АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/3149/16-ц Номер провадження 22-ц/786/943/17Головуючий у 1-й інстанції Яковенко Н. Л. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого: Обідіної О.І.

Суддів: Панченка О.О., Прядкіної О.В.

За участю секретаря : Кальник А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 15 лютого 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління Державної служби з надзвичайних ситуацій у Полтавській області, Полтавського обласного центру медико-соціальної експертизи, Відділення дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Полтаві, Полтавського обєднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області, Полтавської обласної державної адміністрації Полтавської обласної ради, Полтавської міської ради про відшкодування шкоди,

В С Т А Н О В И Л А :

В червні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом до відповідачів, в якому після неодноразового уточнення вимог просив відшкодувати пятикратний розмір мінімальної заробітної плати, як втрачений заробіток 3200 грн. х 5 = 1600 грн., пенсії 800 грн., 15 % втрати працездатності 2400 грн., 10000 грн. моральної шкоди за судовим рішенням, 2083 грн. індексації, встановлення щомісячних страхових виплат 1087 грн., відшкодувань за придбані ліки близько 2000 грн., пенсійні втрати 3625 грн., група інвалідності 3200 грн., діюча інвалідність 3625 грн., 16720 завданої моральної шкоди, 28277 грн. щомісячна сума завданих втрат. Просив зобовязати відшкодувати борг за 150 місяців 2652 450 грн. та 50000 грн. за страховим полісом, що всього складає 2702450 грн.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що отримав при виконанні службових обовязків в липні 2004 року довічне каліцтво, а отже держава в особі відповідачів має відшкодувати завдану шкоду.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 15 лютого 2017 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління Державної служби з надзвичайних ситуацій у Полтавській області, Полтавського обласного центру медико-соціальної експертизи, Відділення дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Полтаві, Полтавського обєднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області, Полтавської обласної державної адміністрації Полтавської обласної ради, Полтавської міської ради про відшкодування шкоди відмовлено.

Судові витрати за розгляд справи віднесено за рахунок держави.

З вказаним судовим рішенням не погодився позивач, який подав апеляційну скаргу, обґрунтувавши її власним розумінням необхідності в судового захисті, у звязку з чим поставив питання про направлення справи разом з приєднаними до неї доказами на розгляд до Високих Договірних Сторін, в тому числі від України, Державного бюро розслідувань за підслідність згідно ст. 216 КПК України, до Вищої ради Правосуддя України і органів державної влади.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, що зявились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Згідно п.1 ч.1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, 20.07.2004 року на нерегульованому перехресті нерівнозначних доріг Грушевського-Ціолковського в м. Полтаві, внаслідок порушення ПДР ОСОБА_3, а саме невиконання вимог дорожнього знака 2.1. «Дати дорогу», сталася ДТП за участю автомобіля ВАЗ -21099 під керуванням останнього та автомобіля УАЗ-469 під керуванням ОСОБА_2

В результаті зіткнення автомобілів ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості.

Дані обставини встановлені вироком Октябрського районного суду м. Полтави від 29.06.2005 року, а отже є обовязкові для суду.

На час скоєння ДТП ОСОБА_2 перебував в трудових відносинах з Східним регіональним спеціальним (воєнізованим) аварійно-рятувальним загоном Державної спеціалізованої (воєнізованої) аварійно-рятувальної служби МНС України.

Згідно вироку Октябрського районного суду м. Полтави від 29.06.2005 року було вирішено питання щодо відшкодування ОСОБА_3 ОСОБА_2 на лікування 256,25 грн., на придбання одягу 170 грн. та моральну шкоду 1000 грн.

Після перегляду вироку в апеляційному порядку, ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 17.08.2005 року останній в частині вирішення цивільного позову був скасований, одночасно збільшено розмір моральної шкоди з 1000 грн. до 10000 грн.

Ухвалюючи рішення, місцевий суд встановив відсутність правових підстав для покладення на відповідачів відповідальності по відшкодуванню заявленої позивачем шкоди, а відтак відмовив в задоволенні позову за безпідставністю.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком.

Відповідно до ч.1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що позивач неодноразово, впродовж тривалого часу звертався з позовами про відшкодування завданої шкоди, зазначаючи відповідачами державні установи.

Так, рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 25.09.2008 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 10.12.2008 року, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м. Полтаві про стягнення майнової та моральної шкоди відмовлено.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 24.07.2008 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 10.12.2008 року, в задоволенні позову ОСОБА_2 до ДП Спеціальна воєнізована аварійно-рятувальна частина «Державної спеціалізованої (воєнізованої) аварійно-рятувальної служби МНС України, відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м. Полтаві про стягнення заборгованості з заробітної плати, компенсаційних виплат, майнової та моральної шкоди відмовлено.

Попередніми рішеннями судів різних інстанцій було встановлено відсутність спричинення шкоди з вини роботодавця, натомість останній виконав покладені на нього обовязки під час нещасного випадку з ОСОБА_2

Зокрема, в звязку з ДТП, яка мала місце 20.07.2004 року за участю позивача, було проведено спеціальне розслідування групового нещасного випадку, та згідно акту №14 від 05.08.2004 року визнано нещасний випадок з ОСОБА_2 як нещасний випадок на виробництві, зі складанням акту за формою Н-1.

На підставі вказаного акту та огляду проведеного МСЕК, згідно висновку останнього №1 від 27.01.2005 року позивачу було встановлено стійку втрату працездатності 15 % безстроково.

Згідно з п.п. 23., 24. Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, що затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 р. N 1317 у разі незгоди з рішенням районної, міжрайонної, міської комісії хворий, потерпілий від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання або інвалід має право подати протягом місяця після одержання висновку комісії письмову заяву до Кримської республіканської, обласної, Київської та Севастопольської центральних міських комісій або до комісії, в якій він проходив огляд, чи до відповідного управління охорони здоров'я. Комісія, що проводила огляд, або управління охорони здоров'я надсилає у триденний строк після надходження відповідного запиту всі наявні документи на розгляд Кримської республіканської, обласної, центральної міської комісії, яка протягом місяця з дня подання зазначених документів проводить повторний огляд заявника і приймає відповідне рішення. Рішення Кримської республіканської, обласної, центральної міської комісії може бути оскаржене до МОЗ.

Вказаний висновок МСЕК позивачем не оскаржувався, а отже його доводи щодо встановлення стійкої втрати працездатності 40%, не підтверджені жодними доказами, є безпідставними.

Згідно до ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Шкода, завдана фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, відшкодовується без урахування пенсії, призначеної у зв'язку з втратою здоров'я, або пенсії, яку вона одержувала до цього, а також інших доходів.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Полтаві Полтавської області ,згідно до діючого на той час законодавства , виплатив ОСОБА_2 одноразову допомогу в розмірі 9707,70 грн., призначив щомісячну страхову виплату в розмірі 97,08 грн. з 27.01.2005 року та склав індивідуальну програму реабілітації ОСОБА_2, фінансування якої проводилось згідно до визначених в ній потреб.

Щомісячна страхова виплата неодноразово перераховувалася та продовжує виплачуватися позивачу.

Таким чином, вірно встановивши обставини по справі та визначившись з характером спірних правовідносин, місцевий суд прийшов до правильного висновку, що належним та допустимим доказом підтвердження ступеня втрати професійної працездатності як підстави для застосування передбачених положеннями ст. 1195 ЦК України відшкодувань є відповідний висновок медико-соціальної експертизи з визначенням процента втрати працездатності, який у ОСОБА_2 складає 15 %.

Отже, враховавши відсутність порушень прав позивача з боку як Фонду соцстрахування, так і з боку МСЕК, місцевий суд дійшов вірного висновку щодо безпідставності вимог позивача до цих відповідачів.

Також вірним є висновок місцевого суду про безпідставність вимог до Полтавської ОДА та Полтавської міської ради з огляду на відсутність будь-яких правовідносин між сторонами.

Крім того, позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів протиправності дій останніх та спричинення у звязку з цим йому шкоди в розумінні положень ст.ст. 1166 та 1167 ЦК України.

Апеляційна скарга обґрунтована власним розумінням позивача ОСОБА_2 норм матеріального права, які регулюють відносини в сфері пенсійного забезпечення та страхових виплат.

Зміст викладеної в апеляційній скарзі незгоди позивача з постановленим по справі рішенням фактично не містить посилань на обставини, з якими процесуальне законодавство повязує підстави для скасування чи зміни судового рішення, а відтак апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст. 303, 308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 15 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів шляхом подачі касаційної скарги.

С У Д Д І : (підписи)

З оригіналом згідно.

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області ОСОБА_1