Справа № 225/6500/16-ц
Провадження № 2/225/302/2017
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

25 січня 2017 року м. Торецьк

Дзержинський міський суд Донецької області в складі:

головуючого - судді Нємиш Н.В.,

за участю секретаря судового засідання - Андрієвої Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Торецька цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди батька,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 року позивачем подано позов, в якому вона просить надати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженці м. Донецьк Донецької області, тимчасовий дозвіл на виїзд за межі території України до країн дальнього та ближнього зарубіжжя у супроводі матері ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженки м.Донецьк Донецької області, без дозволу (згоди) та супроводу батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, до досягнення дитиною шістнадцятирічного віку.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що перебувала з відповідачем у шлюбі, від якого вони мають неповнолітню дитину - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Дитина на теперішній час проживає разом з позивачем у м. Запоріжжя. Відповідач з 2014 року з дитиною не бачиться, раніше проживав в м.Донецьк, на теперішній час його місцезнаходження невідоме, матеріально дитину не утримує, має заборгованість за аліментами. Позивач має намір забезпечити повноцінний відпочинок дитині в країнах Шенгенської зони, а саме у Польщі, для покращення її стану здоров'я, фізичного та духовного розвитку. Оскільки місцеперебування відповідача невідоме, позивач не має змоги отримати від нього дозвіл на тимчасовий виїзд дитини за кордон, тому звернулась з відповідним позовом до суду.

Представник позивача в судове засідання не з'явилась, суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності.

Відповідач в судове засідання не з'явився, був належним чином повідомлений через засоби масової інформації, про місце та час розгляду справи, про причини неявки суд не інформував. Судом винесено ухвалу про заочний розгляд справи.

Представник третьої особи- служби у справах дітей Донецької обласної адміністрації в судове засідання не з'явився.

Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що сторони по справі мають неповнолітню дитину - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.18).

Судом встановлено, що неповнолітня дитина проживала разом з позивачем в м. Донецьк та у зв'язку з проведення АТО разом з нею виїхала до м.Запоріжжя (а.с.28).

Позивач має намір виїхати з дитиною за межі території України з метою лікування та оздоровлення дитини. Оскільки відповідач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, тобто на неконтрольованій території України в районі проведення антитерористичної операції, на теперішній час його місцезнаходження невідоме, вона не має змоги отримати від нього дозвіл на тимчасовий виїзд дитини за кордон.

У зв'язку з цим суд зазначає.

Згідно із ч.7 ст.7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, встановлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст.155 Сімейного кодексу України, здійснення батьківських прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

При цьому, згідно з приписами ч.ч.2-4 ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину.

Крім того, відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

При цьому, як визначено ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. При цьому, переміщення або утримування дитини розглядаються як незаконні, якщо: при цьому порушуються права піклування про дитину, що належать будь - якій особі, установі або іншому органу, колективно або індивідуально, відповідно до законодавства держави, у якій дитина постійно мешкала до переміщення або утримування; та у момент переміщення або утримування ці права ефективно здійснювалися, колективно або індивідуально, або здійснювалися б, якби не переміщення або утримування.

Статтею 18 Конвенції про права дитини визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Отже, сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків у всіх правах і обов'язках відносно своїх дітей. Законодавством визначено права та обов'язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини, що вони повинні бути непорушними в незалежності від сосунків батьків між собою.

У відповідності до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлені законом.

Згідно ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Перелік документів та порядок перетину кордону визначено Законом України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 (у редакції постанови КМУ від 25.08.2010 року №724) "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України",

Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 (у редакції постанови КМУ від 25.08.2010 року №724), передбачається, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі осіб, які уповноважені обома батьками, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою обох батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі.

Згідно ч. 2 ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього може бути дозволено на підставі рішення суду.

У разі відсутності згоди одного з батьків питання про виїзд неповнолітнього за кордон вирішується судом за позовом іншого з батьків зі з'ясуванням питання про державу прямування та відповідний часовий проміжок перебування дитини у цій державі, строку та мети виїзду.

Таким чином, позовні вимоги щодо надання дозволу для виїзду дитини за кордон строком до 16 років задоволенню не підлягають, оскільки надання згоди за рішенням суду дозволу на майбутнє на виїзди дитини без згоди батька за кордон суперечить положенням чинного законодавства, які визначають рівність прав та обов'язків батьків відносно виховання дитини та фактично можуть позбавити батька дитини брати участь у вихованні та спілкуванні з дитиною.

В той же час, приймаючи до уваги зазначені вище положення законодавства, необхідність проведення оздоровлення дитини на межами території України, суд може надати право на виїзд дитини строком на один рік. Тому вимоги в цій частині позову підлягають частковому задоволенню. При виникненні знов питання про необхідність виїзду дитини за кордон, позивач не позбавлений права звернутися до суду з аналогічним позовом.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди батька - задовольнити частково.

Надати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженці м. Донецьк Донецької області, тимчасовий дозвіл на виїзд за межі території України до країн дальнього та ближнього зарубіжжя, а саме до Польщі, Болгарії, Германії, Іспанії та Російської Федерації у супроводі матері ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженки м.Донецьк Донецької області, або уповноваженої нею особи, без дозволу (згоди) та супроводу батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, з дати набрання судовим рішенням законної сили до 25 січня 2018 року.

Надати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженці м.Донецьк Донецької області, або уповноваженій нею особі дозвіл на виготовлення проїзних документів для тимчасового виїзду або супроводу неповнолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки м. Донецьк Донецької області, за межі території України до країн дальнього та ближнього зарубіжжя, а саме до Польщі, Болгарії, Германії, Іспанії та Російської Федерації з дати набрання судовим рішенням законної сили до 25 січня 2018 року.

В решті позовних вимог - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто Дзержинським міським судом за письмовою заявою відповідача, яка подається протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції або Дзержинським міським судом за наслідками розгляду заяви про перегляд заочного рішення.

Позивачем рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Донецької області через Дзержинський міський суд на протязі десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя: