Справа № 415/195/17
Провадження № 2/415/536/17
31 травня 2017 року м. Лисичанськ
Лисичанський міський суд Луганської області в складі:
головуючого судді Краснокутської М.О.,
за участі секретаря Тимофієвої О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Лисичанську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
Представник позивача ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 звернулась до Лисичанського міського суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на те, що вона є власником квартири АДРЕСА_1, згідно свідоцтва про право власності на житло від 16 січня 2001р., виданого Державною холдинговою компанією «Лисичанськвугілля». В цій квартирі з 23.11.2001 року зареєстрований її син ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, як член сімї. Відповідач з травня 2014 року не мешкає в квартирі, забрав усі свої речі, переїхав жити до РФ. Позивач сплачує за комунальні послуги за відповідача, не має можливості розпоряджатись своїм власним майном та оформити державну субсидію на сплату комунальних послуг. Відповідач не заперечує проти зняття його з реєстраційного обліку з належної відповідачу квартири, але не має можливості приїхати до м. Лисичанськ. Відповідач не мешкає в квартирі з 2014 року, домовленіст про збереження за ним права на користування житловим приміщенням в належній позивачу квартирі відсутня. Позивач не перешкоджає відповідачу проживати в квартирі, але він добровільно виїхав з неї. Просить суд визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_2.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надала суду письмову заяву, в якій просила справу розглядати за її відсутності, позов підтримала, просила задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала.
Представник позивача ОСОБА_3 в судове засідання не зявилась, надала суду письмову заяву, в якій просила справу розглядати за її відсутності, позов підтримала. проти ухвалення заочного рішення не заперечувала.
Відповідач ОСОБА_2 в судові засідання, призначені на 26.04.2017 року, 22.05.2017 року та 31.05.2017 року не зявився, про день, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, про причину неявки суд не повідомив, будь-яких заяв від відповідача на адресу суду не надходило.
Згідно з ч.4 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним ином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення)
Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Позивач та представник позивача не заперечували проти ухвалення заочного рішення у справі.
У звязку з наведеним, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи, а матеріали, що у справі, достатніми для цього.
Свідок ОСОБА_4, допитана у попередніх судових засіданнях, пояснила, що є сусідкою ОСОБА_2 Світ лани і їй достименно відомо, що ОСОБА_2 не мешкає за адресою своєї реєстрації з 2014 року, оскільки з початком проведення АТО він виїхав до РФ. Його особисті речі за місцем реєстрації відсутні. ОСОБА_1 не перешкоджає синові мешкати в квартирі, проте він не повертається з власної волі.
Свідок ОСОБА_5, допитана у попередніх судових засіданнях, пояснила, що знайома з ОСОБА_1 з дитинства і йї відомо, що ОСОБА_2 не мешкає за адресою своєї реєстрації з 2014 року. Виїхав добровільно, при цьому забрав майже всі свої речі. Олег мешкає десь в Росії і повернутися за цей час не намагався, мати не чинить перешкод для його мешкання в квартирі.
Вислухавши пояснення свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступного.
Відповідно до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4.11.1950 року, підписана від імені України 9 листопада 1995 року та ратифікована Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.
Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним, ніхто не може бути обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Згідно зі свідоцтвом про право власності на житло від 16.01.2001 року, Державна холдингова компанія «Лисичанськвугілля», посвідчує, що квартира, яка знаходиться за адресою: м. Новодружеськ, вул. Космонавтів, 2/8, дійсно належить на праві приватної власності ОСОБА_1. Загальна площа квартири становить 55,4 кв.м. Свідоцтво видане згідно розпорядження № 4103 від 16.01.2001р., про що зроблено відповідний запис в реєстраційну книгу за № 529, кн. 24, від 22.01.2001 р. (а.с.8).
Згідно з довідкою Голови вуличного комітету ОСОБА_6 від 22.12.2016 року, ОСОБА_2 не мешкає за адресою АДРЕСА_3 з травня 2014 року (а.с.7).
Відповідно до довідки про склад сімї та/або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб Відділу адміністративних послуг Лисичанської міської ради № 8597/10-02 від 15.12.2016 року, за адресою: АДРЕСА_4 зареєстровані ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 власник, ОСОБА_2 син (а.с.6).
Згідно з довідкою Лисичанського комунального автотранспортного підприємства б/н від 31.05.2017 року та копією особового рахунку, послугами ТБО за адресою АДРЕСА_4 користуються 2 людини, заборгованість відсутня.
Таким чином судом встановлено, що ОСОБА_2 не мешкає в квартирі, яка належить ОСОБА_1 та розташована за адресою: АДРЕСА_4, з 2014 року. Проте наявність реєстрації ОСОБА_2 у квартирі ОСОБА_1 обмежує права останньої, оскільки вона здійснює оплату комунальних послуг за відповідача, не має можливості оформити державну субсидію на сплату комунальних послуг, а відповідач участі у сплаті комунальних послуг не бере.
За таких обставин, суд вважає, що доводи, викладені позивачем на підтвердження своїх вимог, знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, відповідач дійсно не проживає у будинку за адресою: АДРЕСА_5 з 2014 року, тобто понад 1 рік, у звязку з чим наявні підстави для задоволення позову.
Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 79, 84, 88, 208, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, ст.ст. 316, 321, 405 ЦК України, ст. 41 Конституції України, ст.1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме квартирою № 8 у будинку № 2 по вулиці Космонавтів в місті Новодружеськ Луганської області
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному суді Луганської області через Лисичанський міський суд шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

СУДДЯ М.О. КРАСНОКУТСЬКА