Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 квітня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі: головуючого судді - Боймиструка С.В., суддів: Гордійчук С.О., Хилевич С.В.,

секретар судового засідання - Демчук Ю.Ю.

з участю ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, Туровича С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 14 лютого 2017 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 14 лютого 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_1 в користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11 січня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття.

Рішення в частині стягнення суми аліментів за один місяць допущено до негайного виконання.

Стягнуто із ОСОБА_1 до Державного бюджету України 640 гривень судового збору.

У поданій на вказане рішення апеляційній скарзі ОСОБА_1 покликався на його незаконність та необґрунтованість через порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вказував, що визначений судом розмір аліментів на утримання сина є значно завищеним та необґрунтованим, а тому підлягає зміні.

Звертав увагу на те, що він як батько дитини належним чином виконував, виконує та завжди буде виконувати покладений на нього обов'язок утримувати та піклуватись про свою дитину.

Доводив, що припинення фактичних відносин з матір'ю ОСОБА_5 жодним чином не вплинуло, з моральної точки зору, на їхні з сином відносини. ОСОБА_5 у свою чергу дуже прихильний до батька, ставиться з повагою, слухається та розуміє у всьому. .

Стверджував, що перебуває з сином в дуже приязних відносинах не зважаючи на жодні оточуючі їх обставини.

Крім того вказував, що він добровільно зі своєї ініціативи утримує сина у грошовій формі і щомісячно переказує кошти в розмірі 3000 грн. на рахунок дружини.

Звертав увагу, що ОСОБА_3 має на утриманні ще одну неповнолітню дитину - доньку ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, яку виховує сама, оскільки донька є напівсиротою, а заробітна плата позивачки є мінімальною, що не заперечується з боку відповідача, однак вказані обставини не доведені позивачкою жодним чином, є голослівними, а тому братись до уваги не можуть.

Вказував, що він любить і поважає ОСОБА_7, називає її дочкою у разі потреби додатково допомагає фізично та матеріально в її утриманні, оскільки для ОСОБА_7 призначена пенсія по втраті годувальника в розмірі орієнтовно подвійного прожиткового мінімуму на одну дитину на місяць, крім того їй допомагають бабуся та дідусь по лінії її покійного батька, з якими ОСОБА_1 має хороші відносини.

Також зазначав, що суд першої інстанції не взяв до уваги того, що ОСОБА_5 проводить з батьком багато вільного часу, і це йому подобається, в тому числі святкові та вихідні дні. Впродовж новорічних свят в 2017 році ОСОБА_5 три тижні проживав з батьком ОСОБА_1 та його батьками. До того ж щороку він возить сина оздоровлення до моря. Тобто суд не взяв до уваги, що багато часу син фактично проводить з батьком і при цьому перебуває на повному утриманні ОСОБА_1, ці обставини були визнані ОСОБА_3 і не потребують додаткового доказування.

Вказував, що має сумніви з приводу того, що стягнуті кошти в такій сумі будуть спрямовані на утримання дитини, а не на задоволення потреб його матері.

Звертав увагу на те, що судом першої інстанції не було враховано, що ОСОБА_3 має рівні з ним обов'язки по утриманню спільної дитини і не повинна перекладати на нього свої обов'язки або безпідставно використовувати частину його доходів, які він сплачує на дитину на своє утримання.

З цих підстав просив рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 14 лютого 2017 року змінити в частині стягнутого з нього розміру аліментів на утримання дитини змінивши такий розмір з 1/4 до 1/6 частини його щомісячного заробітку.

ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримали та просили її задовольнити. Крім того, ОСОБА_1 пояснив суду, що з досвіду спільного сімейного життя з позивачкою він впевнений, що не всі отримані від нього аліменти будуть потрачені на його дитину.

ОСОБА_3 та її представник адвокат Турович С.М. подали заперечення на апеляційну скаргу та просили її відхилити, а рішення місцевого суду залишити без змін. ОСОБА_3 також зазначила, що пояснення відповідача не відповідають дійсності.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Вирішуючи спір та визначаючи розмір стягуваних аліментів з ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що позивач ОСОБА_3 має на утриманні ще одну неповнолітню дитину - доньку ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, яку виховує сама, оскільки донька є напівсиротою. Її заробітна плата є мінімальною і складає 3200 гривень, що не заперечувалося представником відповідача. Суд врахував розмір заробітку (доходу) відповідача ОСОБА_1, який складає близько 18000 гривень на місяць, і вважав, що він є достатнім для сплати більшого розміру аліментів, ніж зазначено представником відповідача у запереченні проти позову. Зазначено, що інших осіб на своєму утриманні відповідач не має.

Такий висновок суду першої інстанції не в повній мірі відповідає обставинам справи та вимогам чинного законодавства. Правильно встановивши обставини справи, застосувавши норми права, які підлягали до застосування, місцевий суд припустився помилки у визначенні розміру аліментів.

Як вбачається з матеріалів справи та пояснень сторін, 25.08.2009 року вони уклали шлюб, в якому ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_5, і який на даний час проживає з матір'ю. Сторони перебувають в стадії розірвання шлюбу, однак вже проживають окремо.

Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч. 2 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджується у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до вимог ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд, серед іншого, враховує наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина.

Відповідно до роз'яснень п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України, тобто, не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Визначальним в даному спорі про стягнення аліментів є наявність підстав для задоволення таких вимог та обґрунтування розміру аліментів достатнього для забезпечення гідного духовного та фізичного розвитку дитини.

Слід зазначити, що в позові ОСОБА_3 не наведено підстав для стягнення аліментів та обґрунтування їх розміру, оскільки вона сама зазначала, що відповідач надавав матеріальну допомогу. Якщо вона була недостатньою, то ця обставина нею не обґрунтована будь-як.

ОСОБА_1 виконував свій батьківський обов'язок та після того, як почав проживати окремо, продовжував утримувати свого неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, про що свідчать наявні в матеріалах справи копії квитанцій про перерахунок коштів на ім'я матері дитини ОСОБА_3 по 3000 грн. щомісячно з вересня 2016 року по січень 2017 року включно до подачі ОСОБА_3 в січні 2017 року до суду позову про стягнення аліментів з ОСОБА_1 в розмірі 1/3 часток усіх видів доходів.

ОСОБА_1 частково визнав пред'явлений до нього позов та не заперечував проти стягнення з нього на користь ОСОБА_3 аліментів у розмірі 1/6 частини щомісячного заробітку на утримання сина ОСОБА_5, що в середньому складає 3000 грн. та більше ніж вдвічі перевищує прожитковий мінімум для дитини відповідного віку. Як пояснила в судовому засіданні ОСОБА_3, у неї мінімальний розмір зарплати, а на старшу доньку отримує такий же розмір пенсії по втраті годувальника (3000 грн.).

Необхідність стягнення з ОСОБА_1 більшого розміру аліментів позивачкою не обґрунтовано та не доведено, а висновок місцевого суду про можливість відповідачем сплати більшого розміру аліментів, чим він визнає, не є його обов'язком.

Його обов'язком є забезпечення належного утримання своєї дитини, а не опосередковано інших членів сім'ї ОСОБА_5, що безпідставно враховував місцевий суд.

Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Виходячи з рівності обов'язків по утриманню дитини, ОСОБА_3 не забезпечує сину ОСОБА_5 рівну частку того утримання, яке вимагає з відповідача, фактично перекладаючи даний обов'язок на ОСОБА_1.

ОСОБА_1 працевлаштований, працює на державній службі на посаді головного спеціаліста-державного інспектора Державної інспекції з ядерної безпеки в ВП Рівненської атомної електростанції ДП НАЕК «Енергоатом» та отримує регулярний щомісячний заробіток, який в середньому складає близько 18000 грн.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За наведених вище обставин, колегія суддів вважає за необхідне зменшити розмір стягнутих з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_3 аліментів на утримання сина ОСОБА_5, з ? до 1/6 частки його заробітку(доходу) щомісячно.

Враховуючи наведене та встановлену законом рівність обов'язків матері і батька щодо утримання дитини, колегія суддів вважає, що місцевий суд обґрунтовано задовольнив позовні вимоги, які відповідач визнав частково та стягнув з нього на користь позивачки аліменти на утримання сина, однак щодо їх розміру припустився помилки, яку слід усунути змінивши в цій частині рішення зменшивши розмір стягнутих аліментів.

Керуючись ст.ст. 303, п.3 ч.1 ст.307, 309, 313-314,316, 324-325 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 14 лютого 2017 року змінити, зменшивши розмір стягнутих аліментів із ОСОБА_1 в користь ОСОБА_3 ? до 1/6 частки заробітку(доходу) щомісячно.

В решті рішення місцевого суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним чинності.

Судді: С.В. Боймиструк

С.О. Гордійчук

С.В. Хилевич