Борівський районний суд Харківської області
справа: № 614/550/16-ц
провадження: 2/614/62/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.03.2017 року Борівський районний суд Харківської області у складі:

головуючого Гуляєвої Г.М.

при секретарі Євтіхієвій С.В.

за участю представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Борова Харківської області цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю Порше Лізинг Україна до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості та збитків відповідно до Договору про фінансовий лізинг №00010136 від 13.10.2014р. та зустрічним позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю Порше Лізинг Україна про визнання договору фінансового лізингу недійсним, стягнення коштів сплачених на виконання договору фінансового лізингу, стягнення моральної шкоди

В С Т А Н О В И В:

До Борівського районного суду Харківської області 20.02.2017р. з Апеляційного суду Харківської області, у звязку зі скасуванням ухвали Борівського районного суду Харківської області від 16.12.2016р. про закриття провадження, надійшла цивільна справа за позовом товариства з обмеженою відповідальністю Порше Лізинг Україна до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості та збитків відповідно до Договору про фінансовий лізинг №00010136 від 13.10.2014 р. та зустрічним позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю Порше Лізинг Україна про визнання договору фінансового лізингу недійсним, стягнення коштів сплачених на виконання договору фінансового лізингу, стягнення моральної шкоди.

Пердставник позивача ТОВ «Порше Лізинг Україна» за довіреністю ОСОБА_1 в позові, який уточнила 16.11.2016р. (Т.2 а.с.107-114,156-163) зазначила, що 13.10.2014р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» та ФОП ОСОБА_4 було укладено Договір про фінансовий лізинг № 00010136, відповідно до якого позивач зобов'язався передати у розпорядження відповідача об'єкт лізингу - транспортний засіб типу VW Polo Sedan 1.6 I benzin, 2014 року виробництва, двигун № НОМЕР_1 , шасі - №XW8ZZZ61ZFG008488, а відповідач зобов'язався прийняти об'єкт лізингу і сплатити суму коштів за договором шляхом здійснення платежів відповідно до договору та згідно із графіком покриття витрат та виплати лізингових платежів, що становить невід'ємну частину договору, на загальну суму, що становить еквівалент у гривні 15 906, 00 доларів США.

Позивачем умови Договору були виконані у повному обсязі, а відповідач неналежним чином виконувала свій обовязок, в зв'язку з чим позивачем відповідно до умов договору були надіслані відповідні нагадування та вимогу про сплату заборгованості за договором, повернення об'єкта лізингу та повідомлення про відмову від договору вих. № 00010136 від 05.10.2015р.

Вимога була надіслана 06.11.2015р., тому згідно договору датою його припинення є 15.11.2015p., останній день сплати заборгованості - 19.11.2015, останнім днем повернення об'єкту лізингу є 30.11.2015 року. Проте, відповідач, всупереч вимог договору, не виконав свої зобов'язання зі сплати заборгованості за договором та повернення об'єкта лізингу в строки, встановлені у вимозі, в звязку з чим позивач вважає, що відповідач повинен компенсувати щомісячні платежі за фактичний час користування об'єктом лізингу в сумі 72888,25 грн., а саме:

-щомісячний лізинговий платіж за лютий 2016 року на суму 9943,83 грн., належний до сплати відповідно до плану відшкодування не пізніше 15.02.2016p.;

-щомісячний лізинговий платіж за березень 2016 року на суму 10217,17 грн., належний до сплати відповідно до плану відшкодування не пізніше 15.03.2016 p.;

-щомісячний лізинговий платіж за квітень 2016 року на суму 10 099, 64 грн., належний до сплати відповідно до плану відшкодування не пізніше 15.04.2016 p.;

-щомісячний лізинговий платіж за травень 2016 року на суму 9809,11 грн., належний до сплати відповідно до плану відшкодування не пізніше 15.05.2016 p.;

-щомісячний лізинговий платіж за червень 2016 року на суму 9785,68 грн., належний до сплати відповідно до плану відшкодування не пізніше 15.06.2016 p..

-щомісячний лізинговий платіж за липень 2016 року на суму 9690,02 грн., належний до сплати відповідно до плану відшкодування не пізніше 15.07.2016 p..

-щомісячний лізинговий платіж за серпень 2016 року на суму 9690,40 грн., належний до сплати відповідно до плану відшкодування не пізніше 15.8.2016 p..

-щомісячний лізинговий платіж за вересень 2016 року на суму 10152,74 грн., належний до сплати відповідно до плану відшкодування не пізніше 15.09.2016 p..

Крім того, представник позивача зазначив, що оскільки об'єкт лізингу в зазначений строк повернуто не було та зобов'язання з оплати заборгованості за договором не виконані, тому 12 березня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 було вчинено виконавчий напис № 375 про повернення об'єкта лізингу.

25 березня 2016 року державним виконавцем органу державної виконавчої служби Літинського районного управління юстиції було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження щодо примусового повернення об'єкта лізингу на підставі виконавчого напису нотаріуса № 375 від 12 березня 2016р.

6 квітня 2016 р. заступником начальника відділу державної виконавчої служби Літинського районного управління юстиції ОСОБА_6 було винесено постанову про розшук майна боржника, а саме транспортний засіб типу VW Polo Sedan 1.6 I benzin, 2014 року виробництва, двигун № НОМЕР_1 , шасі №XW8ZZZ61ZFG008488.

20.09.2016р. державним виконавцем Московського відділу державної виконавчої служби Харківського МУЮ складено ОСОБА_1 опису та арешту майна та того ж дня згідно акту прийому-передачі повернуто позивачу.

Крім того, позивач з метою забезпечення виконання зобов'язань за договором змушений був звернутись до спеціалізованих організацій: ТОВ «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» для забезпечення повного та своєчасного виконання умов длізингу, щодо повернення обєкту лізингу на суму 5610,42грн, до ТОВ «Юридична компанія «Тріпл Сі» для отримання юридично-консультаційних послуг на суму 88409,90грн та до ТОВ «Юридична фірма ОСОБА_3» з метою надання послуг по підготовці процесуальних документів та представництва інтересів позивача в суді на суму 12000,00грн, тому, враховуючи, що договором передбачено відшкодування даних витрат, просить стягнути їх з відповідача в загальній сумі 106020,32грн. Всього просили стягнути 178908,57 грн. (з яких: заборгованість за договором 72888,25 грн, збитки 106020,32грн.) та судові витрати.

Відповідач позов не визнала та надала до суду зустрічний позов, який уточнила 21.11.2016р. та просить відмовити узадоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна», а також визнати Договір про фінансовий лізинг №00010136, укладений 13 жовтня 2014 року між нею та Товариством з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» недійсним та стягнути з ТОВ «Порше Лізинг Україна» на її користь грошові кошти в сумі 182404,83 грн. (сто сімдесяи вісім тисяч дев»ятсот чотири грн. 83 коп.), які вона сплатила з 14.10.2010р. по 14.07.2016р. за користування автомобілем, та моральну шкоду в сумі 10 000,00 грн. (десять тисяч грн. 00 коп.), а також судові витрати в розмірі 1790,00 грн., мотивуючи тим, що спірний договір було укладено (підписано) у с. Циркуни Харківського району Харківської області, а відтак він є договором, укладеним поза торговельними або офісними приміщеннями, а указавши формулу визначення змінної процентної ставки (на основі змінної процентної ставки у розмірі трьохмісячної ставки LIBOR), ТОВ «Порше Лізинг Україна» діяв нечесно, ввівши її в оману й порушивши тим самим вимоги ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів», тобто умови спірного договору є несправедливими, а саме відібрання позивачем ТОВ «Порше Лізинг Україна» автомобілю без повернення їй суми, яку вона фактично сплатила за нього, спричинило їй моральних страждань.

В судовому засіданні представники позивача ТОВ «Порше Лізинг Україна» ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підтримали первісні позовні вимоги з уточненнями у повному обсязі та просять їх задовольнити, а зустрічний позов ОСОБА_4 не визнають та просить відмовити в його задоволенні, мотивуючи тим, що до правовідносин, що склалися між ТОВ «Порше Лізинг Україна» та ОСОБА_4 не можуть застосовуватись положення ЗУ «Про захист прав споживачів», оскільки остання уклала договір не як фізична особа, а як ФОП, крім того, вважає, що вимога ОСОБА_4 про повернення 182404,83 грн не обґрунтована.

Відповідач ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечували проти задоволення первісного позову ТОВ «Порше Лізинг Україна» та просили відмовити в його задоволенні, натомість підтримали зустрічний позов з уточненнями та просять його задовольнити в повному обсязі з мотивів, викладених в ньому.

Суд, заслухавши доводи представників позивача щодо заявленого позову та заперечення стосовно зустрічного позову, заперечення відповідача щодо задоволення первісного позову та доводи щодо задоволення заявленого нею зустрічного позову, вважає, що у задоволені первісного позову слід відмовити в повному обсязі, а зустрічний позов задовольнити частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що 13.10.2014 року між ТОВ «Порше Лізинг Україна» та ОСОБА_4 укладено письмовий без нотаріального посвідчення договір про фінансовий лізинг, за умовами якого товариство зобов'язалось передати у розпорядження відповідача об'єкт лізингу - транспортний засіб типу VW Polo Sedan 1.6 I benzin, 2014 року виробництва, двигун №CFN 585203, шасі - №XW8ZZZ61ZFG008488, а відповідач зобов'язався прийняти об'єкт лізингу і сплатити суму коштів за договором шляхом здійснення платежів відповідно до договору та згідно із графіком покриття витрат та виплати лізингових платежів, що становить невід'ємну частину договору, на загальну суму, що становить еквівалент у гривні 15 906, 00 доларів США.

На виконання умов зазначеного договору 14.12.2014 року ОСОБА_4 сплатила 39741 грн. 55 коп. (3068,51 дол. США), а 23.10.2014 року ТОВ «Порше Лізинг Україна» передало їй автомобіль вартістю 205982,70грн (15906,00 дол. США) згідно з актом прийому-передачі (Т.1, а.с. 27, 124, 126)

Згідно розрахунку ТОВ "Порше Лізинг Україна" сума заборгованості по сплаті щомісячних платежів за лютий-вересень 2016 року становить 72888,25 грн. (Т.2, а.с.158-159)

4 серпня 2015 року лізингодавець направив на адресу лізингоодержувача перше нагадування про несплату платежів, 17 серпня 2015 року -друге нагадування, 8 вересня 2015 року, 18 вересня 2015 року - третє нагадування про несплату. (Т.1, а.с.28-31)

05.10.2015року ОСОБА_4 направлено вимогу про сплату заборгованості за договором, повернення об'єкта лізингу та повідомлення про відмову від договору, необхідність погашення всієї суми заборгованості у розмірі 30174 грн. 44 коп. протягом трьох днів з дня отримання вимоги. (Т.1, а.с.33-34)

12 березня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 було вчинено виконавчий напис № 375 про повернення об'єкта лізингу. 25 березня 2016 року державним виконавцем органу державної виконавчої служби Літинського районного управління юстиції було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження щодо примусового повернення об'єкта лізингу на підставі виконавчого напису нотаріуса № 375 від 12 березня 2016р. (Т.1, а.с.36-38).

6 квітня 2016 р. заступником начальника відділу державної виконавчої служби Літинського районного управління юстиції ОСОБА_6 було винесено постанову про розшук майна боржника, а саме транспортний засіб типу VW Polo Sedan 1.6 I benzin, 2014 року виробництва, двигун № НОМЕР_1 , шасі №XW8ZZZ61ZFG008488. (Т.1, а.с.39-40)

20.09.2016р. державним виконавцем Московського відділу державної виконавчої служби Харківського МУЮ складено ОСОБА_1 опису та арешту майна та того ж дня згідно акту прийому-передачі транспортний засіб типу VW Polo Sedan 1.6 I benzin, 2014 року виробництва, двигун № НОМЕР_1 , шасі - №XW8ZZZ61ZFG008488, повернуто позивачу. (Т.2, а.с.209-212)

Зазначені обставини сторонами не оспорюються.

Відповідно до статті 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобовязується передати другій стороні (лізингоодердувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодовцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізинговий платіж).

Аналогічні положення містяться і в ст.1 Закону України «Про фінансовий лізинг».

В силу ч.1 ст.2 цього Закону відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю продаж, поставку, з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

Ст.628 ЦК України передбачено, що сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Аналіз спірного договору про фінансовий лізинг дає суду підстави дійти висновку про те, що він поєднує в собі як елементи оренди цього автомобіля так і його купівлі продажу.

Такий висновок суду підтверджується і Графіком покриття витрат та виплати лізингових платежів (Планом відшкодування), який є невідємною частиною договору.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.1-3, 5 та 6 ст.203 цього Кодексу.

Положеннями ч.ч.1 та 3 ст.203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його волі.

Згідно із ст.6, ч.1 ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

В силу ч.1 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється.

Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною (п.2 ч.1 цієї норми Закону).

Якщо підприємницька практика спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, така практика вводить в оману стосовно ціни або способу розрахунку ціни чи наявності знижок або інших цінових переваг (п.3 ч.2 цієї норми Закону).

Крім того, в силу п.7 ч.1 ст.21 цього Закону права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо ціну продукції визначено неналежним чином.

Судом встановлено, що відповідно до п. 6.1 Договору про фінансовий лізинг щомісячний лізинговий платіж, окрім частини вартості об'єкта лізингу, комісії, покриття витрат, пов'язаних з оплатою послуг та відшкодуваннями, інші витрати та платіжні зобов'язання, включає в себе відсотки (проценти).

Згідно договору процентна ставка є змінною і визначається на основі змінної процентної ставки у розмірі трьохмісячної ставки LIBOR для доларів США/EURIBOR для Євро (відповідно до умов Контракту). Передбачено, що у випадку, якщо трьохмісячна ставка LIBOR для доларів США/EURIBOR для Євро зміниться у порівнянні з останнім коригуванням процентної ставки або, відповідно, датою доставки Об'єкта лізингу більше, ніж на 0,25 процентних пунктів, робиться аналогічне абсолютне коригування проценту (з додаванням абсолютної вартості такого збільшення до абсолютного розміру проценту) на дату виставлення рахунку, після відповідного календарного кварталу.

Суд вбачає, що вказавши таку формулу визначення змінної процентної ставки, ТОВ "Порше Лізинг Україна" діяло нечесно, ввівши ОСОБА_4 в оману й порушивши тим самим вимоги ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів», а відтак ці положення договору та додатку до нього є недійсними в силу ч.6 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів».

Так, ТОВ «Порше Лізинг Україна» приховало від ОСОБА_4, не указавши в договорі, розмір трьохмісячної ставки LIBOR, за яким він обраховує навіть перший лізинговий платіж у виді процентів та комісії, та того, чи є цей розмір трьохмісячної ставки LIBOR визначенням місячного, квартального, річного обрахунку процентної ставки у реальному відсотковому вимірі по відношенню до обсягу фінансування.

Жоден із представників ТОВ «Порше Лізинг Україна» в судовому засіданні не зміг пояснити, за якою ж процентною ставкою визначались лізингові платежі у виді процентів.

Крім того, обравши таку формулу визначення змінної процентної ставки відповідач, за аналогією, порушив вимоги ч.ч.4, 5 та 6 ст. 1056-1 ЦК України, адже:

- у договорі не зазначив максимальний розмір збільшення процентної ставки;

- застосований порядок розрахунку змінюваної процентної ставки не дозволяє точно визначити її розмір на будь-який момент протягом строку дії договору;

- договір не містить посилань на джерело інформації, яка б підтверджувала ту чи іншу ставку LIBOR на певний період.

Указавши в уже згадуваному вище Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (Плані відшкодування) та в підпункті 6.1 пункту 6 Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу про таку складову лізингових платежів як комісії, ТОВ «Порше Лізинг Україна», і в цьому споживача ОСОБА_4 ввело в оману, оскільки не визначило з чого вони складаються, у якому розмірі та за яких умов повинні сплачуватися, який розмір процентів, а який розмір комісії закладено у цьому Графіку.

Стаття 18 Закону України "Про захист прав споживачів" містить самостійні підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача.

Так, за змістом частини п'ятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору несправедливим, включаючи ціну договору, може бути визнано недійсним або змінено таке положення, а не сам договір.

У разі коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів")

Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій статті 18 цього Закону. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Аналізуючи норму статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів", можна дійти висновку, що умови договору кваліфікуються як несправедливі за наявності одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Несправедливими згідно із частиною третьою статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору.

Аналіз цих норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про фінансовий лізинг, які містять умови про зміни у витратах.

В силу абзацу другого ч.1 ст.695 ЦК України істотними умовами договору про продаж товару в кредит з умовою про розстрочення платежу є ціна товару, порядок, строки і розміри платежів.

Положеннями ч.ч.1 та 2 ст.533 ЦК України визначено, що грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобовязані визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до договору про фінансовий лізинг «Усі платежі, що підлягають сплаті повинні бути сплачені в гривнях і підлягають розрахунку: 1) за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквівалентів в дол. США, визначених вище, відповідно до пунктів 6.3 та 2) відповідно до п.6.4.2. (якщо застосовується) Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу.»

У п.6.3 Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу зазначено таке: «Сторони погоджуються, що Лізингові платежі та інші Платежі, що підлягають виплаті за цим Контрактом на користь Порше Лізинг Україна, відображають справедливу вартість Обєкта лізингу та забезпечують отримання Порше Лізинг Україна суми, очікуваної станом на дату виконання Контракту відповідно до чинного курсу обміну євро/долара США (як обумовлено Сторонами в Контракті) за безготівковими операціями, встановленого українським комерційним банком (ПАТ «КІБ Креді Агріколь» або іншим банком) або Національним банком України, (надалі «обмінний курс»), як буде обрано за рішенням Порше Лізинг Україна, станом на дату, коли кожен Платіж підлягає здійсненню. З цією метою Лізингові платежі, інші Платежі, а також будь-які інші платіжні зобовязання, передбачені цим Контрактом, розраховуються в євро/доларах США (як обумовлено Сторонами в Контракті) на змінній основі та підлягають сплаті в українських гривнях за обмінним курсом за безготівковими операціями вказаного вище банку, чинним на робочий день, що передує дню виставлення рахунка.

У разі часткової зміни вищевикладених положень цього пункту, Порше Лізинг Україна матиме право вимагати, щоб Лізингові платежі та усі інші Платежі за цим Контрактом були розраховані за обмінним курсом іншого банку (Національного банку України, ПАТ «КІБ Креді Агріколь» або іншого банку) замість обмінного курсу банку, вказаного вище. Сторони погоджуються, що така вимога може бути висунена на власний розсуд Порше Лізинг Україна та без обмежень щодо кількості таких вимог протягом дії Контракту, і для цього не вимагається згода Лізингоодержувача. »

Зазначена формула визначення грошового еквіваленту ціни автомобіля та лізингових платежів в доларах США також є такою, що вводить в оману, оскільки у такий спосіб позбавляє ОСОБА_4 можливості знати, через комерційну таємницю, «обмінний курс безготівкових операцій» комерційного банку ПАТ «КІБ Креді Агріколь», оскільки дані саме про «обмінний курс безготівкових операцій» цього банку там відсутні.

Коли та при яких обставинах визначення грошового еквіваленту ціни автомобіля в доларах США мало відбуватися відповідно до Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу у договорі та в додатках до нього взагалі не визначено.

Отже, спірний договір забезпечує захист інтересів лише лізингодавця, що свідчить про очевидну диспропорцію між правами та обов'язками сторін, оскільки нечітке визначення підстав зміни вартості платежів, розміру предмета лізингу, порядку перерахунку з одночасним правом змінювати в односторонньому порядку ці умови надає лише одному учаснику правовідносин право збільшувати платежі та вартість у формально правильній поведінці і позбавляє іншого учасника можливості будь-яким чином впливати на зміну істотних умов договору.

Крім того, істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків виникає внаслідок застосування положень Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу, якими визначено, що у разі розірвання контракту, ОСОБА_4 зобов'язана повернути Об'єкт лізингу, а також сплатити різницю між вартістю Об'єкту лізингу (тобто сумою грошових коштів, що було фактично отримано Порше Лізинг Україна в результаті продажу Об'єкту лізингу або, якщо Об'єкт лізингу залишився у власності ТОВ "Порше Лізинг Україна", ринковою вартістю Об'єкта лізингу, що визначається професійним оцінювачем майна відповідно до чинного законодавства) та лізинговими платежами, що залишилися несплаченими відповідно до Графіка покриття витрат та виплати лізингових платежів (Плану відшкодування), а також іншими Платежами що залишилися несплаченими Лізингоодержувачем відповідно до Контракту.

Застосування цього положення завдає позивачеві істотної шкоди.

Доводи представника ТОВ "Порше Лізинг Україна" про те, що при укладенні договору сторони договору дійшли згоди усіх його істотних умов, відповідач ОСОБА_4 вільно та свідомо погодилася виконувати усі зазначені в ньому умови, не відповідають вищевстановленим обставинам справи. Тому вимоги ТОВ Порше Лізинг Україна про стягнення заборгованості за договором в сумі 72888,25 грн задоволенню не підлягають. Вимоги про стягнення збитків в сумі 106020,32грн., що складається з оплати послуг ТОВ «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» стосовно забезпечення повного та своєчасного виконання умов длізингу, щодо повернення обєкту лізингу на суму 5610,42грн; оплати юридично-консультаційних послуг ТОВ «Юридична компанія «Тріпл Сі» на суму 88409,90грн та оплати послуг ТОВ «Юридична фірма ОСОБА_3» по підготовці процесуальних документів і представництва інтересів позивача в суді на суму 12000,00грн - є похідними від вимоги про стягнення заборгованості, тому також не підлягають задоволенню.

Оскільки договір визнаний недійсним, суд приходить до висновку щодо стягнення з ТОВ "Порше Лізинг Україна" 182404,83 грн., які вона сплатила за договором, що підтверджується зведеною обліковою випискою з рахунку клієнта ОСОБА_4 та квитанціями (Т.1, а.с. Т.2, а.с.142)

Вирішуючи питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди ОСОБА_4 суд виходить з наступного.

Загальні положення про відшкодування моральної шкоди закріплені в статтях 23, 1167ЦК.

Пленум Верховного Суду України в п. 2 постанови Пленуму від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із змінами, внесеними згідно з постановами Пленуму від 25 травня 2001 р. № 5, від 27 лютого 2009 р. № 1) надав роз'яснення, що спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, коли право на відшкодування моральної шкоди безпосередньо передбачене нормами Конституції України або випливає з її положень, або закріплене законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди.

Однак вимоги моральної шкоди позивач не описав та не аргументував. Відповідні докази відсутні і у матеріалах справи.

Отже, суд вважає, що підстав для задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди не має.

Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до ст.88 ЦПК України.

З урахуванням вищевикладеного, керуючись ст. ст. 3,4, 8, 10, 11, 57, 60, 61, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, 526, 536, 611, 806 ЦК України, ЗУ "Про фінансовий лізинг", суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю Порше Лізинг Україна до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості та збитків відповідно до Договору про фінансовий лізинг №00010136 від 13.10.2014 р. відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю Порше Лізинг Україна про визнання договору фінансового лізингу недійсним, стягнення коштів сплачених на виконання договору фінансового лізингу, стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Визнати недійсним договір про фінансовий лізинг за №00010136, укладений 13.10.2014р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» та ОСОБА_4.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» (ідентифікаційний код 35571472) на користь ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) кошти в сумі 182404,83 грн. (сто вісімдесят дві тисячі чотириста чотири гривні 83 коп.)

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути судові витрати з Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» на користь ОСОБА_4 в розмірі 2341,20 грн. (дві тисячі триста сорок одна гривня 20 коп.)

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Харківської області через Борівський районний суд Харківської області шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлено 31.03.2017р.

Суддя Гуляєва Г. М.