АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2017 року м. Дніпро

колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді: Каратаєвої Л.О.,

суддів: Ткаченко І.Ю., Пищиди М.М.,

при секретарі: Григорєвій В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку ПриватБанк на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 листопада 2016 року за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства комерційного банку ПриватБанк про стягнення грошових коштів,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року позивач звернувся до суду з даним позовом, зазначивши в його обґрунтування, що 27.06.2013 року між ним та ПАТ КБ ПриватБанк, в особі філії Кримського РУ ПАТ КБ ПриватБанк, укладено договір № SAMDN2366 «Стандарт», за умовами якого він передав грошові кошти у сумі 5 550 доларів США для розміщення на депозитному рахунку з нарахуванням відсотків за ставкою 8,5 % річних, строком на 185 днів, по 27.12.2013 року включно. Дію вказаного договору було продовжено до 27.06.2014 року, однак відсотки нараховувались до 27.03.2014 року.

З метою повернення вкладу та нарахованих відсотків він звернувся до банку із заявою про повернення вкладу та нарахованих відсотків, однак отримав відповідь, що банк не може поновити операції за рахунками, у звязку з окупацією території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, що унеможливлює роботу банківської системи в регіоні.

Посилаючись на викладене, просив суд стягнути з відповідача на свою користь вклад у розмірі 5 920,13 доларів США, 8,5 % річних за період з 27.03.2014 року по 23.09.2015 року в розмірі 752,74 долари США та інфляційні збитки за період з 28.06.2014 року по 23.09.2015 року в розмірі 70 740 грн. 53 коп.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27.01.2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22.03.2016 року, в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22.06.2016 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково, рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27.01.2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22.03.2016 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22.11.2016 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ПАТ КБ ПриватБанк на користь ОСОБА_2 грошові кошти за Договором SAMDN2366 «Стандарт» від 27.06.2013 року в розмірі 5 920,13 доларів США, 8,5 % річних за період з 27.03.2014 року по 07.09.2016 року в розмірі 1 162,62 доларів США, інфляційні збитки за період з 28.06.2014 року по 06.09.2016 року в розмірі 108360,17 грн.

Не погодившись зі вказаним рішенням суду, ПАТ КБ ПриватБанк звернулось з апеляційною скаргою, в якій ставить питання про його скасування та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на те, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального й процесуального права.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, що 27.06.2013 року між ПАТ КБ ПриватБанк та ОСОБА_2 в регіональному відділенні ПАТ КБ ПриватБанк, яке знаходиться у м. Сімферополі філії Кримського РУ ПАТ КБ ПриватБанк, було укладено договір № SAMDN2366 «Стандарт», за умовами якого позивач передав відповідачу грошові кошти у сумі 5 550 доларів США для розміщення на депозитному рахунку з нарахуванням відсотків за ставкою 8,5 % річних, строком на 185 днів по 27.12.2013 року включно (а.с.9, т.1).

На виконання умов договору, після його підписання, позивачем було внесено вклад на рахунок, відкритий у відповідача, на підтвердження чого до позову додано копію відповідної квитанції (а.с.9, т.1).

Відповідно до умов договору, сторонами було досягнуто згоди про можливість пролонгації укладених договорів за наступних умов.

Так, положення п.6,7 укладеного між сторонами договору передбачає можливість продовження терміну дії договору за відсутності заяви клієнтів про бажання витребування вкладу. Договір було подовжено до 27.06.2014 року.

Пунктом 10 договорів передбачено право сторін достроково розірвати договір, повідомивши про це іншу сторону за два банківські дні до дати розірвання договору.

Таким чином, умовами договору визначено порядок виплати коштів у тому числі при достроковому розірванні договору сторони передбачили, що виключно заявою клієнта оформлюється волевиявлення як щодо небажання продовжити термін дії договору, так і щодо дострокового розірвання договору, наслідком чого є обовязок банку видати кошти за вкладом.

За положеннями п.12 договору, у разі дострокового розірвання договору клієнту повертається сума вкладу та сплачуються проценти.

ОСОБА_2 неодноразово звертався до ПАТ КБ ПриватБанк з заявою про повернення суми вкладу та нарахованих відсотків (а.с.13-19, т.1), однак банк кошти не повернув.

Відповідно до ч.1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад),що надійшла, зобовязується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

З огляду на визначення договору банківського вкладу, що закріплене в ЦК України та інших нормативно-правових актах, банківський вклад (депозит) це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку, які підлягають виплаті вкладнику відповідно до законів України та умов договору (ст. 2 Закону України від 07.12.2000 року № 2121-III Про банки і банківську діяльність).

Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).

Положення ст. 1059 ЦК України врегульовує питання форми банківського вкладу та наслідки недодержання письмової форми договору. Так, за змістом цієї статті договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.

Згідно з пунктом 1.4 Положення залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Відповідно до положень Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12.11.2003 року № 492 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.12.2003 року за № 1172/8493 (далі Інструкція № 492), банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки (пункт 1.8 Інструкції); договір банківського рахунку укладається в письмовій формі; один примірник договору зберігається в банку, а другий - банк зобов'язаний надати клієнту під підпис (пункт 1.9 Інструкції); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо (пункт 1.10 Інструкції).

Пункт 10.1 Інструкції № 492 передбачає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після предявлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку.

Згідно з п. 8 глави 2 «Приймання банком готівки» розділу ІІІ «Касові операції банків з клієнтами» Інструкції № 337, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, після завершення приймання готівки клієнту видається квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ.

Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. Зокрема, такий документ повинен містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ.

З матеріалів справи вбачається, що при оформленні договору банківського вкладу дотриманні всі умови його укладення, на підтвердження чого до позову додано копію відповідної квитанції (а.с.9, т.1).

Оригінал договору та оригінал квитанції оглянуті в судовому засіданні. Їх дійсність відповідачем не оспорюється.

За приписами ч.ч.1,2 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобовязаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, здійснених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Пунктом 2.9 Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої Постановою Правління Національного банку України 01.06.2011 року № 174, зареєстрованої в Міністерстві і юстиції України 25.06.2011 року за № 790/19528 (далі Інструкція), встановлено, що банк (філія, відділення) зобовязаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп вечірня чи післяопераційний час), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним і підписом САБ.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають правовій позиції, що висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-118цс14 від 29.10.2014 року, яка згідно ст. 360-7 ЦПК України, є обовязковою для всіх судів України.

Відповідно до п.2.1. Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Національного банку України № 516 від 03.12.2003 року (далі Положення № 516), грошові кошти в національній та іноземній валюті або банківські метали, залучені від юридичних і фізичних осіб, обліковуються банками на відповідних рахунках, відкриття яких здійснюється банком на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту) або договору банківського рахунку та інших документів відповідно до законодавства України, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України з питань відкриття банками рахунків у національній та іноземній валюті.

Пунктом 2.9 Положення № 516 передбачено, що укладення договору банківського рахунку та договору банківського вкладу (депозиту) може здійснюватися відокремленим підрозділом банку юридичної особи за наявності належним чином оформленої уповноваженим особам довіреності на підписання документів.

Відповідно до п.2.1 Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого постановою Національного Банку України № 566 від 30.12.1998 року, будь-яка система обліку повинна забезпечити хронологічне та систематичне відображення всіх операцій банку в регістрах бухгалтерського обліку на підставі первинних документів.

Таким чином, відкриття банківських рахунків та обліковування на них грошових коштів, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту), є обовязком банку.

Пунктом 3.3 Глави 3 Положення № 516 передбачено, що за договором банківського вкладу (депозиту) незалежно від його виду банк зобовязаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, розміщених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

У разі невиконання (неналежного виконання) банком вимоги фізичної особи про повернення вкладу (депозиту) або його частини (документ на переказ / заява про повернення коштів тощо) /далі вимога/ банк зобовязаний: прийняти вимогу шляхом проставлення на ній: дати отримання, підпису уповноваженої особи, відбитка штампа банку та видачі фізичній особі письмового повідомлення про невиконання (неналежне виконання) цієї вимоги із зазначенням причини, дати взяття вимоги на облік, дати видачі повідомлення, прізвища, імя та по батькові уповноважених осіб і відбитка печатки банку; взяти вимогу на облік за відповідним позабалансовим рахунком.

Банк зобовязаний виконати вимогу відповідно до умов договору банківського вкладу (депозиту). Після виконання вимоги банк списує вимогу з відповідного позабалансового рахунку.

Відмовляючись повернути кошти, що належать клієнтові, банк порушує також і положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також Першого протоколу, ратифікованих Україною. В абз.1 ст.1 протоколу вказано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Частиною 1 ст. 527 ЦК України встановлено, що боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти зобовязання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Статтею 525 ЦК України передбачено недопустимість односторонньої відмови від зобовязання.

У порушення зазначених нормативних актів, вимог Законів України Про банки і банківську діяльність, Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого постановою Національного Банку України № 566 від 30.12.1998 року, Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Національного Банку України № 174 від 01.06.2011 року, а також вимог ч.2 ст. 27, ст.ст. 58-59,64 ЦПК України, ПАТ КБ ПриватБанк не надав суду доказів, які б свідчили про те, що між позивачем та відповідачем не укладався зазначений договір банківського вкладу, не відкривався рахунок за цим договором, не надходили грошові кошти до банку, доказів на підтвердження припинення відповідних зобовязань у звязку з їх виконанням, тощо.

Відповідно до п.5 постанови Правління Національного Банку України від 06.05.2014 року № 260 Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, банки, в тому числі ПАТ КБ ПриватБанк, зобовязані припинити діяльність відокремлених підрозділів банків, розташованих на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, та протягом місяця з дня набрання чинності цією постановою забезпечити закриття таких відокремлених підрозділів.

Судом першої та апеляційної інстанції досліджені оригінал договору та квитанція про внесення коштів, що підтверджують наявність між сторонами правовідносин, що регулюються зазначеними вище нормами матеріального права та в розумінні ч.2 ст. 59 ЦПК України, є належними та допустимими доказами.

На спростування дійсності цих документів ПАТ КБ ПриватБанк жодних письмових доказів суду не надав, як і не надав доказів того, що кошти за договором банківського вкладу було повернуто вкладнику. Відповідно до вимог ст.ст. 10,60 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

На підтвердження того факту, що між сторонами дійсно було укладено договір банківського вкладу (депозиту), позивачем надано копію договору № SAMDN2366 «Стандарт» та копію квитанції № 16 від 27.06.2013 року.

Надана квитанція повністю відповідає зазначеним вимогам, що свідчить про обґрунтованість позовних вимог і є належними доказами, в розумінні ч.2 ст. 59 ЦПК України.

Спірний договір і квитанція мають усі необхідні реквізити, а відтак банк зобовязаний виплатити вкладнику депозит і проценти на вклад на умовах та в порядку, встановлених договором банківського вкладу.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 в частині повернення грошових коштів за спірним депозитом підлягають задоволенню, а сума вкладу за договором № SAMDN2366 «Стандарт» в розмірі 5920,13 доларів США повинна бути стягнута з відповідача.

Спірним договором сторонами було визначено, що на суми вкладу нараховуються проценти по ставці 8,5 % річних.

Строк дії договору з 27.06.2013 року по 27.12.2013 року.

На підставі п.6, 7 укладеного між сторонами договору договір було подовжено до 27.06.2014 року.

Вимога про повернення грошових коштів була подана до банку 07.07.2014 року (а.с.13, т.1), даною вимогою позивач, крім іншого, засвідчив свій намір припинити дію спірного договору.

Пунктом 13 договору встановлено, що при вимозі припинити строк дії вкладу, який було продовжено один, або декілька разів, відсотки за кожний повний строк дії вкладу виплачується у повному обсязі. Відсотки за останні шість місяців, які на момент розірвання договору ще не сплинули, нараховуються за умовами п.12 даного договору.

Згідно п.12 договору за неповний строк вкладу, відсотки виплачуються по зниженій відсотковій ставці, а саме за ставкою вкладу «до витребування» за фактичну кількість днів, які минули з дати оформлення вкладу або продовження строку його дії до дня його розірвання.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що нараховані відсотки за спірним договором підлягають стягненню за період з 27.03.2014 року (день останнього нарахування відсотків) по 27.06.2014 року (день закінчення договору) в розмірі 8,5 % річних від суми вкладу, а з 28.06.2014 року по 07.09.2016 року день звернення до суду з уточненим позовом (у межах визначених позивачем вимог) в розмірі 1 % річних від суми вкладів та розраховується наступним чином.

За депозитним договором № SAMDN2366 «Стандарт» від 27.06.2013 року нараховані відсотки становлять 258,45 доларів США та розраховуються наступним чином: з 27.03.2014 року по 27.06.2014 року 5920,13 доларів США (сума вкладу) х 8,5% (відсотки визначені договором) х 93 (кількість днів, за які нараховуються відсотки) : 365 днів : 100; з 28.06.2014 року по 07.09.2016 року день звернення з позовом 5920,13 доларів США (сума вкладу) х 1 % (знижена відсоткова ставка) х 803 (кількість днів, за які нараховуються відсотки у межах визначених позивачем вимог) : 365 днів : 100.

Що стосується позовних вимог позивача про стягнення з банку на його користь інфляційних втрат за спірним договором, слід зазначити наступне.

Як передбачено нормами Закону України Про індексацію грошових доходів населення від 03.07.1991 року № 1282-ХІІ, індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає (рішення ВСУ від 28.03.2012 року у справі 6-36736 вов 10). Тому норми ч.2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобовязання, яке визначене у гривні.

Таким чином, в задоволенні позовних вимог позивача в цій частині повинно бути відмовлено, оскільки за вищевказаним договором вклад позивачем було здійснено в доларах США та інфляція долара США, по відношенню до гривні, за період часу, вказаний у договорі, не відбувалася.

На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2

Керуючись ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку ПриватБанк задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 листопада 2016 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства комерційного банку ПриватБанк про стягнення грошових коштів задовольнити частково.

Стягнути з публічного акціонерного товариства комерційного банку ПриватБанк на користь ОСОБА_2 грошові кошти за Договором SAMDN2366 «Стандарт» від 27 червня 2013 року в розмірі 5 920,13 доларів США, нараховані відсотки за даним договором в розмірі 258,45 доларів США, а всього стягнути 6178,58 доларів США.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: