Справа № 369/6876/16-ц Головуючий у І інстанції Пінкевич Н. С.
Провадження № 22-ц/780/796/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 38 26.01.2017
УХВАЛА

Іменем України

26 січня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді - Верланова С.М.,

суддів - Савченка С.І., Гуля В.В.,

за участю секретаря - Воробей В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з указаним позовом посилаючись на те, що 18 листопада 2014 року померла його дружина ОСОБА_5, спадкоємцями якої є він, дочка померлої ОСОБА_3 та мати померлої ОСОБА_4 За життя ОСОБА_5 скала заповіт, згідно з яким все своє майно заповідала дочці ОСОБА_6 Позивач зазначав, що він та ОСОБА_4 мають право на обовязкову частку в спадщині. Після смерті дружини він разом з відповідачами їздили до нотаріальної контори, але заяву про прийняття спадщини він не подавав, оскільки йому не розяснили право на подання такої заяви. Зазначав, що 25 травня 2016 року він звернувся до нотаріальної контори із заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину, однак нотаріусом йому було відмовлено у видачі свідоцтва у звязку з пропуском строку для подання заяви про прийняття спадщини. Вказував, що він постійно проживав разом з дружиною, але був зареєстрований за іншою адресою. Після смерті дружини він перебував у важкому психологічному стані, знаходився на стаціонарному лікуванні у звязку з онкологічним захворюванням, а тому вважає, що пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин. З урахуванням наведеного, ОСОБА_2 просив надати йому додатковий для подання заяви про прийняття спадщини після померлої 18 листопада 2014 року ОСОБА_5

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 листопада 2016 року в позові ОСОБА_2відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинами справи.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення учасників процесу, які зявилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення про відмову в позові, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_2 не довів, що він пропустив шестимісячний строк для прийняття спадщини, встановлений ч.1 ст.1270 ЦК України, з поважних причин, пов'язаних з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення дій щодо прийняття спадщини.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 18 листопада 2014 року померла ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія 1-ОК №323266, виданого виконавчим комітетом Гатненської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області (а.с.5, 58 зворот). ОСОБА_5 була матірю ОСОБА_3, донькою ОСОБА_4 та дружиною ОСОБА_2

З довідки медико соціальної експертної комісії вбачається, що з 29 грудня 2015 року ОСОБА_2 встановлено другу групу інвалідності (а.с.18).

Тобто, ОСОБА_2 став непрацездатним після смерті ОСОБА_5

По справі встановлено, що за життя ОСОБА_5 склала заповіт від 08 жовтня 2014 року, згідно з яким заповідала належний їй жилий будинок по вул. Радянській, 10 у с.Гатне Києво-Святошинського району та належну їй частку квартири №162 у будинку по вул. Жулянській, 1Б у с.Крюківщина Києво-Святошинського району Київської області своїй дочці ОСОБА_3 Вказаний заповіт посвідчений приватним нотаріусом Києво-Ссятошинського районного нотаріального округу ОСОБА_7 та зареєстрований за № 3085 (а.с.62). Даний заповіт на день смерті ОСОБА_5 не змінений, не скасований та є чинним.

Встановлено, що протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, а саме, 20 березня 2015 року до Вишневої міської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини звернулись ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с.57 зворот, 58).

Позивач ОСОБА_2 у визначений ч.1 ст.1270 ЦК України строк із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не звертався.

25 травня 2016 року ОСОБА_2 звернувся до Вишневої міської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва на обовязкову частку у спадщині за законом. Однак, постановою державного нотаріуса Вишневої міської державної нотаріальної контори від 25 травня 2016 року ОСОБА_2було відмовлено у видачі свідоцтва про прийняття спадщини за законом у звязку з пропуском встановленого законом шестимісячного строку для прийняття спадщини (а.с. 19, 74 зворот -75).

Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи та сторонами не заперечуються.

Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Згідно з приписами ч.1 ст.1270, ч.ч.1,3 ст. 1272 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо спадкоємець протягом цього строку не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Тобто, право на спадщину належить спадкоємцеві із моменту її відкриття й закон зобовязує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

У пункті 24 (абз. 6) постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам розяснено, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини, позивач послався на те, що після смерті дружини він разом з відповідачами їздили до нотаріальної контори, але заяву про прийняття спадщини він не подавав, оскільки йому не розяснили право на подання такої заяви.

Проте, поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: тривала хвороба спадкоємців; велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов'язані з тривалими відрядженнями, у тому числі закордонними; перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що юридична необізнаність про необхідність звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини не є поважною причиною для надання судом додаткового строку для прийняття спадщини.

Крім того, ОСОБА_2 зазначав, що після смерті дружини він перебував у важкому психологічному стані, знаходився на стаціонарному лікуванні у звязку з онкологічним захворюванням.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, вказані позивачем обставини не є поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини у розумінні ст.1272 ЦК України, оскільки з наданої ОСОБА_2 медичної документації не вбачається, що він з листопада 2014 року по травень 2015 року перебував на постійному безперервному лікуванні, не міг пересуватись, писати тощо, а тому був позбавлений можливості подати відповідну заяву до нотаріальної контори.

При цьому колегія суддів враховує, що в позовній заяві ОСОБА_2 зазначав, що після смерті дружини він разом з відповідачами їздили до нотаріальної контори, а тому вказані обставини спростовуються твердження позивача, що він пропустив строку для прийняття спадщини у звязку з тяжким станом здоровя.

Отже, доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не дослідив документи на підтвердження його тяжкого стану здоровя, не заслуговують на увагу.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в позові за його недоведеністю.

Таким чином рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, висновки суду є обґрунтованими, передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

Матеріали справи та зміст оскаржуваного рішення суду не дають підстав для висновку про неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, які передбачені ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Ураховуючи наведене та положення ст.308 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити апеляційну скаргу і залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді