10 квітня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
Євтушенко О.І., ІзмайловоїТ.Л., Карпенко С.О.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_4 на дії старшого державного виконавця Першого відділу ДВС Тернопільського міського управління юстиції Павлишина Н.В., заінтересовані особи: ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві, ОСОБА_6,
за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 28 вересня 2016 року,
в с т а н о в и л а:
У жовтні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із скаргою на дії старшого державного виконавця Першого відділу ДВС Тернопільського міського управління юстиції Павлишина Н.В., заінтересовані особи: ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві, ОСОБА_6
На обґрунтування заявлених вимог зазначав, що рішеннями Глобинського районного суду Полтавської області від 23 серпня 2013 року з нього на користь ОСОБА_6 стягнуто аліменти на неповнолітніїх дітей ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, починаючи з 27 травня 2013 року і до досягнення дітьми повноліття.
Рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від

15 липня 2013 року стягнуто з нього на користь ОСОБА_6 аліменти в розмірі 1/8 частки заробітку (доходу), починаючи з 27 травня 2013 року і до досягнення дитиною ОСОБА_8 трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Виконавчі листи по виконанню вказаних судових рішень перебували у Першому відділі державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції, а на даний час перебувають на примусовому виконанні ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві.

Вказував, що лише у липні 2015 року йому стало відомо про існування довідки-розрахунку про нарахування заборгованості по аліментах від

23 січня 2015 року, складеної старшим державним виконавцем Першого відділу ДВС Тернопільського Павлишиним Н.В., в якій, на його думку, розрахунок заборгованості є невірним, оскільки за деякі місяці зазначена у довідці заборгованість по аліментах перевищує розмір його заробітної плати.

Зазначав, що на його адресу державним виконавцем не надсилалась ні постанова про відкриття виконавчого провадження, ні інші документи виконавчого провадження, а отже, строк на оскарження дій державного виконавця пропущено ним з поважної причини.

Ураховуючи наведене, ОСОБА_4 просив поновити строк на оскарження дій старшого державного виконавця Першого відділу ДВС Тернопільського МУЮ Павлишина Н.В., визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Першого відділу ДВС Тернопільського МУЮ Павлишина Н.В. щодо розрахунку суми заборгованості по сплаті аліментів на користь ОСОБА_6, визнати незаконною та скасувати довідку-розрахунок суми заборгованості по сплаті ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 аліментів на неповнолітніх дітей, складену 23 січня 2015 року старшим державним виконавцем Першого відділу ДВС Тернопільського МУЮ Павлишиним Н.В., зобовʼязати Перший відділ ДВС Тернопільського МУЮ провести перерахунок заборгованості по сплаті ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 аліментів на неповнолітніх дітей.

Ухвалою Глобинського районного суду Полтавської області від

24 червня 2016 року в задоволенні скарги відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 28 вересня

2016 року ухвалу Глобинського районного суду Полтавської області від

24 червня 2016 року скасовано та постановлено нову ухвалу, якою відмовлено ОСОБА_4 в поновлені строку на оскарження дій старшого державного виконавця Першого відділу ДВС Тернопільського МУЮ Павлишина Н.В. Скаргу залишено без розгляду.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 28 вересня 2016 року та постановити нову ухвалу, якою задовольнити скаргу, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У звʼязку із цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судового рішення в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи в задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_4 пропущено строк позовної давності про застосування якого заявлено ОСОБА_6

Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції та постановляючи нову ухвалу про відмову в поновленні строку на оскарження дій старшого держаного виконавця Першого відділу ДВС Тернопільського МУЮ Павлишина Н.В. та залишаючи скаргу без розгляду, суд апеляційної інстанції виходив із відсутності підстав для поновлення строку.

За змістом ст. 385 ЦПК України скаргу може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, якщо суд за клопотанням особи, що їх подала, не знайде підстав для поновлення або продовження строку (ст. 72 ЦПК України).

Згідно розʼяснень викладених в п. 16 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», із змінами і доповненнями, внесеними постановою пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року № 4, відповідно до статті 385 ЦПК України скаргу на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби може бути подано до суду у десятиденний строк, а при оскарженні постанови про відкладення провадження виконавчих дій - у триденний строк, які обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод. Також суди повинні враховувати, що коли в законі встановлено спеціальний порядок обчислення строків звернення заявника зі скаргою до суду (наприклад, стаття 26 - оскарження постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження, стаття 58 - оскарження оцінки майна, визначеної за результатами рецензування звіту про оцінку майна (Закону про виконавче провадження), їх перебіг має визначатися за цими нормами, а не за нормами статті 385 ЦПК України. Такі строки є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з'ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. Наприклад, при оскарженні бездіяльності зазначених осіб у вигляді невжиття заходів з примусового виконання судового рішення до уваги може бути взято ті обставини, що стягувач, який подав до відповідного органу заяву про відкриття виконавчого провадження і не отримав у визначений законом строк (з урахуванням поштового обігу) задоволення своїх вимог, вважається обізнаним про ймовірність порушення його прав у виконавчому провадженні незалежно від того, чи отримав він від державного виконавця певні процесуальні документи та чи ознайомлений він із матеріалами виконавчого провадження. Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, така скарга суддею одноособово залишається без розгляду при її прийнятті та повертається заявникові. При цьому заявникові може бути роз'яснено право на повторне звернення до суду на загальних підставах.

Ураховуючи наведене, суд апеляційної інстанції встановив, що ОСОБА_4 про зміст довідки-розрахунку про нарахування заборгованості по аліментах від 23 січня 2015 року, складеної старшим державним виконавцем Першого відділу ДВС Тернопільського МУЮ, дізнався у липні 2015 року, а скаргу на дії державного виконавця подав 15 жовтня 2015 року, тобто через два з половиною місяці після того, як йому стало відомо про порушення його права, дійшов обґрунтованого висновку про відмову в поновленні строку на оскарження дій старшого державного виконавця Першого відділу ДВС Тернопільського МУЮ ПавлишинаН.В. та залишення скарги без розгляду, оскільки десятиденний строк оскарження дій (бездіяльності) державного виконавця Брашован В.О. пропустив, належних доказів підтвердження поважності причин такого пропуску не надав як у суді першої так і апеляційної інстанції.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін ухвали апеляційного суду Полтавської області від 28 вересня 2016 року, тому що судові рішення законні та обґрунтовані.

За таких обставин, у силу п. 1 ч. 1 ст. 342 ЦПК України колегія суддів відхиляє касаційну скаргу і залишає ухвалу суду апеляційної інстанції без змін, оскільки її прийнято з додержанням вимог закону.

Керуючись статтями 332, 336, 342 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 28 вересня

2016 року в справі за скаргою ОСОБА_4 на дії старшого державного виконавця Першого відділу ДВС Тернопільського міського управління юстиції Павлишина Н.В., заінтересовані особи: ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві, ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.І. Євтушенко Т.Л. Ізмайлова С.О. Карпенко