УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Умнової О.В., Ткачука О.С., Фаловської І.М.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «Агрогран» про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним, за касаційною скаргою ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 19 квітня 2016 року, -

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати недійсним договір оренди землі від 22 лютого 2012 року, укладений між позивачем та товариством з обмеженою відповідальністю «Агрогран», зареєстрований у відділі Держкомзему у Добровеличківському районі Кіровоградської області 26 липня 2012 року.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_4 на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 5,00 га, яка розташована на території Олексіївської сільської ради Добровеличківського району Кіровоградської області. У 2015 році позивачу стало відомо, що у 2012 році між ним та товариством з обмеженою відповідальністю «Агрогран» на вказану земельну ділянку укладено договір оренди строком на 11 років. Позивач зазначив, що даний договір оренди землі та акти прийому-передачі він не підписував. Повноваження по довіреності на підписання такого договору та актів нікому не передавав. Підпис у договорі оренди від його імені йому не належить.

Рішенням Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 14 березня 2016 року позов задоволено. Визнано недійсним договір оренди землі від 22 лютого 2012 року, укладений між ОСОБА_4 та товариством з обмеженою відповідальністю «Агрогран», зареєстрований у відділі Держкомзему у Добровеличківському районі Кіровоградської області 26 липня 2012 року за №04138. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 19 квітня 2016 року рішення районного суду скасовано з ухваленням нового рішення, яким відмовлено у задоволенні позову.

Позивач, не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його скасувати та залишити в силі рішення місцевого суду.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Дослідившиматеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступного.

Згідност. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Колегією суддів встановлено та вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний суд дав належну оцінку законності та обґрунтованості рішення місцевого суду. Належним чином перевірив встановлені судом фактичні обставини справи з урахуванням зібраних доказів та дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, у зв'язку із чим, обґрунтовано скасував рішення місцевого суду та вирішив спір по суті.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що належна ОСОБА_4 земельна ділянка площею 5,00 га, яка розташована на території Олексіївської сільської ради Добровеличківського району Кіровоградської області, згідно договору оренди землі від 22 лютого 2012 року та акту прийому-передачі земельної ділянки, була передана ним в строкове платне користування терміном на 11 років товариству з обмеженою відповідальністю «Агрогран». Здійснена державна реєстрація договору у відділі Держкомзему у Добровеличківському районі Кіровоградської області 26 липня 2012 року за №04138 (а.с.6-7).

Відповідно до заяви та розписці від імені ОСОБА_4 на ім'я директора ТОВ «Агрогран», датованих 25 липня 2012 року, позивач, за його вимогою, отримав орендну плату за передану у користування згідно договору земельну ділянку у розмірі 9994,30 грн. (а.с.22).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що згідно висновку судової почеркознавчої експертизи № 2312 від 29 січня 2016 року, підпис від імені ОСОБА_4 у спірному договорі - розділ 15 «Орендодавець», в актах приймання-передачі земельної ділянки від 22 лютого 2012 року, а також підписи від імені ОСОБА_4 в заяві від 25 липня 2012 року та у розписці від 25 липня 2012 року, виконані не самим ОСОБА_4, а іншою особою.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновком місцевого суду в цій частині, оскільки є доведеним, що позивач договір оренди не підписував і укладений правочин не відповідає внутрішній волі позивача.

Скасовуючи рішення місцевого суд, апеляційний суд правильно виходив з того, що спірний договір оренди укладено 22 лютого 2012 року. Позивач звернувся до суду 29 жовтня 2015 року, після закінчення загального трирічного строку звернення до суду. Стороною відповідача під час розгляду справи у суді першої інстанції заявлено про застосування строків позовної давності (а.с.18).

В ході розгляду справи, суд апеляційної інстанції, належним чином оцінивши надані сторонами докази, як кожному окремо, так і у їх сукупності дійшов обґрунтованого висновку, що позивач, об'єктивно та суб'єктивно, міг довідатися та довідався у 2012 році про спірний договір оренди земельної ділянки, який він не укладав. Оскільки позивач спірний договір оренди земельної ділянки, після проведення його державної реєстрації, отримав 17 серпня 2012 року, що посвідчено його підписом (а.с.112-119). Належність підпису позивачу не спростовано належними доказами. Крім того, встановлено, що у родині позивача, зокрема, батьком позивача - ОСОБА_6, також передані земельні ділянки ТОВ «Агрогран» за укладеними у листопаді 2012 року договорами оренди.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку, що оскільки сплинув строк позовної давності, про застосування якої було заявлено представником відповідача, наявні правові підстави для відмови у задоволенні позову.

При вирішенні даної справи судом апеляційної інстанції правильно визначений характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Інші доводи касаційної скарги фактично стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноваження суду касаційної інстанції.

За таких обставин, правові підстави для скасування оскаржуваного рішення відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_5 відхилити.

Рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 19 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Умнова
О.С. Ткачук
І.М. Фаловська