Справа № 658/3523/16-ц
(провадження № 2/658/250/17)
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2017 року м.Каховка

Каховський міськрайонний суд Херсонської області в складі:

головуючого судді: Батовріної І.Г.

за участю секретарів: Берднікової С.В., Коваль О.Ю.

прокурора Капустіна М.В.

розглянувши в відкритому судовому засіданні залі суду м.Каховки Херсонської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до прокуратури Херсонської області, управління СБУ в Херсонській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що в наслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності за ознаками злочинів, передбачених за ч.5 ст. 191, ч.2 ст. 28 ч.2 ст.366 КК України він більше 10 років перебував під слідством та судом, зазнав протиправних втручань в особисте життя, був протиправно визнаний винним, засуджений за злочини, яких не вчиняв та позбавлений волі. Позивач вважає, що незаконними рішеннями та діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури та суду, йому було завдано істотної моральної шкоди, яку він оцінює в 4 000 000грн.

В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав, пояснив, що незаконне притягнення його до кримінальної відповідальності спричинило йому душевні страждання, згубило кар»єру, ускладнило його хвороби та й можливо вкоротило вік, оскільки окрім кримінального переслідування, його незаконно було позбавлено волі майже на пів року. Просив позов задовольнити в повному обсязі.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав на підставах в ньому зазначених, додатково зазначивши, що правоохоронна система більше 10 років мордувала і ламала життя законнослухняного громадянина ОСОБА_1 та його батьків, які будучи публічними особами, також зазнали моральних страждань, що спричинило шкоду їх здоров»ю та репутації. Суму позову, зважаючи на стан економіки країни та знецінення грошової одиниці вважає справедливою, просив позов задовольнити в повному обсязі.

Прокурор в судовому засіданні зазначив, що прокуратура Херсонської області погоджується з тим, що у позивача виникло право ставити питання про відшкодування моральної шкоди на підставі Закону. Водночас, розмір моральної шкоди вважає необґрунтованим та не підтвердженим оскільки не обґрунтовано наявність причинно-наслідкового зв'язку між його захворюванням, захворюванням батьків та діями органу досудового розслідування і суду. Позовні вимоги просив задовольнити частково.

Представник Управління СБУ в Херсонській області в судові засідання не з»явився, надав суду заперечення, в яких зазначив, що відділом УСБУ в Херсонській області було лише порушено кримінальні справи та проведено деякі слідчі дії, які ніким з учасників не оскаржувались та не визнавалась прокуратурою чи судом як незаконні. Також вказав, що під час досудового слідства ОСОБА_1 не звертався зі скаргами на здоров»я, клопотання про необхідність проходження лікування не надавав. В задоволенні позову просив відмовити, провадження в частині вимог до УСБУ в Херсонській області закрити.

Представник Державної казначейської служби України в судове засідання не з»явився, подав до суду заперечення, в яких просили відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що незаконність дій посадових осіб не встановлена, а проведення процесуальних дій не може бути підставою для відшкодування шкоди.

Вислухавши пояснення сторін та вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково.

В судовому засіданні встановлено, що 24.05.2006 та 21.09.2006 слідчим відділом СБУ в Херсонській області порушено кримінальні справи відносно ОСОБА_1 за ознаками злочину, передбаченого ч.5 ст. 191 КК України та ч.2 ст. 28 ч.2 ст. 366 КК України відповідно.

06.06.2016 постановою слідчого СВ УСБ України в Херсонській області на все майно позивача накладено арешт. (а.с.64) Цього ж дня останньому було обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд.

26.10.2012 вироком Каховського міськрайонного суду Херсонської області ОСОБА_1 було визначено винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.5 ст. 191 , ч.2 ст. 28 ч.2 ст. 366 КК України та із застосуванням ч.1 ст. 70, ч.4 ст. 70 КК України призначено покарання у вигляді 8 років позбавлення волі з позбавленням права займати посади, пов»язанні з виконанням організаційно-розпорядчих обов»язків на три роки, з конфіскацією всього майна, та взято під варту з зали суду.(а.с.78-84)

02.04.2013 ухвалою Апеляційного суду Херсонської області вказаний вирок Каховського міськрайоннного суду Херсонської області скасовано та спрямовано на новий судовий розгляд, ОСОБА_1 звільнено з-під варти та обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд.

20.12.2013 постановою Каховського міськрайонного суду Херсонської області кримінальна справа за обвинуваченням ОСОБА_2 направлена прокурору Херсонської області для проведення досудового розслідування, запобіжний захід залишено без змін.(а.с.91-94)

Після звернення позивачем зі скаргою до прокурора Херсонської області, кримінальна справа за обвинуваченням ОСОБА_1 внесена до Єдиного реєстру досудового розслідування 22.05.2014 за №0001162, як кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 191 КК України.

З ухвали Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 28.07.2016 вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до слідчого судді з клопотанням про встановлення прокурору місячного строку для прийняття процесуального рішення по кримінальному провадженню №0001162 за ст.. 191 ч.5 КК України та прийняття рішення щодо його обвинувачення за ч.2 ст. 28 ч.2 ст. 366 КК України. За результатами розгляду клопотання задоволено.

29.09.2016 та 11.10.2016 постановами Каховської місцевої прокуратури Херсонської області кримінальні провадження за ч.5 ст. 191 КК України та ч.2 ст. 366 КК України відповідно, закриті на підставі п.3 ч.1 ст. 284 КК України: не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи і вичерпані можливості їх отримати.

Згідно зі ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 1176 ЦК України, ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури та суду» шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу підписки про невиїзд, відшкодовується державою в повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду.

Згідно ч.2 ст.2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури та суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінальної справи за відсутністю події злочину, відсутністю в діянні складу злочину або недоведеності участі обвинуваченого у вчиненні злочину.

У частинах 5, 6 ст. 4 зазначеного Закону вказано, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Відповідно до ст. 13 вказаного Закону питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно з частиною першою статті 12. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

У п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди», в якому судам роз"зяснено, що в тих випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати, суд при вирішенні цього питання має виходити з розміру мінімальної заробітної плати, що встановлена на час розгляду справи.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України у справі №6-2203цс15 від 02.12.2015.

Необхідно також звернути увагу, що відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду.

У даному випадку стягнення моральної шкоди провадиться з Державної казначейської служби України за рахунок державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку у відповідності до вимог ст.ст. 23, 48 Бюджетного кодексу України.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено обовязок судів застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Зміст права на справедливий суд, в силу п. 1 ст. 6 Конвенції з прав людини та основоположних свобод, полягає у праві кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відтак, ст. 13 Конвенції передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Відповідно, за приписами ст. 17 Конвенції жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

Крім того, мінімальні стандарти ефективності розслідування, встановлені практикою Суду, включають в себе вимоги того, що розслідування має бути незалежним, безстороннім та бути предметом уваги з боку громадськості, і при цьому компетентні органи повинні діяти зі зразковою сумлінністю та оперативністю (наприклад, рішення у справі «Менешева проти Росії», заява N 59261/00, п. 67, ECHR 2006-III).

Рішеннями Європейського суду з прав людини у справах «Маруценко проти України», «Шаповалова проти України», «Волчкова проти України», «Соболев проти України», «Омеляненко проти України», «Скороход проти України», «Щуров проти України», «Жужа проти України», «Пономаренко проти України», «Махонько проти України», «Сверчков та Сверкова проти України», «Ларіонов проти України», «Черниш проти України», «Паламарчук проти України» та «Крижанівський проти України» встановлено порушення пункту 1 статті 6 «Право на справедливий суд» Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у зв'язку з незабезпеченням національними судами розгляду справи в розумний строк. Аналогічно у справі «Маруценко проти України» Європейський суд з прав людини констатував порушення статті 13 «Право на ефективний засіб юридичного захисту» Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у зв'язку з відсутністю у заявника ефективного засобу юридичного захисту від порушення його права на розгляд справи протягом розумного строку.

Аналізуючи вищезазначені обставини та застосовуючи Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права суд прийшов до висновку про захист порушеного права позивача саме в обраний ним спосіб, з врахуванням правових підстав, визначених ст. 1176 ЦК України та Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Отже, судом встановлено, що ОСОБА_1 10 років та 4 місяці ( 124 місяців) перебував під слідством, з них майже 6 місяців був позбавлений волі. При цьому, маючи гіпертонічну хворобу, надавав перші свої пояснення в період знаходження на лікуванні (а.с.57-59), до закриття кримінальних справ зазнав два гіпертонічних криза, хвороба перейшла з 1 в 2 стадію.

Перебувачи під слідством протягом 124 місяців до позивача було незаконно застосовано у якості запобіжного заходу підписку про невиїзд, відсторонено від роботи (посади) та незаконо засуджено, а з 06.06.2006 його майно знаходилось під арештом.

Понад десять років позивач перебував під слідством, не мав можливості виїхати за межі України, був позбавлений права розпорядження своїм майном, що руйнувало його душевний спокій, завдавало моральних переживань, змушувало нервувати, створювало дискомфорт, порушувало звичайний для нього уклад життя, призводило до порушення нормальних життєвих зв'язків.

При визначенні розміру моральної шкоди суд виходить з наведених вище фактів, а також враховує: що мінімальний розмір моральної шкоди у даному випадку складає 396800 грн. (124 місяців х 3200 грн. мінімальної заробітної плати на час розгляду справи), однак приймаючи до уваги надзвичайно свавільне і цинічне порушення прав людини, що полягало у більш ніж десятирічній тривалості досудового слідства із застосуванням запобіжного заходу, позбавлення волі та накладенням арешту на майно, яке завершене закриттям кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_1 у звязку з невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпанням можливості їх отримання, зважаючи також на покази позивача, який зазначив, що протягом усього часу перебування під слідством своєї вини не визнавав, але відчував приниження і зневагу з боку оточуючих, втратив довіру до правоохоронних органів держави, виходячи з принципу співмірності, суд вважає, що справедливою сатисфакцією є сплата на користь позивача моральної шкоди у розмірі 500 000,0 грн.

Твердження позивача щодо погіршення стану здоров»я його батьків саме через хвилювання, що пов»язані з перебуванням сина під слідством, суд, з урахуванням віком батьків та з-за відсутності доказів наявності причинного зв»язку між його перебуванням під слідством та хворобами батьків до уваги не приймає.

Також суд вважає за необхідне зазначити, що у відповідності до ст. 10 ЦПК України позивач повинен довести свої вимоги за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст.ст. 57 59 цього ж кодексу, щодо розміру спричиненої моральної шкоди в сумі 4 000 000 грн., проте при роз"ясненні права на призначення експертизи для визначення розміру шкоди, даним правом не скористався.

В решті частині позовних вимог та в задоволенні позову до Прокуратури Херсонської області, Управління СБУ в Херсонській області слід відмовити за необґрунтованістю з наведених вище підстав.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 60, 209, 213-218, 360-1 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до прокуратури Херсонської області, управління СБУ в Херсонській області, Державної казначейської служби про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду - задовольнити частково.

Стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 моральної шкоди, завданої незаконними діями оранів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність органів досудового розслідування, прокуратури і суду в сумі 500 000грн

В решті частині позовних вимог та в задоволенні позову до Прокуратури Херсонської області, Управління СБУ в Херсонській області про відшкодування моральної шкоди відмовити за необґрунтованістю.

На рішення протягом десяти днів з дня його проголошення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Херсонської області через Каховський міськрайонний суд Херсонської області.

Суддя І. Г. Батовріна