Ухвала

іменем україни

05 квітня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом заступника прокурора Кіровоградської області в інтересах держави Україна в особі Макіївського професійного училища соціальної реабілітації імені А.С. Макаренка та неповнолітнього ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення коштів, за касаційною скаргою заступника прокурора Полтавської області на рішення апеляційного суду Полтавської області від 16 серпня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2016 року заступник прокурора Кіровоградської області в інтересах держави Україна в особі Макіївського професійного училища соціальної реабілітації імені А.С. Макаренка та неповнолітнього ОСОБА_4 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, у якому просив стягнутиз ОСОБА_5 на користь Макіївського професійного училища соціальної реабілітації ім. А. С. Макаренка кошти у розмірі 20% з усіх видів заробітку на утримання в установі неповнолітньої дитини ОСОБА_4, починаючи з 06грудня 2014 року до 05грудня 2016 року включно.

На обгрунтування позову зазначав, що ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 19 листопада 2014 року до неповнолітнього ОСОБА_4 застосовано примусові заходи виховного характеру у вигляді направлення його до спеціальної навчально-виховної установи для дітей і підлітків строком на 2 роки.

Відповідно до діючого законодавства на батьків покладено обов'язок щодо утримання дитини до досягнення нею повноліття. Всупереч вимогам законодавства, відповідач не приймає участі у матеріальному забезпечені дитини, наданні коштів на утримання неповнолітнього в училищі соціальної реабілітації.

Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 14 липня 2016 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь Макіївського професійного училища соціальної реабілітації імені А.С.Макаренка кошти в розмірі 20 % середньомісячного сукупного доходу на одного члена сім'ї на утримання неповнолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, починаючи з 15 квітня 2016 року до 05 грудня 2016 року включно.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь держави судовий збір у розмірі 1 378 грн.

Рішення у частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць звернуто до негайного виконання.

У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 16 серпня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове про відмову у задоволенні позову.

У касаційній скарзі заступник прокурора Кіровоградської області в інтересах держави Україна в особі Макіївського професійного училища соціальної реабілітації імені А.С. Макаренка та неповнолітнього ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та залишити в силі рішення місцевого суду.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Рішення апеляційного суду не повністю відповідає зазначеним вимогам закону.

Судом установлено, що ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 19 листопада 2014 року застосовано до неповнолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, примусові заходи виховного характеру у вигляді направлення його до спеціальної навчально-виховної установи для дітей і підлітків строком на 2 роки.

Неповнолітній ОСОБА_4 перебуває у Макіївському професійному училищі соціальної реабілітації ім. А.С. Макаренка з 06 грудня 2014 року.

Батьками неповнолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, є ОСОБА_5 та ОСОБА_7

Відповідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян запис про батька неповнолітнього ОСОБА_4 зроблено відповідно до ч.1 ст. 135 СК України.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачка зобов'язана в силу своїх батьківських обов'язків та вимог чинного законодавства піклуватися про матеріальне забезпечення сина та інші його потреби, проте цих обов'язків не виконує, переклавши їх на державу у повному обсязі.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове про відмову у позові, послався на те, що відповідачка є одинокою матір'ю, а тому відповідно до п.3.4 Порядку встановлення плати для дітей за перебування у державних і комунальних дошкільних та інтернатних навчальних закладах, затвердженого наказом Міністерства освіти та науки України від 21 листопада 2002 року № 667, плата за утримання сина в училищі соціальної реабілітації з неї справлятися не повинна.

Проте з висновком апеляційного суду повністю погодитися не можна з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 19 листопада 2014 року до неповнолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, застосовано примусові заходи виховного характеру у вигляді направлення його до спеціально-виховної установи для дітей і підлітків стоком на 2 роки.

З 06 грудня 2014 року неповнолітній ОСОБА_4 перебуває в Макіївському професійному училищі соціальної реабілітації ім. А.С. Макаренка.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про організацію діяльності спеціальних навчальних закладів для дітей і підлітків, які потребують особливих умов виховання» від 13 жовтня 1993 року № 859 (додаток № 2) затверджено мережу професійних училищ соціальної реабілітації, до якого включено і Макіївське професійне училище соціальної реабілітації ім. А.С. Макаренка (Донецька область, м. Макіївка).

Статутом Макіївського професійного училища соціальної реабілітації ім. А. С. Макаренка визначено, що училище є учбово-виробничим закладом закритого типу Міністерства освіти і науки України для перевиховання неповнолітніх, які скоїли злочин, порушують норми поведінки та моралі, внаслідок чого потребують ізоляції та перевиховання в умовах особливого педагогічного режиму.

Відповідно до п.17 Положення про професійне училище соціальної реабілітації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 жовтня 1993 року № 859 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 08 серпня 2012 року № 734) та п.7.1 Статуту Макіївського професійного училища соціальної реабілітації ім. А.С. Макаренка утримання учнів (вихованців) в училищі здійснюється за рахунок коштів державного бюджету.

Водночас, чинним законодавством передбачено часткове відшкодування таких витрат за рахунок батьків (усиновителів) або опікунів (піклувальників).

Зокрема, частиною 4 статті 13 Закону України «Про органи і служби у справах дітей та спеціальні установи для дітей» визначено, що часткове відшкодування витрат на утримання дітей у приймальниках-розподільниках для дітей, загальноосвітніх школах і професійних училищах соціальної реабілітації, центрах медико-соціальної реабілітації дітей здійснюється за рахунок батьків (усиновителів) або опікунів і піклувальників) у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Такий порядок встановлений Постановою Кабінету Міністрів України від 13 жовтня 1993 року № 859 «Про організацію діяльності спеціальних навчальних закладів для дітей і підлітків, які потребують особливих умов виховання», пунктом 6 якої визначено, що плата за утримання учнів у загальноосвітній школі соціальної реабілітації та професійному училищі соціальної реабілітації справляється з батьків у розмірі 20 % коштів, що припадають на одного члена сім'ї.

Аналогічну норму містить і Порядок встановлення плати для батьків за перебування дітей у державних і комунальних дошкільних та інтернатних навчальних закладах, затверджений наказом Міністерства освіти та науки України від 21 листопада 2002 року № 667 (далі - Порядок).

Пунктом 3.1 вказаного Порядку визначено, що батьки або особи, які їх замінюють, щомісяця вносять плату в розмірі 20 % середньомісячного сукупного доходу на одного члена сім'ї за утримання одного вихованця у загальноосвітній школі-інтернаті, спеціалізованій школі-інтернаті І-ІІІ ступенів, загальноосвітній школі та професійно-технічному училищі соціальної реабілітації.

Пунктом 3.4 Порядку, на який у своєму рішенні послався апеляційний суд, встановлено, що плата за утримання вихованців в інтернатних навчальних закладах не справляється з одиноких матерів (батьків), які виховують дитину без батька (матері), у загальноосвітніх санаторних школах-інтернатах, у спеціальних загальноосвітніх школах-інтернатах для дітей, які потребують корекції фізичного та (або) розумового розвитку, у спеціалізованих школах-інтернатах ІІ-ІІІ ступенів (у загальноосвітніх закладах Міністерства культури і мистецтв - І-ІІІ ступенів) із поглибленим вивченням окремих предметів та курсів для розвитку здібностей, обдарованості і таланту дітей, фізичної культури і спорту, військових та з посиленою військово-фізичною підготовкою, училищах олімпійського резерву та фізичної культури і спорту, в інших випадках, передбачених законодавством України (батьки і діти, потерпілі від наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, діти працівників органів внутрішніх справ, які загинули під час виконання службових обов'язків, тощо).

Як вбачається зі змісту пункту 3.4 Порядку він містить перелік інтернатних навчальних закладів, плата за утримання вихованців в яких не справляється з одиноких матерів (батьків).

Проте, професійно-технічні училища соціальної реабілітації у зазначеному переліку не містяться та до категорії інтернатних навчальних закладів не належать.

Тобто, пославшись на п. 3.4 зазначеного Порядку на обґрунтування своїх висновків, апеляційний суд не звернув уваги на те, що Макіївське професійне училище соціальної реабілітації ім. А.С. Макаренка є учбово-виробничим закладом закритого типу Міністерства освіти і науки України для перевиховання неповнолітніх, які скоїли злочин, і не є інтернатним закладом.

Також є помилковим посилання суду апеляційної інстанції на ухвалу Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 02 червня 2016 року у справі, якою роз'яснено, що утримання у навчально-виховній установі здійснюється відповідно до вимог п. 17 Положення про професійне училище соціальної реабілітації, а саме: за рахунок коштів державного бюджету, оскільки норми цього пункту стосуються порядку розподілу коштів між бюджетами, зокрема, акцентовано увагу саме на державному фінансуванні, а не іншому виді фінансування, зокрема, комунальному чи самофінансуванні.

Апеляційний суд на порушення вимог ст. ст. 212-214 ЦПК України на викладене вище уваги не звернув, не встановив фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Вирішуючи спір, апеляційний суд також не звернув увагу й на те, що відшкодування витрат на утримання в Макіївському професійному училищі соціальної реабілітації ім. А.С. Макаренка неповнолітнього ОСОБА_4 відповідно до Закону України «Про органи і служби у справах дітей та спеціальні установи для дітей» не є аліментами у розумінні СК України.

За таких обставин рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу заступник прокурора Кіровоградської області в інтересах держави Україна в особі Макіївського професійного училища соціальної реабілітації імені А.С.Макаренка та неповнолітнього ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Полтавської області від 16 серпня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І.Журавель

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик