Справа № 369/6915/16-ц Головуючий у І інстанції Дубас Т. В.
Провадження № 22-ц/780/651/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 40 31.01.2017
РІШЕННЯ

Іменем України

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючогоОСОБА_1,
суддівОСОБА_2, ОСОБА_3,
при секретаріОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Києво - Святошинського районного суду Київської області від 23 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Центральної районної лікарні Києво - Святошинського району, ОСОБА_6 про захист ділової репутації, гідності та честі, відшкодування матеріальної та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2016 року ОСОБА_5 звернулась з позовом до Центральної районної лікарні Києво - Святошинського району, ОСОБА_6 про захист ділової репутації, гідності та честі, відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

В обґрунтування вимог вказувала, що 01.04.2016 року приблизно о 15 год. вона вдома займалася прибиранням кухні. Під час прибирання випадково травмувала ліву гомілку і родичі відразу відвезли її до Центральної районної лікарні Києво-Святошинського району, яка розташована у м.Боярка, вул.Соборності (40 річчя Жовтня), 51 до приймального покою.

При огляді у лікарні, який відбувся приблизно о 16 год., у позивача виявили перелом лівої гомілки, що підтверджується довідкою №1781 від 01.04.2016 року.

Прийом здійснював лікар-травматолог ОСОБА_6, який під час огляду натякав на те, щоб позивач його «подякувала» матеріально, на що вона відповіла, що сама являється медичним працівником та просила робити свою справу сумлінно. В наслідок чого, маючи на меті свої «інтереси» та для створення якихось незручностей лікар зразу ж заявив, що позивач перебуває у стані алкогольного спяніння та на свій розсуд у довідці №1781 від 01.04.2016 року зробив запис - 0,7% (проміле) сп'яніння. При цьому будь-яких аналізів крові, сечі і т.і. у позивача не брали.

Позивача це вкрай обурило і одразу ж її батько та донька відвезли її до Київського обласного наркологічного центру (смт Глеваха) де позивача фахово обстежили взявши на досліди кров та сечу. ОСОБА_6 того, вона два рази дихала в апарат для виявлення алкоголю в організмі. Всі дослідження, які проходили в період з 17-50 до 18-25, дали негативний результат - не виявили у позивача будь-яких ознак алкогольного спяніння, що підтверджується протоколом №22 від 01.04.2016 року.

Просила зобовязати Центральну районну лікарню Києво-Святошинського району та лікаря-травматолога ОСОБА_6 у письмовому вигляді принести їй свої вибачення за базпідставне звинувачення її у алкогольному спянінні під час надання медичної допомоги 01.04.2016 року, вирішити питання щодо судових витрат та стягнути з Центральної районної лікарні Києво-Святошинського району та лікаря-травматолога ОСОБА_6 солідарно завдану позивачу моральну шкоду у розмірі 10 000 грн.

Рішенням Києво - Святошинського районного суду Київської області від 23 листопада 2016 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі позивач вказує на незаконність і необґрунтованість рішення суду про відмову в задоволенні позову через порушення норм матеріального та процесуального права, а також неповноту з'ясування обставин, що мають значення для справи.

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно з довідки № 1781 від 01 квітня 2016 року виданої Центральною районною лікарнею Києво - Святошинського району, 01.04.2016 року ОСОБА_5 о 16 год. 00 хв. звернулась до лікарні за медичною допомогою у звязку з травмуванням лівої гомілки і розривом дельтовидного сухожилля.

Огляд позивача проводив лікар ОСОБА_6, та відповідно вищезазначеної довідки ним було зафіксовано наявність алкогольного спяніння у позивача 0,1 0,7 % (проміле).

Не погоджуючись з зазначенням в довідці виданої лікарем Центральної районної лікарні Києво-Святошинського району ОСОБА_6 наявності алкогольного спяніння, позивач звернулась до Київського обласного наркологічного диспансеру стосовно медичного огляду для встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану спяніння.

Згідно протоколу № 22 медичного огляду для встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану спяніння ОСОБА_5 складеного 01 квітня 2016 року, вбачається що відповідно до огляду проведеного 01.04.2016 р. 17-50 хв. 18-25 хв. в сечі та в крові спирту етилового не знайдено.

Позивач звернулась до головного лікаря Центральної районної лікарні Києво-Святошинського району ОСОБА_7 із заявою щодо надання письмових пояснень відносно дій лікаря ОСОБА_6 та медсестри для подальшого вирішення питання в прокуратурі.

Центральна районна лікарня Києво-Святошинського району листом від 30.05.2016 р. № 337 надала позивачу відповідь про те що, гр. ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 зверталась за медичною допомогою 01.14.16 о 16.00 їй було проведено огляд на стан спяніння та проведено тест на наявність алкоголю в видихаємому повітрі агрегатом Алконт 01С1 16.00-16.20 0,7 % (двічі, про що свідчать записи в журналі). Керуючись наказом № 36 від 01.03.16 під час невиробничої побутової травми не складається протокол для встановлення факту вживання алкоголю.

Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції вказував, що предметом спору у даному випадку є довідкова інформація, зазначена відповідачем у довідці 01.04.2016 року № 1781. Вказана довідка недійсною не визнавалася, а згадана інформація, що в ній зазначена не може бути визнано недостовірною, оскільки в її основу було покладено відповідне оціночне судження взяте з медичного приладу.

Судова колегія не погоджується із вказаними висновками місцевого суду, виходячи із наступного.

Згідно зі ст. 275 ЦК України фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу. Захист особистого немайнового права може здійснюватися також іншим способом відповідно до змісту цього права, способу його порушення та наслідків, що їх спричинило це порушення.

Частини перша, шоста, сьома ст. 277 ЦК України передбачають, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

Стаття 16 ЦК України визначає право кожної особи звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права або інтересу, а також встановлює належні способи їх захисту.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту субєктивних цивільних прав слід розуміти закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Згідно п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 року «Про судову практику про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

З розяснень, даних Пленумом Верховного Суду України в абз. першому п. 6 своєї постанови від 27 лютого 2009 року №1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", вбачається, що позови про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі предявити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сім'ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні особисті немайнові права.

Пунктом 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" передбачено, що згідно з положеннями статті 277 ЦК і статті 10 ЦПК обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Відповідно до положення ч. 4 ст. 10 ЦПК України, яка також покладає і на суд певні обов'язки зі створення для сторін змагального процесу, суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що розповсюдження недостовірної, на думку позивача, інформації сталося внаслідок видачі довідки, яка містила цю недостовірну інформацію.

При цьому, позивач просила зобовязати Центральну районну лікарню Києво-Святошинського району та лікаря-травматолога ОСОБА_6 у письмовому вигляді принести їй свої вибачення за базпідставне звинувачення її у алкогольному спянінні під час надання медичної допомоги 01.04.2016 року, тобто в порушення вимог ч.7 ст. 277 ЦК України, обрала інший спосіб спростування інформації, ніж тей, у який дана інформація була поширена.

Отже, суд першої інстанції в порушення ч. 4 ст. 10 ЦПК України, не сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи не роз'яснив позивачу, його права та обов'язки, зокрема, щодо зміни та уточнення позовних вимог та не попередив позивача про наслідки вчинення або невчинення таких процесуальних дій.

Оскільки, на стадії апеляційного розгляду, відповідно до ст. 303 ЦПК України апеляційний суд розглядає справу в межах вимог, заявлених у суді першої інстанції і відповідно до ст. 307 ЦПК України, апеляційний суд не наділений повноваженнями щодо залучення змінених або уточнених позовних вимог, вказані недоліки не можуть бути усунуті при розгляді справи апеляційним судом, а відтак, і з"ясування обставин, що мають значення для справи є неможливим, оскільки позивачем невірно було обрано спосіб захисту своїх інтересів.

Таким чином, ухвалене судом першої інстанції рішення не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обгрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову з інших підстав.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Києво - Святошинського районного суду Київської області від 23 листопада 2016 року скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Р.В.Березовенко

Судді: С.В.Лівінський

ОСОБА_3