Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 331/5831/16 Головуючий у 1 інстанції: Смолка І.О.
№ провадження 22-ц/778/253/17 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Полякова О.З.

суддів: Спас О.В.,

Кухаря С.В.

при секретарі: Бабенко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Державного підприємства «Державний проектний інститут «Запоріжцивільпроект» в особі представника Кіріченко Катерини Федорівни на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 19 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Державного підприємства «Державний проектний інститут «Запоріжцивільпроект» про стягнення заборгованості із заробітної плати, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом, який в ході розгляду справи був неодноразово уточнений, до ДП «Державний проектний інститут «Запоріжцивільпроект» про стягнення заборгованості із заробітної плати.

В позовній заяві зазначала, що з 06 березня 2009 року на підставі наказу № 36-к від 06.03.2009 року вона знаходилась у трудових відносинах з відповідачем.

07 травня 2014 року припинила трудові відносини.

Зазначає, що при звільнені їй не в повному обсязі було виплачено заробітну плату.

Вона неодноразово зверталася до суду з заявами про видачу судових наказів про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати.

Судовими наказами з відповідача були стягнуті суми боргу по заробітній платі.

Однак, відповідач не провів з нею повний розрахунок, суми боргу по наказам і за рішеннями суду також не виплачені.

Вважає, що відповідач повинен сплатити їй середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 06.11.2015 р. по 19.10.201 року у розмірі 51 325,20 грн., компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням терміну її виплати у розмірі 29 965,59 грн.

Також діями відповідача у зв'язку з невиплатою заробітної плати їй було спричинено моральну шкоду, яка полягає в тому, що необхідно було прикладати додаткових зусиль для організації свого життя. Через відсутність своєчасних виплат вона не могла в повній мірі задовольнити матеріальні потреби своєї родини. Із-за постійних стресів захворіла на цукровий діабет. Моральну шкоду оцінює у 15 000 грн.

Посилаючись на зазначені обставини, просила суд стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 06.11.2015 р. по 19.10.2016 року в розмірі 51 325,20 грн., компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням терміну її виплати у розмірі 29 965,59 грн. та моральну шкоду в розмірі 15 000 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 19 жовтня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Державного підприємства «Державний проектний інститут «Запоріжцивільпроект» на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 51 325,20 грн.

Стягнуто з Державного підприємства «Державний проектний інститут «Запоріжцивільпроект» на користь ОСОБА_4 на відшкодування моральної шкоди 300 грн.

В решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Державного підприємства «Державний проектний інститут «Запоріжцивільпроект» на користь держави судові витрати пов'язані з розглядом справи в суді в розмірі 551,20 грн.

В апеляційній скарзі ДП «Державний проектний інститут «Запоріжцивільпроект» в особі представника Кіріченко К.Ф. посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду в частині задоволення позову, в іншій частині рішення суду залишити без змін.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін,якщо визнає,що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як вбачається з матеріалів справи 06 вересня 2009 року на підставі наказу № 36-к ОСОБА_4 була прийнята на роботу до ДП «ДПІ «Запоріжцивільпроект» на посаду головного бухгалтера (а.с.20).

07 травня 2014 року ОСОБА_4 було звільнено з підприємства за власним бажанням, про що підприємством було видано відповідний наказ № 34-к від 07.05.2014 року (а.с.21).

На день звільнення ОСОБА_4 з ДП «ДПІ «Запоріжцивільпроект», останнє повинно було виплатити їй заборгованість по заробітній платі, але виплата суми заборгованості по заробітній платі внаслідок невідомих причин, на день звільнення з підприємства не відбулася, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду із заявами про видачу судових наказів, які набрали законної сили та по день звернення з позовом до суду не виконані.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно зі ст. 2 Закону основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 116 КЗпП України передбачено, що при звiльненнi працiвника виплата всiх сум, що належать йому вiд пiдприємства, установи, органiзацiї, провадиться в день звiльнення. Якщо працiвник в день звiльнення не працював, зазначенi суми мають бути виплаченi не пiзнiше наступного дня пiсля пред'явлення звiльненим працiвником вимоги про розрахунок.

Згідно зі ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку

Суд першої інстанції розглянувши справу, вірно встановивши характер спірних правовідносин, дійшов обґрунтованого висновку про те, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні складає 51325,20 грн. без урахування податків та обов'язкових платежів.

Посилання у апеляційній скарзі на відсутність вини позивача у несвоєчасному розрахунку з позивачем у зв'язку з арештом рахунків підприємства не є підставою для скасування рішення суду, оскільки вина власника не виключається при відсутності грошей на розрахунковому рахунку, фінансових труднощах підприємства тощо. Вину власника виключає лише непереборна сила, що розуміється як надзвичайна і невідворотна за даних умов подія.

Окрім цього, під час судового розгляду судом першої інстанції відповідачем визнана заборгованість по заробітної платі перед відповідачем, посилання на неможливість її сплати відсутні.

На підставі вищенаведеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права,які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст.307.308.317 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Державний проектний інститут «Запоріжцивільпроект» в особі представника Кіріченко Катерини Федорівни - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 19 жовтня 2016 року по даній справі - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: