Провадження № 2/344/1119/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ЗАОЧНЕ

21 березня 2017 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області

в складі: головуючої судді: Домбровської Г.В.

при секретарі c/з: ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 (надалі «Позивач») звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до ОСОБА_3 (надалі - Відповідач) про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме житловим будинком №39 із господарськими приміщеннями по вул. Ясенева у м. Івано-Франківськ, с. Микитинці та зняти його з реєстрації місця проживання.

Позов мотивовано тим, що в будинку №39 по вул. Ясенева в м. Івано-Франківську с. Микитинці зареєстрований Відповідач, який в даному будинку не проживає, участі по утриманні квартири не бере, Позивач змушений самостійно оплачувати комунальні послуги за житло.

Представником Позивача подано заяву про розгляд справи у його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечувала.

Відповідач ОСОБА_3 до суду повторно не зявився, явку уповноваженого представника до суду не забезпечив, про причини неявки суду не сповістив, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином, шляхом поміщення оголошення в газеті «Галичина».

Письмового відношення Відповідача до заявлених позовних вимог до суду не надходило.

Частиною 4 статті 169 ЦПК України визначено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів.

Відповідно до частини 2 статті 197 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до частини 1 статті 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Відтак, виходячи зі змісту частини 4 статті 169 та частини1 статті 224 ЦПК України, а також того, що Відповідач про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не подано, зважаючи на заяву Позивача, в якій він не заперечував проти винесення заочного рішення, з огляду на подання Позивачем достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, Суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна щодо об»єкта нерухомого майна житловий будинок №39 з господарськими будівлями та спорудами по вул. Ясенева, в м. Івано-Франківську с. Микитинці на праві приватної власності належить ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 24.05.2016 року. ( а.с.4).

Позивач в позові зазначає, що Відповідач не заперечує проти зняття його з реєстрації, однак постійно проживає та є громадянином США з 2008 року і не має наміру самостійно подати заяву на зняття реєстрації за вищевказаною адресою ( а.с.5-7).

Як випливає з матеріалів позовної заяви реєстрація Відповідача у вказаному будинку, який являється власністю ОСОБА_2 порушує його права як власника будинку, оскільки Відповідач будучи зареєстрованим в даному будинку, відмовляється виселетись в добровільному порядку.

З матеріалів позовної заяви випливає, що Відповідач не проживає у спірному будинку, не утримує будинок, не сплачує комунальні послуги.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_2 звернувся до суду з даним цивільним позовом до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме житловим будинком №39 із господарськими приміщеннями по вул. Ясенева у м. Івано-Франківськ, с. Микитинці та зняти його з реєстрації місця проживання.

Підставою заявлених позовних вимог Позивачем зазначено те, що через реєстрацію Відповідача у вказаному будинку, Позивач змушений оплачувати комунальні послуги за Відповідача, не може реалізувати права власника об»єкта нерухомості.

Частиною 1 статті 316 Цивільного кодексу України (надалі «ЦК України») визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до частини 1 статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Так, право володіння означає юридично забезпечену власнику можливість мати майно у своєму безпосередньому фізичному чи юридичному віданні, у сфері свого фактичного господарського чи іншого впливу. Передача власником майна в тимчасове володіння інших осіб, наприклад, на зберігання, не призводить до втрати ним права власності. При цьому майно має вважатися таким, що перебуває у володінні власника, і тоді, коли він фізично ним не панує, наприклад, майно власника в житловому будинку в момент перебування його на роботі, товар належний громадянину підприємцю, розташований в його складському приміщенні, в період перебування його у відрядженні.

Право користування це юридично закріплена можливість власника щодо господарського, підприємницького, культурно-побутового використання майна та вилучення з нього корисних властивостей власником чи уповноваженими особами.

Право розпорядження це юридично закріплена можливість власника самостійно вирішувати юридичну і фактичну долю майна шляхом його відчуження іншим особам, зміни його стану чи призначення тощо (наприклад, продати, подарувати, передати за заповітом майно). Відповідно до частин 1,2 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Згідно зі статтею 150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва (частина 1 статті 383 ЦК України).

Згідно із статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Підставою для подання негаторного позову на підставі статті 391 ЦК України є вчинення третьою особою перешкод власнику в реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном.

Як зазначено Позивачем в позовній заяві, будинок №39 по вул. Ясенева в с. Микитинці належить йому на праві приватної власності. Відповідач не проживає у вказаному будинку протягом тривалого часу, оскільки постійно проживає у США, з 2008 року є громадянином США, не несе витрат по утриманню будинку, а тому його слід визнати таким, що втратив право на користування житловим приміщенням.

Докази, які спростовували вказану обставину, в матеріалах справи відсутні.

Щодо позовної вимоги про зняття Відповідача з реєстраційного обліку, Суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні даної вимоги, оскільки судове рішення про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є підставою для зняття особи з реєстраційного обліку.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 60 ЦПК України на сторін покладено обовязок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, тобто твердженнях, які самі по собі потребують доведення.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково.

На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 316, 317, 383, 391 ЦК України , ст.ст. 3, 4, 10, 11, 60,88 ЦПК України, ст.. 150 ЖК України , керуючись ст.ст. 213-215, 224-226 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

1.Позов задовольнити частково.

2.Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком №39 із господарськими приміщеннями по вул. Ясенева у с. Микитинці, м. Івано-Франківськ, Івано-Франківська область.

3.У задоволенні решти позовних вимог,- відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте Івано-Франківським міським судом за письмовою заявою Відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Домбровська Г.В.