю за дотриманням працівниками відділу виконавської дисципліни, а саме своєчасної реєстрації ухвали Київського районного суду м. Харкова від 19.01.2015 року та передачі її на виконання державному виконавцю. / а.с. 16-19/

Вказані судові рішення набули чинності.

Згідно статті 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно зіст.22 вказаного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

При цьому, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992р. №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» шкода, заподіяна особі та майну громадянину, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає доведеними та повністю обгрунтованимим вимоги позивача щодо стягнення з ОСОБА_4 державної Казначейської служби України в ОСОБА_5 районі м. Харкова у Харківській області / з Державної казначейської служби України / за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на його користь завдану матеріальну шкоду у сумі 46555 грн. 65 коп.

Щодо вимог позивача про стягнення моральної шкоди, то суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч.3 ст. 23 ЦК України).

Статтею 11 Закону України «Про державну виконавчу службу» передбачено, що шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави.

Згідно з п.3 ч.2 ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, у випадках, встановлених законом.

За змістом ст.ст.1173, 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, посадової або службової особи цих органів при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів чи осіб.

Суд, при визначенні підстав для стягнення моральної шкоди виходить з того, що згідно листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.01.2013 р. №24-152/0/4-13 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення у цивільній справі" факт неправомірності (незаконності) дій державного виконавця, що призвели до завдання шкоди, повинен бути встановлений у передбаченому законом порядку (ухвалою, рішенням, постановою, вироком суду).

Суд зазначає, що такий порядок визначений Розділом VII ЦПК України, який встановлює право на оскарженнядій державного виконавця підчас виконання рішення суду ухваленого згідно норм ЦПК України.

З матеріалів справи вбачається, що позивач оскаржував дії державного виконавця та бездіяльність в.о. начальника ОСОБА_5 відділу Державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції щодо організації роботи відділу та контролю за дотриманням працівниками відділу виконавської дисципліни, а саме своєчасної реєстрації ухвали Київського районного суду м. Харкова від 19.01.2015 року та передачі її на виконання державному виконавцю визнано неправомірною, а тому у нього виникло право на відшкодування моральної шкоди за рахунок держави.

Обґрунтовуючи розмір позовних вимог в цій частині, позивач як в позовній заяві, так і в судовому засіданні зазначив, що моральна шкода полягає у тривалих, протягом 16 місяців 25 днів, зверненнях до державних органів та судів різних рівнів, прийманні участі у незчисленній кількості судових засідань, постійної підготовки до них, а відповідно і перебуванні у постійному стресі та переживаннях.

Відповідно до вимог ст. 6 Міжнародної Конвенції про захист прав людини та основних свобод, кожен, при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обовязків, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. При цьому слід застосовувати практику Європейського суду з прав людини в національному судочинстві, як інструменту функціонування Конвенції, що є частиною національного законодавства.

Відповідно до матеріалів справи «Бурдов проти Росії», Розгляд по суті і справедлива сатисфакція, Страсбург, 7 травня 2002 року, Європейський суд прийшов до висновку, що внаслідок виявлених порушень, які не можна вважати виправленими лише завдяки визнанню судом наявності порушення, заявник зазнав певної моральної шкоди. Однак зазначена у вимозі конкретна сума є надмірною. Керуючись при визначенні суми компенсації принципом справедливості, як того вимагає ст. 41 Конвенції, суд зменшив суму моральної шкоди.

Проаналізувавши наведене, зважаючи на обставини, що призвели до вирішення спору в судовому порядку, а також враховуючи те, що позивач протягом тривалого часу зазнавав душевних стражданьу зв`язку з необхідністю доводити порушення своїх прав в судовому порядку шляхом оскарження неправомірних дій державного виконавця, що призвело до втрати ним нормальних життєвих зв'язків, які вимагали від нього додаткових зусиль для організації свого життя, суд приходить до висновку, що розмір моральної шкоди є обґрунтованим та справедливим в сумі 5000 грн.

Стягуючи суми матеріальної та моральної шкоди з Державної казначейської служби України, суд враховує, що механізм виконання судових рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (бюджетних установ) визначається Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затверджений постановою КМУ від 3 серпня 2011 року № 845, у редакції постанови КМУ № 45 від 30 січня 2013 р.(далі - Порядок).

Згідно з п. 3 Порядку рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну про стягнення коштів боржників у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Відповідно до пунктів 36-38 Порядку № 845 виконання зазначених судових рішень здійснюється Казначейством України. Для забезпечення безспірного списання коштів державного бюджету в Казначействі України відкривається в установленому порядку відповідний рахунок за бюджетною програмою.

Судом також враховано позицію Конституційного суду України, який у своєму рішенні №12-рп/2001 від 03.10.2001 у справі № 1-36/2001 вказав, що не допускається відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади за рахунок коштів, що виділяються на утримання органів державної влади.

Таким чином, з урахуванням наведених норм права, відшкодування шкоди в даній справі може здійснюватись лише за рахунок державного бюджету (аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України у справі № 67/157-10 від 25.05.2011).

Враховуючи вищевикладене, суд вважє за необхідне у задоволенні вимоги щодо стягнення моральної шкоди у сумі 40000 грн. відмовити, оскільки вона безпосередньо пред'явлена до державного виконавця Товмасян А.Е. та не може бути з нього стягнена.

Питання судових витрат суд вирішує у порядку ст. 88 ЦПКУ пропорційно задоволеним вимогам, оскільки при зверненні до суду позивачем судовий збір не сплачувався.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 Державної Казначейської служби України в ОСОБА_5 районі м. Харкова у Харківській області, ОСОБА_5 відділу державної виконавчої служби міста Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській областіпро відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої посадовою особою - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 Державної Казначейської служби України в ОСОБА_5 районі м. Харкова у Харківській області /Державної казначейської служби України/ шляхом безспірного списання коштів державного бюджету на користь ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2) завдану йому матеріальну шкоду у сумі 46555 (сорок шість тисяч п'ятсот п'ятдесят п'ять) гривень 65 копійок.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2) на користь держави судовий збір у розмірі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) гривня 20 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається апеляційному суду Харківської області протягом десяти днів з дня проголошення через Київський районний суд м.Харкова.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя -