Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 332/1960/16-ц Головуючий у 1-й інстанції Шалпегіна О.Л.
Провадження № 22-ц/355/17 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької с області у складі:

Головуючого Онищенка Е.А.

Суддів Бєлки В.Ю.

Воробйової І.А.

При секретарі Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 27 жовтня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4, про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2016 Банк звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договоромпосилаючись на те, що13.11.2012 року між Банком та ОСОБА_4 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого остання отримала кредит в розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків в розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Проте, свої зобов'язання за кредитним договором відповідач не виконувала належним чином, в зв'язку з чим, станом на 30.04.2016 року утворилась заборгованість в сумі 16158,15 грн.

Враховуючи вищевикладене позивач просив суд стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 16158,15 грн. та судові витрати в сумі 1378 грн.

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 27 жовтня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 2800,53 грн. та 238,83 грн. судового збору.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ПАТ КБ «ПриватБанк» подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду змінити, скасувавши його в частині відмови в задоволенні позову щодо стягнення процентів за користування кредитом, пені та штрафів, ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі. В решті рішення залишити без змін..

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо встановлює, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог процесуального та матеріального права.

Встановлено, що 13.11.2012 року між сторонами у справі було укладено договір № SAMDN2158 про надання банківських послуг на отримання кредиту та платіжної кредитної картки, що підтверджується наданою позивачем копією Анкети-заяви позичальника про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 04.01.2008 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ч. 2 ст. 1054 ЦК України).

Згідно з ч. 3 ст. 1054 ЦК України особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Відповідно до ч.1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

За правилами ч. 1-3 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

За змістом частин 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Зі змісту Заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 13.11.2012 р., сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов договору шляхом підписання зазначених письмових документів, а також скріплення їх печаткою юридичної особи.

За змістом вказаної Заяви, відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Свої зобов'язання за кредитним договором Банк виконав належним чином, позичальник отримав вказану у договорі суму грошових коштів у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Представник відповідача під час розгляду справи не заперечував використанням ОСОБА_4 кредитних коштів та сплату відсотків за їх використання.

За правилами статей 525, 526 і 527 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Наявними в матеріалах справи документами підтверджено, що позичальником не належним чином здійснювались платежі відповідно до умов кредитного договору.

Отже судом встановлено існування у позивача суб'єктивного цивільного права щодо стягнення заборгованості за спірним кредитним договором у зв'язку з встановленим фактом порушення відповідачем його умов.

У розрахунку ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» зазначено, що розмір заборгованості відповідача за кредитом станом на 30.04.2016 р. становить - 1956,82 грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом - 10555,70 грн., заборгованість за пенею - 2400 грн., а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. (фіксована частина) та 745,63 грн. (процентна складова) (а.с. 4-5).

Представником відповідача заявлено про застосування спеціальної позовної давності до заявлених банком позовних вимог про стягнення неустойки відповідно до вимог ч. 4 ст. 267 ЦК України.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК).

Положеннями ст. 258 ЦК України встановлена спеціальна позовна давність для окремих видів вимог, зокрема, позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Разом з тим, згідно зі ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Як встановлено судом, договір про збільшення позовної давності між сторонами у письмовій формі не укладався, докази щодо укладання такого договору саме у письмовій формі позивачем суду не надано.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або особу, яка його порушила (ч.1 ст. 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в ст.ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Судом встановлено, що згідно з умовами кредитного договору позичальник був зобов'язаний здійснити повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) в розмірі та у строки, визначені умовами договору, та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом, а також встановлена відповідальність за порушення позичальником цих обов'язків, а саме, пеня за несвоєчасне погашення заборгованості та штраф при порушені строків платежів по будь-якому грошовому зобов'язанню, передбаченому договором, більш ніж на 120 днів.

Оскільки умовами кредитного договору встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами і встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, якщо умовами договору погашення кредиту і процентів повинно здійснюватися позичальником частинами кожного місяця, у рахунок чого вносяться кошти, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного з цих зобов'язань. Така правова позиція викладена Верховним Судом України в постанові від 29 жовтня 2014 року (справа № 6-169 цс14).

Як встановлено відповідач останній платіж в погашення кредиту здійснила 02.04.2014 року.

З цього часу Банку стало відомо про порушення його прав як кредитора і саме з цього часу для нього розпочався перебіг позовної давності.

З позовом до суду позивач звернувся 21.06.2016 року (а.с. 40), тому суд дійшов обгрунтованого висновку про відмову у задоволені позову в частині стягнення з ОСОБА_4 пені у розмірі 2400 грн. та штрафу у загальній сумі 1245,63 грн., через сплив позовної давності в один рік відповідно до ст. 258 ЦК України, про застосування якої заявлено представником відповідача.

Крім того з розрахунку, наданого Банком слідує, що позивачем з 01.09.2014 р. було збільшено розмір процентної ставки за користування кредитом до 34,80 % (а.с. 4).

Представник відповідача, заперечуючи про стягнення з ОСОБА_4 відсотків за користування кредитом у пред'явленому банком розмірі, зазначив, що збільшення процентної ставки було проведено банком в односторонньому порядку та без повідомлення позичальника.

Згідно із ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частина 4 ст. 1056-1 ЦК України встановлює, що у разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитор зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

Відповідно до частини 6 ст. 1056-1 ЦК України у разі застосування змінюваної процентної ставки у кредитному договорі повинен визначатися максимальний розмір збільшення процентної ставки.

При розгляді справи встановлено, що позивачем при зміні процентної ставки за договором з відповідачем вимоги ч. 4 ст. 1056-1 ЦК України не дотримані.

Суду першої інстанції не надано доказів включення в кредитний договір умов про періодичність, з якою банк має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором.

Позивачем не надано жодного доказу письмового повідомлення позичальника про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. Представник відповідач категорично заявляв про те, що банк не повідомляв ОСОБА_4 про збільшення процентної ставки за кредитом.

У кредитному договорі не встановлений порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу.

За таких обставин дії позивача не відповідають вимогам ч. 4 ст. 1056-1 ЦК України щодо заборони змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

Крім того, в порушення ч. 6 ст. 1056-1 ЦК України, у кредитному договорі між сторонами не визначений максимальний розмір збільшення процентної ставки.

Посилання позивача в частині зміни процентної ставки за кредитом на Умови та правила надання банківських послуг не є обґрунтованими, оскільки позивач не надав доказів повідомлення клієнта про зміну тарифів. Обов'язок позичальника отримувати виписки про стан картрахунків відповідно до Умов та правил надання банківських послуг не звільняє банк від обов'язку надавати такі виписки.

Відповідно до розрахунку, наданого позивачем, заборгованість ОСОБА_4 за процентами станом на 31.08.2014 р. (до дати збільшення банком розміру процентної ставки) становила 843,71 грн. (а.с. 4). Вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

З огляду наведеного судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про те, що збільшення процентної ставки за кредитним договором, в порушення вимог закону та умов договору, здійснено позивачем в односторонньому порядку без повідомлення та погодження відповідача, що є підставою для відмови у задоволенні решти позовних вимог про стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом слід відмовити.

Докази та обставини, ні які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідження та встановленні судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

Отже доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції , обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права , які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 307, 308 , 317 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 27 жовтня 2016 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: