АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/216/17 Головуючий 1 інст. Сенаторов В.М.
Справа № 640/5383/15-ц Доповідач - Пономаренко Ю.А.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді : Пономаренко Ю.А.,

суддів колегії : ОСОБА_1,

ОСОБА_2

за участю секретаря: Лашаковій Д.І.

заслухавши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 23 червня 2016 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2015 року Публічне акціонерне товариство "Фідобанк" звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_4, який у ході розгляду справи уточнив та просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за договором кредиту №121-п/05 від 11 березня 2005 року у сумі : 355757,99 грн курсову різницю за кредитом, 8992,41 дол. США, що згідно курсу НБУ складає 192668,70 грн. заборгованість за відсотками та 203402,66 грн. заборгованість за несвоєчасне погашення кредиту та несвоєчасне погашення відсотків, а всього 751829,35 грн. та судові витрати по справі.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилалося на те, що 11.03.2005 року між ОСОБА_3 та АБ «Факторіал-Банк», правонаступником якого є ПуАТ «Фідобанк» укладено договір кредиту №121-п/05, згідно якого позивач надав відповідачу у тимчасове користування грошові кошти у сумі 114000 дол. США зі сплатою за користування кредитом процентів в розмірі 17% річних у валюті. Вказані грошові кошти були надані відповідачу строком з 11 березня 2005 року по 10 березня 2010 року включно. На сьогоднішній день ПуАТ «Фідобанк» є правонаступником всіх прав та обов'язків АБ «Факторіал-Банк» та ПуАТ «СЕБ Банк», що стосується також прав вимог за кредитними договорами.

У звязку з тим, що зобов'язання в повному обсязі не виконано, утворилась заборгованість за договором кредиту, в той час як позивачем було надано кредит своєчасно та в повній мірі згідно умов договору. У забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_3 за кредитним договором був укладений договір поруки від 11.03.2005 року між АБ «Факторіал-Банк» правонаступник ПуАТ «Фідобанк» та ОСОБА_4

Проте у порушення положень договору кредиту, відповідачами не виконуються зобов'язання. З урахуванням того, що кредитний договір від 11.03.2005 року було укладено в іноземній валюті, доларах США, та те, що курс долара США відносно гривні значно зріс, і станом на день подання позову та надання розрахунку становить 21,425702 грн. за 1 долар США, сума боргу, стягнута з відповідача рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова 11.11.2013 року в розмірі за тілом кредиту 26484,47 дол. США, що за курсом НБУ станом на 19.06.2013 року становила 211690,37 грн, збільшилась, та станом на 27.08.2015 року, складає 567448,36 грн. З урахуванням того, що рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова стягнуто заборгованість станом на 19.06.2013 року, позивач просив стягнути курсову різницю за кредитом у розмірі 355757,99 грн., нараховані відсотки з 20.06.2013 року, тобто з моменту винесення рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова у сумі 8992,41 доларів США, що згідно курсу НБУ складає 192668,70 та пеню за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків. Пеня за період з 28.08.2014 року по 25.06.2015 року за несвоєчасне погашення кредиту та несвоєчасне погашення відсотків складає 203402,66 грн., а саме: 53885,70 грн.- пеня за несвоєчасне погашення кредиту; 149516,96 грн. - пеня за несвоєчасне погашення відсотків.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 23 червня 2016 року уточнені позовні вимоги задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заборгованість за договором кредиту №121-п/05 від 11 березня 2005 року у розмірі 355757,99 грн. - курсова різниця за кредитом, 8992,41 доларів США, що згідно курсу НБУ складає 192668,70 грн. - заборгованість за відсотками та 203402,66 грн. - заборгованість за несвоєчасне погашення кредиту та несвоєчасне погашення відсотків, а всього 751829,35 грн. на користь ПуАТ «Фідобанк» на рахунок №3001 в ПуАТ «Фідобанк», МФО 300175, код 14351016. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 сплачений судовий збір за подання заяви в сумі 3654 грн. на користь ПуАТ «Фідобанк».

Не погодившись з вказаним рішенням суду 1 інстанції, ОСОБА_3, через свого представника ОСОБА_5 звернувся з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що рішення постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права. В своїй апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду та постановити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Дослідивши матеріали справи, доводи апеляційних скарг, колегія відповідно до ч.1 ст.309 ЦПК України вирішила апеляційну скаргу відповідача задовольнити частково, рішення скасувати та ухвалите нове про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

За правилом ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу, які не підлягають доказуванню.

Суд, за нормою ч.1 ст.11 ЦПК України, розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, та під час ухвалення рішення за ч.1 ст.214 цього Кодексу вирішує питання про наявність обставин, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Матеріали справи містять дані про те, що 11 березня 2005 року між ОСОБА_3 та Акціонерним Банком «Факторіал-Банк», правонаступником якого є ПуАТ «ФІДОБАНК» укладено Кредитний договір № 121-п/05, згідно умов якого АБ «Факторіал Банк» надав позичальнику кредит в сумі 114000 дол. США. Вказані грошові кошти були надані йому строком до 10 березня 2010 року зі сплатою відсотків за використання кредиту у розмірі 17,00 % річних.

У забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_3 за кредитним договором був укладений договір поруки від 11.03.2005 року між АБ «Факторіал-Банк» правонаступник ПуАТ «ФІДОБАНК» та ОСОБА_4

14 березня 2005 року було укладено договір іпотеки, що посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_6Л, зареєстрований в реєстрі за № 672, згідно якого ОСОБА_3 передав в іпотеку нерухоме майно - житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами (житлова площа 238,6 кв.м, загальна площа 582,8 кв.м), що розташований за адресою: вул. Карла Лібкнехта, будинок 24, м. Харків.

13.04.2012 року державним виконавцем Київського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції було відкрито виконавче провадження про стягнення заборгованості з ОСОБА_3

В ході примусового виконання рішення суду про стягнення заборгованості позивачу стало відомо про те, що 03.11.2010 року Червонозаводським районним судом м.Харкова постановлено рішення по справі № 2-3414/10, яким визнано за ОСОБА_7 право власності на частину житлового будинку № 24 по вул. Карла Лібкнехта у м. Харкові. Вказаний житловий будинок є предметом іпотеки відповідно до договору іпотеки від 14.03.2005 року.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 11.11.2013 року по цивільній справі №646/7301/13-ц за позовною заявою ПуАТ «ФІДОБАНК» до ОСОБА_3 та ОСОБА_7 про звернення стягнення на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що є предметом іпотеки та розташований за адресою: м. Харків, вул. Карла Лібкнехта, буд. 24, що належить ОСОБА_3 та ОСОБА_7 шляхом проведення прилюдних торгів, за ціною, визначеною на підставі звіту про оцінку майна суб'єкта оціночної діяльності в процедурі виконавчого провадження в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в сумі 450238,24 грн, яка складається із заборгованості в гривні - 143600,38 та в доларах США 38363,30 (еквівалент в національній валюті 306 637,86грн.), виселення ОСОБА_3 та ОСОБА_7, скасувавши реєстрацію їх місця проживання за адресою : ОСОБА_8, вул. Карла Лібкнехта, буд. 24., позовні вимоги ПуАТ «ФІДОБАНК» задоволені частково, а саме - звернуто стягнення на предмет іпотеки, належний на праві власності ОСОБА_3 та ОСОБА_7, виселено ОСОБА_7

Рішенням від 08.04.2014 року Апеляційного суду Харківської області апеляційну скаргу задоволено, рішення Червонозаводського районного суду м.Харкова від 11 листопада 2013 року скасовано, ПАТ «ФІДОБАНК» у позові відмовлено у повному обсязі.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від З0 липня 2014 року (справа № 6-23498 св 14), касаційну скаргу ПуАТ «ФІДОБАНК» задоволено частково, рішення Апеляційного суду Харківської області від 08.04.2014 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

08 вересня 2014 року Апеляційним судом Харківської області постановлено ухвалу, якою апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилено, рішення Червнозоводського суду м.Харкова по справі № 646/1301/13-ц залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 квітня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилив. Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 11 листопада 2013року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 08 вересня 2014 року залишено без змін.

Таким чином, суди різних інстанцій прийшли до висновку, що укладений кредитний договір не розірвано.

Судовим розглядом встановлено, що сплата суми боргу визначеної рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 13.11.2013 р. у справі №646/7301/13-ц про звернення стягнення на предмет іпотеки мала місце 14.08.2015 р., про що свідчить постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 18.08.2015р.

При цьому, ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ПАТ «Фідобанк», судова колегія виходить із того, що судове рішення про задоволення вимог кредитора, не припиняє зобовязальних правовідносин, кредитний договір не є розірваним, в звязку чим підлягають нарахуванню проценти та пеня, тому позовні вимоги про стягнення залишку заборгованості є обґрунтованими, законними.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 2 березня 2016 року, наданій заявником для порівняння, дійшла висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє кредитодавця права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Відповідно до вимог статей 599, 611 цього Кодексу та відповідних пунктів кредитного договору кредитодавець має право на стягнення процентів за користування кредитними коштами та пені до остаточного виконання судового рішення про стягнення кредитної заборгованості з боржника.

Аналогічний правовий висновок міститься в ухвалах колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23, 28 і 30 березня 2016 року, наданих заявником для порівняння.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (частини перша, друга статті 1054 ЦК України).

Відповідно до частин першої, четвертої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Кредитним договором укладеним між ПАТ «Фідобанк» та ОСОБА_3 передбачено сплату процентів позичальником до дня повернення кредиту за фактичну кількість календарних днів користування кредитом та в разі порушення строків погашення кредиту або сплати процентів комісії за користування кредитними коштами та пені за кожен день прострочення платежу.

За змістом частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до частин першої, третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

За статтею 611 ЦК України в разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Виходячи із системного аналізу статей 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору, можна зробити висновок про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобовязання й не позбавляє кредитодавця права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Оскільки судове рішення від 13 листопада 2013 року про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, останній виконав 18 серпня 2015 року, то відповідно до вимог зазначених норм матеріального права та умов кредитного договору кредитодавець має право на стягнення процентів за користування кредитними коштами та пені до остаточного виконання вказаного судового рішення.

Колегія суду дійшла висновку, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до статей 526, 599 ЦК України. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1206цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

З урахуванням того, що рішенням Червонозаводського районного суду стягнуто заборгованість станом на 19.06.2013 року, виконання рішення сталося тільки 18 серпня 2015 року, строк дії кредитного договору закінчився унаслідок стягнення усієї кредитної заборгованості, виконавче провадження закрито, проте між сторонами існують лише невиконані зобовязальні правовідносини, то колегія суддів на підставі ст.625 ЦК України вважає обґрунтованими позовні вимоги щодо стягнення надорахованих відсотків з 20.06.2013 року, тобто з моменту винесення рішення Червонозаводського районного суду у сумі 8992,41 доларів США, що згідно курсу НБУ складає 192668,70 та пені за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків, з урахуванням ч.2 ст.258 ЦК України.

Разом з тим, колегія суддів вважає за можливе зменшити нараховану суму пені за у та несвоєчасне погашення кредиту та несвоєчасне погашення відсотків з наступного.

Відповідно до частини першої статті 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Згідно із частиною третьою статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

За загальним правилом період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобовязання, не може перевищувати один рік (пункт перший частини другої статті 258 ЦК України). При цьому виходячи з правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до статті 253 ЦК України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Крім того, частиною третьою статті 551 ЦК України передбачено, зокрема, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків.

Отже, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обовязку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків.

У звязку з чим, судова колегія вважає за можливе зменшити розмірі пені до 30000 грн., що в свою чергу узгоджується з правовими висновками які містяться у Постанові Верховного суду України від 03.09.14р. у справі № 6-100цс14, що у відповідності до вимог ст. 360-7 ЦПК України є обовязковими для усіх судів України.

Проте судова колегія не може погодитися з підставністю позовних вимог щодо стягнення курсової різниці за кредитним договором та вважає, що така вимога позивача є необґрунтованою, оскільки чинним законодавством України не передбачено обов'язку боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, відшкодувати кредитору суму курсової різниці боргового зобов'язання в іноземній валюті.

Правові підстави для здійснення нарахування саме курсової різниці після стягнення заборгованості за рішенням суду відсутні, оскільки позивач не надав належних доказів того, що діями відповідача щодо неповернення позичених у доларах США, але стягнутих за рішенням суду в еквіваленті до національної валюти коштів, завдано збитки в розумінні ст. 22 ЦК України. А тому правові підстави для здійснення нарахування саме курсової різниці після стягнення заборгованості за рішенням суду відсутні.

В цьому випадку договірне зобов'язання відповідача по поверненню отриманої позики з постановленням вказаного судового рішення трансформувалось у грошове зобов'язання по виконанню рішення суду.

Також, у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України колегія суддів на користь Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» стягує з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 суму судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 2050 грн. по 1025 грн. з кожного.

З підстав наведеного, колегія суддів відповідно до ст.309 ЦПК України частково задовольняючи апеляційну скаргу скасовує рішення суду 1 інстанції та ухвалює нове, яким частково задовольняє позовні вимоги банку.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 304, п. 2 ч. 1 ст. 307, п. п. 1, 4 ст. 309, ст. ст. 313, 314, 316, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 23 червня 2016 року скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» заборгованість за відсотками у сумі 8992,41 доларів США, що згідно курсу НБУ складає 192668,70 грн. та пеню в розмірі 30000 грн., а всього 222668,70 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» судовий збір в сумі 2050 грн., по 1025 грн. з кожного.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили негайно з моменту проголошення.

Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий - Ю.А. Пономаренко

Судді Н.Ф. Шевченко

ОСОБА_2