АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И[1]

07 лютого 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді: Мазурик О.Ф.,

суддів: Левенця Б.Б., Махлай Л.Д.,

секретаря: Синявського Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», в інтересах якого діє СокуренкоНаталія Вікторівна,

на ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 04 листопада 2016 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швеця РусланаОлеговича, Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про скасування нотаріальної дії та визнання протиправними дій нотаріуса, -

В С Т А Н О В И Л А:

В жовтні 2016 року ОСОБА_3, посилаючись на те, що було вчинено нотаріальну дію переходу права власності, а саме на об'єкт нерухомого майна - житлову квартиру за адресою: АДРЕСА_1, з порушенням норм Закону України «Про нотаріат», звернувся до суду з позовом до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швеця Р.О. (приватний нотаріус), Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») про скасування нотаріальної дії та визнання протиправними дій нотаріуса.

27 жовтня 2016 року позивач звернувся до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірну квартиру.

УхвалоюСолом'янського районного суду м. Києва від 04 листопада 2016 року заяву про забезпечення позову задоволено у повному обсязі.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, відповідач через свого представника Сокуренко Н.В. звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, постановлена з грубим порушенням норм процесуального права. Висновки суду не відповідають обставинам справи.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції постановляючи ухвалу про забезпечення позову не встановив обставин, які б свідчили про утруднення чи неможливість виконання рішення суду в майбутньому та не навів таких мотивів в ухвалі.

Просив скасувати ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 04 листопада 2016 року та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.

Представник ОСОБА_3 - ОСОБА_5 просив відхилити апеляційну скаргу, а ухвалу залишити без змін.

ПАТ «ПриватБанк» в судове засідання свого представника не направив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним.

Приватний нотаріус в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з'явилися в судове засідання.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача - ОСОБА_5, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження та вимог, що заявлялись у суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції враховуючи характер спору, а також те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду дійшов висновку про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду та вважає його правильним з огляду на наступне.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду (ч. 3 ст. 151 ЦПК України).

Відповідно до роз'яснень, викладених в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 6 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом про скасування нотаріальної дії приватного нотаріуса, яким було посвідчено перехід права власності на об'єкт нерухомого майна - житлову квартиру за адресою: АДРЕСА_1, до власника ПАТ КБ «ПриватБанк» та внесено відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Таким чином, між сторонами існує спір про право, предметом якого є квартира.

На підставі вказаних обставин та положень закону, суд дійшов вірного висновку щодо спору між сторонами. У зв'язку з метою забезпечити виконання судового рішення в майбутньому у разі його задоволення, судом і був забезпечений позов шляхом накладення арешту на нерухоме майно, яке зареєстроване за ПАТ КБ «ПриватБанк».

Слід зазначити, що забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Доводи апеляційної скарги, що позивачем не надано суду жодних доказів в рахунок обґрунтування необхідності застосування заходів забезпечення позову, а судом не наведено в ухвалі жодних обставин на підтвердження того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду спростовуються правильними висновками суду та наявними в матеріалах справи доказами.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку, що постановляючи ухвалу, суд діяв відповідно до вимог, передбачених ст. 153 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Сукупність вищезазначених обставин, аналіз та оцінка доводів апеляційної скарги приводять до висновку, що ці доводи не знайшли свого підтвердження при апеляційному розгляді справи, судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 307, п. 1, ч. 1 ст. 312 ЦПК України за наслідками розгляду скарги на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення ухвали без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

На підставі викладеного та керуючись ст. 218, 303, 304, 307, 312-315, 317, 319, 325, 327 ЦПК України, судова колегія,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», в інтересах якого діє Сокуренко Наталія Вікторівна, - відхилити.

УхвалуСолом'янського районного суду м. Києва від 04 листопада 2016 року - залишити без змін.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді:

Справа № 760/18364/16-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/3049/2017

Головуючий у суді першої інстанції: Шереметьєва Л.А.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Мазурик О.Ф.