У х в а л а

іменем україни

22 березня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Демяносова М.В.,

ІваненкоЮ.Г.,

Ситнік О.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_7, про витребування майна з чужого незаконного володіння, за касаційною скаргою ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_8 на рішення апеляційного суду м. Києва від 07 грудня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_7, про витребування майна з чужого незаконного володіння, посилаючись на те, що відповідно до договору купівлі-продажу укладеного 27 березня 1996 року на товарній біржі «Українська біржа Десятинна» він придбав у ОСОБА_9 квартиру АДРЕСА_1.

01 квітня 1996 року право власності позивача на квартиру було зареєстровано у Київському міському БТІ за реєстровим № 4995 в реєстровій книзі д.235- 205.

20 серпня 2012 року ОСОБА_10 придбала на прилюдних торгах з реалізації арештованого нерухомого майна - квартиру АДРЕСА_1, яка належала позивачу.

За результатом прилюдних торгів, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_11 29 жовтня 2012 року ОСОБА_10 було видано свідоцтво про придбання квартири, зареєстрованого в реєстрі нотаріальних дій № 1357 та зареєстрованого в державному реєстрі прав на нерухоме майно № 264262 від 28 січня 2013 року.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 21 липня 2015 року визнано недійсними за результатами проведених прилюдних торгів Протокол №2-К-182-ДН-а від 20 серпня 2012 року проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, що належить ОСОБА_4, затверджений заступником директора ПП «Спеціалізоване підприємство Юстиція» ОСОБА_12 та акт державного виконавця про реалізацію арештованого майна від 05 вересня 2012 року № 160/7 затверджений начальником ДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві ОСОБА_13.

Визнано недійсним свідоцтво від 29 жовтня 2012 року, видане приватним нотаріусом Київського міського нотаріального жругу ОСОБА_14 про придбання ОСОБА_6 квартири АДРЕСА_1 з прилюдних торгів, зареєстроване в реєстрі зотаріальних дій за № 1357 та зареєстроване в Державному реєстрі прав на зерухоме майно за № 264262 від 28 січня 2013 року.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 28 жовтня 2015 року рішення Дніпровського районного суду залишено без змін. Рішення Дніпровського районного суду м. Києва набрало законної сили 28 жовтня 2015 року.

16 березня 2016 року ОСОБА_10 за договором іпотеки передала у власність ОСОБА_7 квартиру АДРЕСА_1.

28 березня 2016 року ОСОБА_5 відповідно до договору купівлі- продажу придбала у ОСОБА_7 вказану квартиру.

ОСОБА_4 просив позовні вимоги задовольнити.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 14 вересня 2016 року позовні вимоги задоволено.

Витребувано в ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 судові витрати у справі в сумі 7 165 грн 60 коп.

Скасовано арешт накладений на квартиру АДРЕСА_1 ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 30 травня 2016 року.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 07 грудня 2016 року рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 14 вересня 2016 року скасовано, ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Установлено, що постановою державного виконавця ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві від 27 лютого 2010 року було відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-912/1, виданого Дніпровським районним судом м. Києва 10 лютого 2010 року, зі стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_15 заборгованості з аліментів, неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів у розмірі 154 350,01 грн.

15 червня 2010 року державним виконавцем складено акт опису та арешту майна боржника АА № 027306, яким описано квартиру АДРЕСА_1.

05 вересня 2012 року начальником ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві складено та затверджено акт № 160/7 про реалізацію арештованого майна.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що рішення суду про стягнення заборгованості з аліментів є чинним, кошти з реалізації спірної квартири було перераховано на погашення заборгованості з аліментів.

ОСОБА_6 придбала спірну квартиру в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 21 липня 2015 року, яке набрало законної сили, визнано недійсними за результатами проведених прилюдних торгів протокол № 2-К-182-ДН-а від 20 серпня 2012 року проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, що належить ОСОБА_4, затверджений заступником директора ПП «Спеціалізоване підприємство Юстиція» ОСОБА_12 та акт державного виконавця про реалізацію арештованого майна від 5 вересня 2012 року № 160/7, затверджений начальником ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві ОСОБА_16

У разі відчуження майна за відплатним договором відповідно до ч. 1 ст. 388 ЦК України власник має право витребувати це майно від добросовісного набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі (п. п. 1 - 3 зазначеної статті). Наявність у діях власника майна волі на передачу цього майна виключає можливість його витребування від добросовісного набувача. Під час розгляду вимог про витребування майна у його набувача мають бути враховані всі умови, передбачені ст. 388 ЦК України (правова позиція Верховного Суду України викладена в постанові Верховного Суду України від 06 грудня 2010 року у справі № 3-13гс10). При вирішенні спорів про витребування майна з чужого незаконного володіння відповідно до ст. ст. 387, 388 ЦК України необхідно встановити, чи вибуло спірне майно з володіння власника або особи, якій він передав його у володіння, за наявності на це згоди законного розпорядника зазначеного майна (правова позиція Верховного Суду України викладена в постанові Верховного Суду України від 28 березня 2011 року у справі № 3-17гс11).

Відповідно до ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Згідно із ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:

1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;

2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;

3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 11 лютого 2015 року у справі № 6-1цс15.

Враховуючи встановлені у справі обставини та норми чинного законодавства, які підлягають до застосування у спірних правовідносинах, колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про відмову в задоволенні позову, оскільки спірна квартира була продана у порядку, встановленому для виконання судових рішень, відповідно ОСОБА_6 набула право власності на цю квартиру в такому ж порядку, що, відповідно до ч. 2 ст. 388 ЦК України, виключає можливість витребування у неї спірного майна.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права при його ухваленні та в основному зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_8 відхилити, рішення апеляційного суду м. Києва від 07 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: М.В. Дем'яносов

Ю.Г. Іваненко

О.М.Ситнік