Справа № 646/9912/16-ц
№ провадження 2/646/369/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.03.17 року Червонозаводський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого - судді Журавель В.А.

при секретарі - Писаренко Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Батріс», третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Шудріков Ігор Олексійович, про визнання договорів купівлі-продажу недійсними та відшкодування шкоди

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду, посилаючись на те, що між нею та ТОВ «Батріс» 28.03.2013 року було укладено два договори купівлі-продажу машиномісць АДРЕСА_2, загальною площею 15,8 кв. м. та АДРЕСА_3 загальною площею 17,2 кв. м., які розташовані в цокольному поверсі житлового будинку літ. «А-10-18» по АДРЕСА_1. Крім того, 29 березня 2013 року між сторонами було укладено договір купівлі - продажу машиномісця АДРЕСА_4 розташованого там же. Відповідно п. 1.6. договорів «недоліків чи дефектів, які б перешкоджали використанню «Машиномісця» за призначенням на момент огляду виявлено не було». Але ТОВ «Батріс» при укладанні договорів купівлі-продажу машиномісць АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 введено позивача в оману, оскільки ці два машиномісця, за вимогами ДБН В.2.3-15:2007 «Споруди транспорту. Автостоянки і гаражі для легкових автомобілів» мають використовуватися, як місце розвороту автомобіля та в'їзду на машиномісце АДРЕСА_4 оскільки аналогічне місце розвороту автомобіля та в'їзду на це машиномісце розташоване з іншої сторони, тому ТОВ «Батріс» було зобов'язано забезпечити вільний доступ до машиномісця АДРЕСА_4. Позивач вважає, що відповідачу на момент укладання договорів було достовірно відомо про те, що машиномісця АДРЕСА_2, АДРЕСА_3 за вимогами ДБН не можуть бути використані як машиномісця, але з метою отримання вигоди відповідач навмисно ввів позивача в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину, навмисно не повідомив позивача, що продає йому машиномісця, які повинні забезпечити вільний доступ, а саме розворот автомобіля та в'їзд на машиномісце АДРЕСА_4. Тому позивач просила визнати недійсними договори від 28.03.2013року купівлі-продажу машиномісця АДРЕСА_2, загальною площею 15,8 кв.м., та машиномісця АДРЕСА_3 загальною площею 17,2 кв. м., які посвідчені приватним нотаріусом ХМНО Шудріковим І.О., застосувати наслідки недійсності правочинів, стягнути з ТОВ «Батріс» збитки у подвійному розмірі, що завдані у зв'язку з вчиненням правочинів в розмірі 2 557 501,96 грн. 96 коп. та моральну шкоду в розмірі 200 000 грн., судові витрати покласти на відповідача.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 повністю підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити.

Представники відповідача ОСОБА_4 та ОСОБА_5 проти задоволення позову заперечували, оскільки при укладанні договорів купівлі-продажу машиномісць АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 сторони домовились про всі істотні умови, позивач, будучи вільною в укладанні договорів, власноручно їх підписала без будь-яких зауважень. На момент укладення та нотаріального посвідчення договорів купівлі-продажу за відповідачем було зареєстровано право власності на машиномісця АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3, які розташовані в цокольному поверсі житлового будинку літ. АДРЕСА_1, що спростовує твердження позивача про введення його в оману при укладенні договорів купівлі-продажу. Крім того, згідно п. 2.7 договорів купівлі-продажу машиномісця, які відчужуються, візуально оглянуті позивачем до підписання договорів, реконструкції та самовільного перепланування машиномісць не має, недоліків чи дефектів, які б перешкоджали використанню машиномісць за призначенням, на момент огляду виявлено не було, позивач претензій до відповідача щодо якісних характеристик відчужуваних машиномісць не мав. Тобто позивачем до моменту укладення договорів купівлі - продажу візуально були оглянуті машиномісця АДРЕСА_2, АДРЕСА_3, та претензій щодо неможливості їх використання за цільовим призначенням висловлено не було. Крім того, представники відповідача просили застосувати позовну давність.

Третя особа - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Шудріков І.О. в судове засідання не прибув, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні 28 березня 2013 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Батріс» та ОСОБА_1 укладено договір купівлі продажу машиномісця АДРЕСА_2, загальною площею 15,8 кв.м., посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Шудріковим І.О., за р. АДРЕСА_5 яке розташовано в цокольному поверсі житлового будинку літ. «А-10-18» по АДРЕСА_1 а. с. 8-12/.

Крім того, між ТОВ «Батріс» та ОСОБА_1 28 березня 2013 року укладено договір купівлі-продажу машиномісця АДРЕСА_3, загальною площею 17,2 кв.м., посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Шудріковим І.О. за АДРЕСА_6 розташованого в цокольному поверсі житлового будинку літ. «А-10-18» по АДРЕСА_1 а. с. 14-18.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 1 ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ч. І ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. І ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягали згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

З договорів купівлі-продажу машиномісць вбачається, що сторони домовились про всі істотні умови, а саме щодо предмету договорів, порядку розрахунків та переходу права власності до покупця, ціни предмету договорів, відповідальність сторін у разі порушення умов договорів, тощо. Договори купівлі-продажу підписано сторонами без будь-яких зауважень.

Крім того, на момент укладення та нотаріального посвідчення договорів купівлі- продажу машиномісць, за відповідачем було зареєстровано право власності на машиномісця АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3, розташовані в цокольному поверсі житлового будинку літ. «А-10-18» по АДРЕСА_1 що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 13.01.2016 року № 51582234 про реєстрацію права власності за ТОВ «Батріс» на зазначені машиномісця.

Згідно до ст. 203 ЦПК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Згідно п. 2.7 договорів купівлі-продажу за р. № АДРЕСА_5 157 від 28.03.2013 року сторони зазначили, що машиномісце, що відчужується, візуально оглянуто позивачем до підписання цих договорів. Реконструкції та самовільного перепланування машиномісця не має. Недоліків чи дефектів, які б перешкоджали використанню машиномісця за призначенням на момент огляду виявлено не було. Позивач претензій до відповідача щодо якісних характеристик відчужуваного машиномісць не має.

Тобто позивачем ОСОБА_1 до моменту укладення договорів купівлі - продажу візуально були оглянуті машиномісця АДРЕСА_2, АДРЕСА_3, та відповідно не було заявлено претензій щодо неможливості використання за цільовим призначенням.

Крім того, як вбачається з Актів прийому-передачі в користування машиномісць від 28 березня 2013 року, відповідач передав позивачу машиномісця АДРЕСА_2, АДРЕСА_3, які візуально оглянуті покупцем, знаходяться в повністю придатному для використанні стані, недоліків чи дефектів, які б перешкоджали використанню машиномісць за призначенням на момент огляду виявлено не було. Претензій до продавця щодо якісних характеристик наданих в користування машиномісць покупець не має / а. с.13, 19/.

Пунктом 6.3 розділу 6 «Вимоги до об'ємно - планувальних рішень гаражів» ДБН В.2.3-15:2007 «Споруди транспорту. Автостоянки й гаражі для легкових автомобілів», встановлено, що мінімальні розміри місць зберігання автомобілів у гаражах потрібно приймати: довжина місця стоянки - 5,0 м, ширина - 2,5 м (для інвалідів, які користуються кріслами-колясками - 3,5 м).

Згідно даних технічних паспортів від 02.04.2010 року, виданих КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» зазначено технічні характеристики та плани розміщення машиномісць в цокольному поверсі квартирного (багатоповерхового) будинку літ. «А-10-18» по АДРЕСА_1 відповідно до яких загальна площа машиномісця АДРЕСА_2 складає 15,8 кв.м (довжина -5,75, ширина - 2,5), а машиномісця АДРЕСА_3 - 17,2 кв.м. (довжина -5,75, ширина - 3,0) / а. с. 44-59/.

Тобто, відповідно до технічних паспортів площа, яку мають машиномісця АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3, відповідає нормам, встановленим ДБН В.2.3-15:2007.

Крім того, згідно свідоцтва № 200000660 від 11.01.2010 року, виданого Інспекцією архітектурно-будівельного контролю у Харківській області, підтверджено відповідність закінченого будівництвом об'єкта - житловий будинок з паркінгом та вбудованими громадськими приміщеннями, як перша черга будівництва багатофункціонального центру обслуговування з паркінгом та елементами житлової забудови по пров. Банному у м.Харкові проектній документації, вимогам державних стандартів, будівельних норм і правил та підтверджує його готовність / а. с. 60/.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини,на які вона посилається як на підставу своїм вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виник спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Представник позивача в судовому засіданні послався на порушення відповідачем вимог ДБН В.2.3-15:2007 «Споруди транспорту. Автостоянки і гаражі для легкових автомобілів», а саме що машиномісця 143 та АДРЕСА_3 мають використовуватися як місце розвороту автомобіля та в»їзду на машиномісце 213, однак доказів щодо порушення вимог ДБН відповідачем та використання машиномісць АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 не за призначенням позивачем судові не надано.

Тому суд вважає твердження позивача та його представника про невідповідність машиномісць АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 Державним будівельним нормам необгрунтованими та такими, що ґрунтуються на припущеннях.

У зв'язку із чим суд приходить до висновку, що позивачем не доведено, що при укладанні договорів купівлі-продажу машиномісць відповідач ввів позивача в оману щодо можливості використання цих машиномісць за цільовим призначенням.

При розгляді цього спору судом встановлено, що оспорювані договори були спрямовані на набуття сторонами цивільних прав та обов»язків. Зміст цих правочинів не суперечить актам цивільного законодавства, моральним засадам суспільства, при укладанні правочинів волевиявлення учасників було вільним та відповідало їх внутрішній волі, правочини було вчинено в формі, встановленій законом, вони були спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними, а саме придбання позивачем машиномісць. З 28 березня 2013 року машиномісця АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 знаходяться у постійному користуванні позивача, яка на протязі більше 3-х років з моменту укладення договорів купівлі-продажу не зверталася до відповідача з вимогами щодо якісних недоліків зазначених машиномісць. Крім того, в період з березня 2013 року березень 2016 року позивач виконувала умови договорів, сплачуючи кошти у відповідності до умов договорів.

Відповідно до Преамбули Закону України «Про захист прав споживачів» цим Законом регулюються відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлюються права споживачів, а також визначаються механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Суд приходить до висновку, що Закон України «Про захист прав споживачів» не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, оскільки їх зміст не становить придбання, замовлення, використання позивачем продукції для особистих потреб, а тому сторони за даними Договорами купівлі-продажу машиномісць не є відповідно споживачем та виробником (продавцем) послуг в розумінні ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів». Тому спірні правовідносини, що виникли між сторонами на підставі договорів купівлі-продажу машиномісць регулюються відповідними нормами Цивільного кодексу України.

Тому суд вважає, що підстави для визнання недійсними договорів купівлі-продажу машиномісць АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 від 28 березня 2013 року відсутні.

Оскільки підстави для визнання договорі купівлі-продажу недійсними відсутні, наслідки недійсності договорів застосовані бути не можуть, тому в цій частині позовні вимоги ОСОБА_1 також задоволенню не підлягають.

Оскільки в судовому засіданні позивачем не доведено введення її відповідачем в оману при укладанні договорів купівлі-продажу, підстави для відшкодування збитків у подвійному розмірі відсутні, тому позов в цій частині також задоволенню не підлягає.

Крім того, у зв'язку із недоведенням позивачем спричинення їй моральної шкоди відповідачем при укладанні договорів купівлі-продажу, підстави для стягнення з відповідача моральної шкоди відсутні, тому суд відмовляє позивачу в цій частині позову.

Згідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею ї документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Враховуючи, що у суда відсутні підстави для задоволення позову, вимоги ОСОБА_1 про покладення на відповідача судових витрат задоволенню не підлягають.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 59, 60, 88, 212, 214, 215 ЦПК України, ст. ст. 203, 215, 229, 230, 627, 628, 631, 632, 640, 638 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання договору купівлі-продажу машиномісця АДРЕСА_2 загальною площею 15,8 кв. м., укладеного 28 березня 2013 року ТОВ «Батріс» та ОСОБА_6, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Шудріковим І.О. за р. № 156 - відмовити.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання договору купівлі-продажу машиномісця АДРЕСА_3 загальною площею 17,2 кв. м., укладеного 28 березня 2013 року ТОВ «Батріс» та ОСОБА_6, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Шудріковим І.О. за р. № 157 - відмовити.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про застосування наслідків недійсності правочинів, а саме договорів від 28 березня 2013 року купівлі-продажу машиномісць АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 - відмовити.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Батріс» збитків в розмірі 2 557 501 грн. 96 коп. - відмовити.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Батріс» моральної шкоди в розмірі 200 000 грн. - відмовити.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Батріс» судового збору в розмірі 6890 грн. - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Харківської області через Червонозаводський районний суд м. Харкова шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя - В.А.Журавель