Справа № 132/1793/16-ц Провадження № 22-ц/772/850/2017Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 27Доповідач Луценко В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючого Луценка В.В.,

суддів Денишенко Т.О., Берегового О.Ю.,

при секретарі Торбасюк О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення обрахованої різниці курсу гривні до доларів США по договору позики, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 31 січня 2017 року,

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2016 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення обрахованої різниці курсу гривні до доларів США по договору позики.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 02.07.2007 року ОСОБА_2 позичив відповідачам грошові кошти в сумі 175000 доларів США під 2% місячних за користування коштами та умовою повернення коштів за вимогою протягом 30 днів. 10.12.2013 року ОСОБА_2 письмово звернувся до відповідачів з вимогою повернення коштів у розмірі 175000 доларів США, що на момент предявлення вимоги було еквівалентно 1445500 гривням, а також вимогою по виплаті відсотків за користування коштами, які склали 269500 доларів США, що було еквівалентно 2226070 гривням. Однак відповідачі взятих на себе обовязків не виконали та не повернули кошти з процентами позивачу, внаслідок чого останній був змушений звернутись до суду. Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 27.08.2014 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 задоволено, стягнуто солідарно відповідачів за договором позики кошти в сумі 451000 доларів США, що еквівалентно 4379279,10 гривень. Вказане рішення набуло законної сили, проте до цього часу повністю виконане не було. Враховуючи, що відповідачі у справі продовжують використовувати грошові кошти позивача до цього часу, а офіційний курс гривні по відношенню до долара США, з моменту винесення рішення судом першої інстанції, значно змінився, ОСОБА_2 просив стягнути солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 обраховану різницю курсу валют, у розмірі 4198245,70 гривень.

Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 31 січня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду ОСОБА_2 оскаржує його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду першої інстанції винесене з порушенням норм матеріального та вимог процесуального права, а тому просив його скасувати, задовольнивши позовні вимоги в повному обсязі.

Заслухавши доповідача, пояснення та заперечення сторін, які зявились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до висновку про те, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 27.08.2014 року у справі №132/156/14-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики позовні вимоги ОСОБА_2 було задоволено, а саме: стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 за договором позики кошти в сумі 451000 доларів США, що еквівалентно 4379279,10 гривням, з яких 175000 доларів США, що еквівалентно 1697395 гривням основний борг та 276500 доларів США, що еквівалентно 2681884,10 гривням відсотки за користування коштами, а також судові витрати в сумі 3654 гривень.

Вказане рішення суду набрало законної сили та було передане на виконання до відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ у Вінницькій області, яким було відкрито виконавче провадження щодо стягнення заборгованості за рішенням суду по справі № 132/156/14-ц.

Як вбачається з листа заступника начальника відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Вінницькій області №119/02.2-27/8 від 12.01.2017 року на виконанні у відділі перебуває зведене виконавче провадження №46264902 про стягнення коштів з боржника ОСОБА_4, до складу якого входить виконавче провадження №45228971 з виконання примусового листа, виданого Калинівським районним судом у справі №132/156/14-ц від 16.10.2014 року про стягнення на користь ОСОБА_2 за договором позики коштів в сумі 4379279,10 гривень та судового збору в сумі 3654 гривень. За рахунок примусової реалізації арештованого майна боржника наразі погашено на користь стягувача за рішенням суду 536223,85 гривень.

Крім того, відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 погашали заборгованість, яка існує перед позивачем в добровільному порядку про що свідчать розписки, наявні в матеріалах справи, а саме: 16.04.2015 року, 19.06.2015 року, 18.08.2015 року ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в рахунок погашення боргу за рішенням Калинівського районного суду Вінницької області №132/156/14-ц від 27.08.2014 року по 10000 гривень щоразу.

За таких обставин загальна сума заборгованості яка була визнана рішенням суду від 27.08.2014 року по справі № 132/156/14-ц зменшилась, що не було враховано ОСОБА_2 при зверненні до суду.

Звертаючись до суду, з позовом про стягнення обрахованої різниці курсу гривні до доларів США по договору позики, ОСОБА_2 виходив з того, що за договором позики поверненню підлягає та ж сама сума грошових коштів (сума позики), а враховуючи що позика була здійснена у доларах США та повернута в повному обсязі не була, то сума позики повинна обраховуватись у гривню на момент безпосереднього повернення коштів, проте з такою думкою судова колегія погодитись не може.

Відповідно до ч.1, 2 ст.553 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Згідно з абз.2 п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18.12.2009 року у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 по справі №132/156/14-ц Калинівський районний суд Вінницької області у своєму рішенні від 27.08.2014 року зазначив, що стягує солідарно з відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 за договором позики кошти в сумі 451000 доларів США, вказавши їх еквівалент на момент винесення рішення.

Відповідно до ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Звертаючись до суду з позовом про стягнення обрахованої різниці курсу гривні до доларів США по договору позики ОСОБА_2 фактично просить повторно стягнути з відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 грошові кошти за договором позики, які вже були стягнуті рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 27.08.2014 року.

Окрім того, відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Курсова різниця яка виникла є зміною домовленостей за договором позики.

Відповідно до ч.2 ст.632 ЦК України зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Враховуючи, що грошові кошти передавались по розписці, а самого договору позики не укладалось, то за загальним правилом зміна ціни після укладення договору не допускається.

Одночасно з тим, відповідно до ч.1, 3 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

З матеріалів справи вбачається, що рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 27.08.2014 року в повному обсязі до сіх пір не виконано, правовідносини між сторонами не закінчились, а тому у позивача є право на стягнення штрафних санкцій передбачених умовами договору позики та Законом.

Відповідно до ч.1 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Враховуючи наведене, судова колегія приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає нормам матеріального та вимогам процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 31 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала суду набуває законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі 20 днів.

Суддя-доповідач: _______ ОСОБА_5

Судді: _______ Денишенко Т.О.

_______ ОСОБА_6