АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи: 2-2171/11 Головуючий в І інстанції: Гуцалюк О.В.
Номер провадження: №22-ц/791/750/2017 Доповідач: Майданік В.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючого Майданіка В.В.

суддів: Кутурланової О.В.,

ОСОБА_1

секретар Цулукіані І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, діючої в інтересах публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк", на заочне рішення Комсомольського районного суду м.Херсона від 01 листопада 2011 року у справі за позовом ОСОБА_3 до закритого акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк", товариства з обмеженою відповідальністю "Авто кредит Плюс" про захист прав споживача, припинення кредитного договору та договору застави рухомого майна,

В С Т А Н О В И Л А:

28 жовтня 2010 року ОСОБА_3 звернулася до суду з вказаним позовом, просила: припинити кредитний договір № DN81AR03110045 від 30.10.2007р., укладений між керівником відділу взаємодії з кредитними організаціями ТОВ "Автокредит Плюс" та нею про надання ЗАТ КБ "ПриватБанк" їй кредиту на купівлю автомобіля марки ЗАЗ моделі TF699 Р з 01.02.2009р.; припинити договір № DN81AR03110045 від 30.10.2007р. застави рухомого майна, а саме автомобіля марки ЗАЗ моделі TF 699 Р, державний номер НОМЕР_1, укладеного між ТОВ "Автокредит Плюс" та нею з 01.02.2009р.

У обґрунтуванні позову посилалася на ст.ст.215, 236, 651, 654 ЦК України, ст.207 ЦПК України, ст.14 Закону України "Про захист прав споживачів" та вказала, що 30.10.2007 року між ТОВ "Автокредит Плюс" та нею було укладено кредитний договір №DN81AR03110045 про надання їй від ЗАТ КБ "ПриватБанк" кредиту у розмірі 48935,00грн. на купівлю автомобіля марки ЗАЗ моделі TF 699. Цей договір підписано від особи, яка має статус посередника (ОСОБА_4). Посередник особисто не укладає правочину від імені іншої особи, а лише сприяє укладенню правочину. При цьому власну волю він не виражає, а інформує учасника можливого майбутнього правочину про волю та наміри іншої сторони. Тобто, даний кредитний договір повинен був укладатись лише між банком або його представником та скріплюватися печаткою банку. Зазначила, що не є представником особа, яка хоч і діє в чужих інтересах, але від власного імені, а також особа, уповноважена на ведення переговорів щодо можливих у майбутньому правочинів. 13.01.2009р. між нею та ЗАТ КБ "ПриватБанк" була підписана додаткова угода про зміну абзацу № 3 п. 7.1 кредитного договору № DN81AR03110045 про збільшення щомісячних платежів з 1188,65грн. до 1233,00грн. Угода підписана представником банку та скріплена печаткою банку. В травні 2010р. вона звернулась до банку для проведення звірки заборгованості по кредитному договору після чого їй було надано новий графік погашення кредиту з якого з`ясувалось, що банк в односторонньому порядку, починаючи з 28.02.2009р. підвищив суму щомісячного платежу по кредиту до 1542,37грн. Також, банком було передано їй лист голови правління ЗАТ КБ "ПриватБанк", в якому зазначалось, що відсоткова ставка по кредитному договору, починаючи з 01.02.2009р. складатиме 21% на рік. Але, письмове повідомлення банку про зміну умов кредитного договору не відповідає вимогам законодавства, оскільки лист має містити підпис уповноваженої особи та печатку банку. Вищезазначене свідчить про істотне порушення банком умов договору, що є підставою для зміни або розірвання договору. Крім того, банком без попередження було внесено страхові платежі, які погашались з коштів, що йшли за сплату кредиту. У звязку із несвоєчасністю поінформованості про збільшення відсоткової ставки і підвищення щомісячного платежу за кредитом виникла заборгованість, несплата якої привела до нарахування пені.

Заочним рішенням Комсомольського районного суду м.Херсона від 01 листопада 2011 року позов задоволено.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 10 лютого 2017 року було залишено без задоволення заяву публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" про перегляд вказаного заочного рішення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, діюча в інтересах ПАТ КБ "ПриватБанк", просить вказане заочне рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права. Зокрема, вказала, що посилання позивачки на те, що ТОВ "Автокредит Плюс" не є стороною договору, не може бути підставою для припинення зобовязання чи договору застави, оскільки 17.07.2006р. між ПАТ КБ "Приватбанк" та ТОВ "Автокредит Плюс" укладено договір № 1, відповідно до якого банк доручив останньому від імені банку укладати кредитні договори на купівлю клієнтами транспортних засобів, для чого надав повноваження по ідентифікації потенційних клієнтів, оформленню підписанню з ними договір про відкриття і обслуговування платіжної картки "Авторозстрочка" і додаткових угод з ним. Крім того, вважає, що позивачем не доведено наявність істотних обставин, через які договір має бути припинений. Також, зазначила, що на момент укладання договору застави від 30.10.2007р. діяла редакція Закону України "Про заставу", яка не передбачала обовязкового нотаріального посвідчення договору застави транспортного засобу.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи та встановлених судом обставин вбачається таке.

Кредитний договір № DN81AR03110045 був укладений 30.10.2007р. між ЗАТ КБ "ПриватБанк" і позивачкою, та підписаний керівником відділу взаємодії з кредитними організаціями ОСОБА_4 та ОСОБА_3 У п.7.1 закріплено, що банк зобовязується надати позичальникові кредитні кошти на строк з 30.10.2007р. по 29.10.2014р. включно у розмірі 72849,32грн., з них 48935грн. на купівлю автомобіля; 34грн. для сплати за реєстрацію предмету застави в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна; 2495,69грн. на сплату страхових платежів за договором страхування ТЗ DN81AR03110045 від 30.10.2007р., договором особистого страхування DN81LK03110045 від 30.10.2007р. на строк до 29.10.2008р.; 3914,80грн. винагороди за надання фінансового інструменту; 17469,83грн. на сплату страхових платежів. Сплата користування кредитом у розмірі 0,80% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, щомісячна винагорода у розмірі 0,50% від суми виданого кредиту. Період сплати 1188,65грн. з "24" по "28" число кожного місяця (а.с.с14-19).

30.10.2007р. між ЗАТ КБ "ПриватБанк" і позивачкою був укладений договір застави рухомого майна DN81AR03110045, підписаний керівником відділу взаємодії з кредитними організаціями ОСОБА_4 та ОСОБА_3 За цим договором заставою забезпечується виконання зобовязань заставодавця за вказаним кредитним договором. Сторонами визначена заставна вартість предмету застави 48935грн. (а.с. 20-25).

У листі від голови правління ЗАТ КБ "ПриватБанк" ОСОБА_5 до ОСОБА_3 зазначається, що починаючи із 01.02.2009р. відсоткова ставка за вказаним кредитним договором складатиме 21% на рік. При цьому в разі погашення в строк 01.02.2009р. суми заборгованості за тілом кредиту: у розмірі 14000грн., відсоткова ставка за вказаним договором підвищується до 16,08% річних, у розмірі 24000грн., відсоткова ставка за кредитним договором не змінюється та залишається на поточному рівні 9,6%. Також запропоновано, що у випадку незгоди із вказаними змінами звернутися не пізніше 20.01.2009р., а у разі згоди встановлення мін буде автоматично здійснено 01.02.2009р. (а.с.26).

13.01.2009р. між позивачем та ЗАТ КБ "ПриватБанк" була підписана додаткова угода про зміну абзацу № 3 п.7.1 кредитного договору № DN81AR03110045 від 30.10.2007р., про збільшення щомісячних платежів з 1188,65грн. до 1233,00грн. Угода підписана представником банку ОСОБА_6 та ОСОБА_3 і скріплена печаткою банку (а.с.27).

На а.с.28 наявний графік погашення заборгованості з 28.01.2009р по 29.10.2014р.

Згідно п.1.2 договору № 1, укладеного 17.07.2006р. між Приватбанк (банк) та ТОВ "Автокредит Плюс" (компанія), банк доручує компанії від імені банку укладати кредитні договори на придбання клієнтами транспортних засобів, для чого наділяються повноваженнями по ідентифікації потенційних клієнтів, оформленню та підписанню з ними договорів про відкриття та обслуговування платіжної карти "Авторозстрочка" та додаткових угод до них (а.с.84-86).

Згідно ст.13 Закону України "Про заставу", договір застави повинен бути укладений у письмовій формі.

Відповідно до ст.14 Закону України "Про заставу", у випадку недотримання вимог щодо форми договору застави та його нотаріального посвідчення тягне за собою недійсність договору з наслідками, передбаченими законодавством України. Згідно ст.16 зазначеного Закону, право застави виникає з моменту укладення договору застави, а в разі, коли договір підлягає нотаріальному посвідченню - з моменту нотаріального посвідчення цього договору.

Згідно ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріпляється печаткою.

Згідно ст.215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлено законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно до ст.236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Відповідно до ч.1 ст.651 ЦК України , зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст.653 ЦК України, у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов'язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо договір змінений або розірваний у зв'язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору.

Задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі, суд, на підставі ст.ст.207, 215, 236 ЦК України та ст.22 Закону України "Про захист прав споживачів", ст.ст.13, 14 Закону України "Про заставу", виходив з того, що вказані кредитний договір та договір застави рухомого майна укладені посередником, який власну волю не виражає, а лише інформує учасника можливого майбутнього правочину про волю та наміри іншої сторони, а також виходив з недотримання вимог щодо форми договору застави та його нотаріального посвідчення, що тягне за собою недійсність договору і що є підставою для задоволення позову про припинення вказаних договорів.

Проте, з таким висновком суду погодитись не можна, оскільки до нього суд прийшов з порушенням норм матеріального і процесуального права, що згідно п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України є підставою для скасування рішення та ухвалення нового рішення.

Так, відповідно до п.1.2 договору № 1, укладеного 17.07.2006р. між Приватбанк та ТОВ "Автокредит Плюс", останній мав право укладати кредитні договори на придбання клієнтами транспортних засобів, а тому підписання ОСОБА_4 вказаних кредитного договору та договору застави рухомого майна не є підставою визнання цих договорів недійсними, на що посилається суд у вказаному рішенні та позивач у позовній заяві.

Крім того, слід зазначити, що протягом тривалого часу в Закон України "Про заставу" вносилися кілька змін в частині форми посвідчення договору застави транспортного засобу. Так, до 19.11.1997 року нотаріальна форма посвідчення такого договору не була необхідною; з 26.11.1997 року вона стала необхідною (внесено зміни законом від 21.10.1997р); з 08.01.2004 року нотаріальна форма посвідчення перестала бути необхідною (внесено зміни законом від 18.11.2003 року); з 27.07.2010 року нотаріальна форма знову стала необхідною (внесено зміни законом від 06.07.2010 року).

Тобто, в момент укладення оспорюваного договору (30.10.2007р) нотаріальна форма посвідчення договору застави не була необхідною.

Згідно ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

Враховуючи наведене, на момент укладення вказаного договору застави рухомого майна нотаріальне посвідчення не було обовязковим та законом не визначено обовязкової умови нотаріального посвідчення кредитного договору.

У своєму позові позивачка просить припинити кредитний договір і договір застави, при цьому посилається на норми ЦК України, що регулюють питання недійсності та розірвання договору.

В оскаржуваному рішенні є посилання на розірвання договору, визнання недійсним, а також припинення договору, однак це є різні поняття, а також у них різні правові наслідки.

Визнання правочину недійсним необхідно чітко відмежовувати від розірвання договору. Так, підставою для визнання правочину (угоди) недійсним слугує невідповідність вимогам закону, а підставою розірвання правочину-договору неналежне виконання або невиконання його умов чи умов, встановлених для такого договору законом.

Окрім того, відповідно ст.1057-1 Цивільного Кодексу України, у разі визнання недійсним кредитного договору суд за заявою сторони в обов'язковому порядку застосовує наслідки недійсності правочину, передбачені частиною першою ст.216 цього Кодексу, та визначає грошову суму, яка має бути повернута кредитодавцю. Визнаючи недійсним кредитний договір, у якому виконання зобов'язання позичальника забезпечено заставою майна позичальника або поручителя, суд за заявою кредитодавця накладає на таке майно арешт.

За ст.626 ЦК України договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

ЦК України окремо не виділяє поняття припинення договору, натомість регулює питання укладення, зміни і розірвання договору (ст.ст.638-654).

З іншого боку, ЦК дає поняття зобовязанню (ст.509) і зазначає, що зобовязання виникають з підстав, встановлених ст.11 ЦК, в якій однією з підстав виникнення цивільних прав та обовязків є договори та інші правочини.

Глава 50 ЦК (ст.ст.598-609) регулює питання припинення зобовязання.

Зокрема, за ст.598 вказаного Кодексу зобовязання припиняються на підставах, встановлених договором або законом. Статті 599-609 вказують конкретні випадки їх припинення (виконанням, переданням відступного, зарахуванням, зарахуванням зустрічних вимог, зарахуванням у разі зміни кредитора, за домовленістю сторін, прощенням боргу, поєднанням боржника і кредитора в одній особі, неможливістю його виконання, смертю фізичної особи, ліквідацією юридичної особи).

Законом можуть бути передбачені й інші підстави припинення зобовязання. Наприклад, ст.559 ЦК передбачає випадки припинення поруки.

Суд першої інстанції не виконав вимоги ст.10 ЦПК України, не уточнив у позивачки її позовні вимоги, не звернув уваги на відповідність предмету позову (матеріально-правова вимога позивача до відповідача) підставам позову (обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу). Зокрема, позивачка просить припинити договори кредиту та застави, натомість обґрунтовує позов і посилається на норми, які регулюють розірвання договору та визнання його недійсним.

Позивачкою не доведено належними доказами та не обґрунтовано вимогами закону її вимоги про припинення кредитного договору та договору застави рухомого майна.

Також, слід зазначити, що за ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Враховуючи викладене, апеляційну скаргу слід задовольнити, а судове рішення слід скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ст.88 ЦПК України: стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати (ч.1); якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог (ч.2); якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Таким чином, з позивачки на користь відповідача необхідно стягнути судові витрати у розмірі 18,70грн. за подання апеляційної скарги (110% від ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, а саме від 17,00грн. (за двома вимогами 08,50грн. + 08,50грн.)). Крім того, з позивачки в дохід держави слід стягнути судовий збір в розмірі 17,00грн., оскільки при подачі позову вона була звільнена від його сплати.

Керуючись ст.ст.88, 303, 307, 309 ЦПК України, ст.ст.207, 215, 236, 598, 626, 651, 653, 1055, ст.ст.13, 14 Закону України "Про заставу", колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, діючої в інтересах публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк", задовольнити.

Заочне рішення Комсомольського районного суду м.Херсона від 01 листопада 2011 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_3 до закритого акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк", товариства з обмеженою відповідальністю "Авто кредит Плюс" про захист прав споживача, припинення кредитного договору та договору застави рухомого майна.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" судові витрати в розмірі 18,70грн.

Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір в розмірі 17,00грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і на нього може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з моменту його проголошення.

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ ОСОБА_7

Судді: _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ ОСОБА_8

_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ ОСОБА_1