ЄУН №337/4858/16-ц
Провадження №2/337/214/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

07 лютого 2017 року Хортицький районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді - Сидорової М.В.

при секретарі Коваленко В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми позики та процентів за договором позики, -

В С Т А Н О В И В:

08.12.2016р. ОСОБА_1 звернувся до суду позовом до ОСОБА_2 про стягнення суми позики та процентів за договорами позики, який після збільшення позовних вимог, обґрунтовує тим, що в період з 12.11.2015р. по 12.08.2016р. між ним та відповідачем було укладено договори позики, за якими відповідач отримала від нього грошові кошти. Факт передачі грошей підтверджується розписками, написаними власноруч відповідачем. Так, згідно розписки від 12.11.2015р. відповідач отримала грошові кошти в розмірі 1050,00грн., згідно розписки від 29.11.2015р. відповідач отримала грошові кошти в розмірі 50,00 доларів США (що є еквівалентом 1359,61 грн. за курсом НБУ станом на 30.01.2017р.), згідно розписки від 09.12.2015р. - 1000,00грн. зі строком повернення до 20.05.2016р., згідно розписки від 18.12.2015р. - 1300,00грн зі строком повернення до 05.05.2016р., згідно розписки від 05.01.2016р. - 1500,00грн. зі строком повернення до 05.05.2016р., згідно розписки від 16.02.2016р. - 520,00 грн. зі строком повернення до 18.04.2016р., згідно розписки від 12.03.2016р. 50,00 доларів США (що є еквівалентом 1359,61 грн. за курсом НБУ станом на 30.01.2017р.) зі строком повернення до 05.05.2016р., згідно розписки від 22.03.2016р. - 500,00грн. зі строком повернення до 05.05.2016р., згідно розписки від 31.03.2016р. 50,00 доларів США (що є еквівалентом 1359,61 грн. за курсом НБУ станом на 30.01.2017р.) зі строком повернення до 05.05.2016р., згідно розписки від 12.08.2016р. - 4800,00 грн. зі строком повернення до 20.08.2016р. Оскільки відповідач запозичені грошові кошти в визначений в розписках строк та на вимогу не повернула, просить стягнути з відповідачки вказану суму.

Крім того зазначає, що оскільки позичальник своєчасно не повернула суми позики, то вона повинна сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України, а саме сплатити суму боргу з урахуванням трьох процентів річних від простроченої суми. За розрахунками позивача за час прострочення виконання відповідачем своїх зобовязань за договорами позики, сума 3% річних на суму заборгованості в загальному розмірі становить 296,11 грн.

Таким чином позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за договорами позики в розмірі 14748,83 грн., а також суму 3% річних на суму заборгованості 296,11 грн., а всього 15044,94 грн.

В судовому засіданні позивач та його представник ОСОБА_3 позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві, просили позов задовольнити. Позивач ОСОБА_1 також пояснив, що відповідач неодноразово отримувала у нього грошові кошти у позику, про що надавала власноруч написані розписки. В строк, зазначений у розписках, а також на його усну вимогу про повернення грошових коштів, отриманих в борг, відповідачка борги не повертає. В розписках від 12.11.2015р та 29.11.2015р. не зазначено конкретної дати повернення, але сторони домовлялись про повернення вказаних сум до 05.05.2016р. Саме тоді він звертався до відповідачки за повернення вказаних коштів, але остання їх не повернула.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявилась, про день та час слухання справи сповіщалась належним чином, а тому відповідно до ст.ст. 169, 224 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача по наявних у справі документах, шляхом постановлення заочного рішення.

Суд, вислухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши письмові доказі вважає позов таким, що підлягає задоволенню через наступне.

Стаття 10 ЦПК України, закріплює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За змістом ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є реальним, одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обовязки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей і може не співпадати з датою складання розписки або письмового договору, які посвідчують цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки (нотаріально посвідченого договору) має передувати факт передачі коштів у борг.

Частиною 1 ст.1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобовязаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Відповідно до вимог ч.3 ст.1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідно до вимог ст.545 ЦК України кредитор, прийнявши виконання зобов'язання, повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредитору борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку.

Судом встановлено, що згідно розписки від 12.11.2015р. відповідач ОСОБА_2 запозичила у позивача ОСОБА_1 грошову суму в розмірі 1050,00грн., яку зобовязалась повернути після продажу квартири (а.с.13).

Згідно розписки від 29.11.2015р. відповідач ОСОБА_2 запозичила у позивача ОСОБА_1 грошову суму в розмірі 50,00 доларів США, які зобовязалась повернути після продажу квартири (а.с.12).

Згідно розписки від 09.12.2015р. відповідач ОСОБА_2 запозичила у позивача ОСОБА_1 грошову суму у розмірі 1000,00грн. зі строком повернення 20.05.2016р. (а.с.11),

Згідно розписки від 18.12.2015р. відповідач ОСОБА_2 запозичила у позивача ОСОБА_1 грошову суму в розмірі 1300,00 грн. зі строком повернення 05.05.2016р. (а.с.10).

Згідно розписки від 05.01.2016р. відповідач ОСОБА_2 запозичила у позивача ОСОБА_1 грошову суму в розмірі 1500,00грн. зі строком повернення до 05.05.2016р. (а.с.9).

Згідно розписки від 16.02.2016р. відповідач ОСОБА_2 запозичила у позивача ОСОБА_1 грошову суму в розмірі 520,00 грн. зі строком повернення до 18.04.2016р. (а.с.7).

Згідно розписки від 12.03.2016р. відповідач ОСОБА_2 запозичила у позивача ОСОБА_1 грошову суму в розмірі 50,00 доларів США зі строком повернення до 05.05.2016р. (а.с.8).

Згідно розписки від 22.03.2016р. відповідач ОСОБА_2 запозичила у позивача ОСОБА_1 грошову суму в розмірі 500,00 грн. зі строком повернення до 05.05.2016р. (а.с.6).

Згідно розписки від 31.03.2016р. відповідач ОСОБА_2 запозичила у позивача ОСОБА_1 грошову суму в розмірі 50,00 доларів США зі строком повернення до 05.05.2016р. (а.с.5).

Згідно розписки від 12.08.2016 року відповідач ОСОБА_2 запозичила у позивача ОСОБА_1 грошову суму в розмірі 4800,00 грн. зі строком повернення до 20.08.2016р. (а.с.4).

Про отримання грошових коштів та зобовязання їх повернути в певний строк відповідач затвердила своїм підписом.

Розписки написані власноручно відповідачкою, останньою заперечень щодо недостовірності розписок суду не подано, що також підтверджує факт укладання договорів позики між нею та позивачем та фактом передачі їй позивачем грошових коштів.

Оригінали всіх вказаних розписок були оглянуті в судовому засіданні.

Зясувавши повно, всебічно та обєктивно обставини даної справи, оцінивши надані сторонами докази, проаналізувавши вищевикладені вимоги діючого законодавства, суд вважає встановленим та доведеним, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 у період з 12.11.2015р. по 12.08.2016р. уклали 10 договорів позики, відповідно до яких остання отримала від ОСОБА_1 грошові кошти в загальній сумі 10670,00 грн. та 150 доларів США, які зобовязалась повернути.

Судом також встановлено, що відповідач свої зобовязання повернути позивачу займані грошові кошти в обумовлених в розписках строк та на вимогу позивача, не виконала, до теперішнього часу запозичені гроші не повернула.

Вказані обставини підтверджуються наявність у позивача оригіналів вищевказаних розписок та відсутністю інших доказів повернення відповідачкою суми боргу за розписками.

Відповідно до ч.1 ст.533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом із тим ч. 2 ст.533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов'язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня.

У національній валюті України підлягають стягненню всі складові грошового зобов'язання, передбачені, зокрема, у ст.1048 ЦК України, а також при застосуванні ст.625 ЦК України.

На підставі викладеного, оскільки відповідачка не виконала взяті зобов'язання щодо повернення сум позики в строки, визначені в розписках та на вимогу позивача, то з неї на користь позивача підлягає стягненню сума боргу за договорами позики за розписками в загальній сумі 14748,83 грн. (10670,00 грн. + 4078,83 грн. (еквівалент 150 доларів США за курсом НБУ (100 доларів США = 2719,2242 грн.) станом на 30.01.2017р.)).

При вирішенні вимог про стягнення з відповідачки трьох процентів річних від прострочених сум станом на 30.01.2017р., суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України.

Згідно із ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Проценти, передбачені ст. 625 ЦК України, за своєю природою є відшкодуванням кредитору понесених втрат за несвоєчасне повернення грошових коштів і застосовуються із дня, наступного за днем, який визначено сторонами, як строк виконання зобов'язання.

Виходячи з викладеного, три проценти річних від прострочених сум за договорами позики, які оформлені десятьма розписками, складають в загальній сумі 296,11 грн. з наступного розрахунку: сума заборгованості за розпискою х 3% / 365 дн. х кількість днів прострочення. Загальна сума визначається шляхом додавання розрахованих 3% річних за кожною розпискою.

Отже, суд погоджується із наданим позивачем розрахунком 3% річних, який базується на даних, які знайшли своє належне документальне підтвердження та обґрунтування.

Таким чином, загальна сума, яку відповідач повинна сплатити позивачу за договорами позики становить 15044,94 грн., що складається з: 14748,83грн. - основний борг за розписками, 296,11 грн. - 3% річних від простроченої суми.

Отже позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Керуючись ст.ст.625, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України, ст.ст.10, 11, 60, 79, 84, 88, 212, 213, 214 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 про стягнення суми позики та процентів за договором позики - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_2, заборгованість за договорами позики в сумі 14748,83 грн., три проценти річних від простроченої суми в розмірі 296,11 грн., а також сплачений судовий збір в розмірі 551,20 грн., а всього 15596 (пятнадцять тисяч пятсот девяносто шість) гривень 14 копійок.

Рішення може бути оскаржене позивачем до апеляційного суду Запорізької області через Хортицький районний суд м.Запоріжжя протягом десяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте на підставі заяви відповідача, поданої до Хортицького районного суду міста Запоріжжя на протязі десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя М.В.Сидорова