Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/81/17 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Дьомич Л. М.
УХВАЛА

Іменем України

25.01.2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області в складі:

головуючого судді: Дьомич Л.М.

суддів: Дуковського О.Л.; Карпенка О.Л.

за участю секретаря: Федоренко Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 10 жовтня 2016 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2, треті особа ОСОБА_3 та ОСОБА_4 банк України про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2015 публічне акціонерне товариство «ДельтаБанк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 348347,71 грн., з яких: сума заборгованості за кредитним договором 328282,73 грн., сума заборгованості за відсотками 20064,98 грн.

В обгрунтування вимог зазначено, що 25 червня 2007 року між акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Сведбанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 030/06.07/71-324 К, згідно умов якого Банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 36 000,00 доларів США на строк з 25 червня 2007 по 24 червня 2032 рік. Позичальник зобовязався погашати заборгованість за кредитом та проценти шляхом внесення коштів на позичковий рахунок, щомісяця, через касу ОСОБА_5.

У випадку порушення умов кредитного договору та/або умов іпотечного договору, Банк має право вимагати дострокового виконання зобовязання за кредитним договором.

ОСОБА_5 свої зобовязання за кредитним договором повністю виконано та надано позичальнику кредит, в розмірі та строки передбачені кредитним договором.

25 червня 2007 року в забезпечення виконання кредитних зобовязань між акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Сведбанк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки № 030/06.07/71-324 П, умовами якого передбачено, що поручитель поручається перед кредитором за виконання боржником ОСОБА_3 зобовязань за кредитним договором. Відповідальність поручителя настає у випадку невиконання (неналежного виконання) боржником зобовязань за договором. Поручитель і Боржник несуть перед кредитором солідарну відповідальність, тобто поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник.

25 травня 2012 року між публічним акціонерним товариством «Сведбанк» та публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, згідно якого ПАТ «Сведбанк» в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором, передає (відступає) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінює ПАТ «Сведбанк», як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобовязаннях, тобто до нього переходить право вимоги до боржників повного, належного та реального, виконання обовязків за кредитними та забезпечувальними договорами (зареєстрований за№1306,1307 від 25 травня 2012 року приватним нотаріусом ОСОБА_6Г.).

На підставі вищевказаного договору про передачу активів та кредитних зобовязань АТ «Дельта Банк» набув права вимоги по кредитному договору укладеного з ОСОБА_3.

ОСОБА_3 зобовязання за кредитним договором належним чином не виконала. На адресу поручителя ОСОБА_5 направлено письмову вимогу із зазначенням невиконаних зобовязань за кредитним договором № 030/06.07/71-324 К. Проте, відповідач не погасив кредитну заборгованість.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 01 лютого 2016 року залучено до у часті у розгляді справи, в якості третьої особи, що не заявляє вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_4 банк України (т. 1 ас.136).

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 10 жовтня 2016 року cтягнуто з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства «ДельтаБанк» 348347,71 грн. заборгованості за кредитним договором.

ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить про скасування рішення суду та ухвалення нового про відмову в задоволені позову. Зазначає, що суд першої інстанції приймаючи рішення не повно зясував обставини, що мають істотне значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального і процесуального права. А саме, судом не враховано, що відповідача не повідомлено про зміну кредитора та не надано доказів такої зміни у відповідності до ч.2 ст. 517 ЦК України; ОСОБА_5 не виконано порядку досудового врегулювання спору через неповідомлення позичальника про порушення його зобовязання, не направлено будь-якої кореспонденції на адресу поручителя, що також призвело до позбавлення його права відповідного реагування; не дотримано строків та процедури повідомлення усіх зацікавлених сторін даних правовідносин, не надано відповідачу тридцяти днів для пошуку можливості вирішення питання виконання виниклого зобовязання та не предявлено кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання, не доведено передачу ПАТ «ДельтаБанк» права вимоги за кредитним договором ОСОБА_3 в тому обсязі, який зазначено в позовній заяві. Суд зробив неправильний висновок щодо наявності права у позивача вимагати сплати дострокового повернення частини позики на підставі ч. 2. ст. 1050 ЦК України, так як заборгованості по сплаті чергових частин кредиту у позичальника не існує.

Треті особи в судове засідання не зявились про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином (т. 2а.с.80-81). Від ОСОБА_3 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи до червня 2017 року (т. 2. а.с. 82-88).

Вказане клопотання судом не задоволено, оскільки згідно ч. 1 ст. 303-1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом двох місяців з дня постановлення ухвали про прийняття апеляційної скарги до розгляду.

Частиною 2 статті 305 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_7, пояснення ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_8, дослідивши письмові докази по справі, перевіривши рішення суду у межах доводів апеляційної скарги колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню за наступного.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема питання про те, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позичальник та поручитель взяті на себе зобовязання за кредитним договором та договором поруки не виконали та не забезпечили повернення кредиту та відсотків в терміни передбачені договорами.

Вказаний висновок відповідає обставинам справи, яким суд дав належну правову оцінку.

Судом встановлено, що 25 червня 2007 року між акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Сведбанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 030/06.07/71-324 К. Згідно умов якого Банк зобовязується надати позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 36000,00 доларів США, на строк з 25 червня 2007 року по 24 червня 2032 рік включно на умовах передбачених у цьому договорі, а позичальник зобовязується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобовязання у повному обсязі у терміни передбачені цим договором (т.1 а.с.6-12)..

Згідно п. 1.3. договору позичальник сплачує ОСОБА_5 проценти за користування кредитом у розмірі 12,5% річних за весь строк фактичного користування кредитом. Сторони за взаємною згодою, досягнутою при укладені цього договору, встановили, що розмір визначеної у цьому пункті процентної ставки може змінюватися без укладення додаткового правочину до цього договору, у випадку і у порядку, встановленому п. 6.1.2 цього договору.

25 червня 2007 року з метою забезпечення виконання зобовязань за вищевказаним кредитним договором між акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк», ОСОБА_3 (позичальником) та ОСОБА_2 (поручителем) укладено договір поруки, відповідно до умов якого поручитель зобовязується перед ОСОБА_5 відповідати за виконання зобовязань щодо повернення коштів, наданих ОСОБА_5 позичальнику у вигляді кредиту згідно з кредитним договором № 030/06.07/71-324 К від 25 червня 2007 року у сумі 36000,00 доларів США, строком по 24 червня 2032 р., з процентною ставкою 12,5% річних за їх використання. Поручитель несе солідарну відповідальність з позичальником перед ОСОБА_5 за виконання позичальником умов Основного зобовязання усім належним йому майном та грошовими коштами. Відповідальність поручителя за цим договором обмежується сумою кредиту, визначеного згідно з основним зобовязанням, нарахованими процентами, пенями, комісіями та іншими платежами, передбаченими основним зобовязанням. У разі невиконання позичальником основного зобовязання в строк, поручитель погашає суму кредиту, нараховані проценти та штрафні санкції за несвоєчасне повернення позичальником коштів, наданих в межах основного зобовязання та процентів за користування кредитом за першою вимогою ОСОБА_5 протягом 10 календарних днів з моменту отримання поручителем надісланої ОСОБА_5 письмової заяви про невиконання позичальником своїх зобовязань, передбачених основним зобовязанням, надісланою ОСОБА_5 за адресою, зазначеною у реквізитах поручителя в цьому договорі (п. 1- 4). (т.1 а.с.20).

27 березня 2009 року між публічним акціонерним товариством «Сведбанк» (правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк») та ОСОБА_3 укладено додаткову угоду до кредитного договору № 030/06.07/71-324 К від 25 червня 2007 року, згідно якої п. 3.1 та 3.3. договору викладено в наступній редакції: Позичальник зобовязується здійснювати погашення заборгованості за кредитом, шляхом внесення коштів на позичковий рахунок № 4001.840 щомісяця, через касу ОСОБА_5 згідно Додатку № 1, що є невідємною частиною цього договору, якщо інше не передбачено цим договором. Проценти за користування кредитом підлягають сплаті позичальником через касу ОСОБА_5 на рахунок нарахованих відсотків № 4001.840 щомісяця, в період з 01 по 10 число включно, за попередній календарний місяць; проценти, нараховані за останній календарний місяць фактичного користування кредитом, сплачуються позичальником одночасно з погашенням кредиту (т.1 а.с.19).

25 травня 2012 року між публічним акціонерним товариством «Сведбанк», який є правонаступником акціонерного комерційного банку «ТАС-Комерцбанк» та публічним акціонерним товариством «Дельта Банк», укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, на підставі якого продавець ПАТ «Сведбанк» погоджується продати (відступити) права вимоги та передати їх покупцю ПАТ «Дельта Банк», а покупець погоджується купити права вимоги, прийняти їх і сплатити загальну купівельну ціну. Права вимоги переходять від продавця до покупця, та обовязки продавця передати права вимоги вважаються виконаними з моменту підписання продавцем та покупцем акту приймання-передачі прав вимоги. Обовязок продавця передати права вимоги покупцю та підписати акт приймання-передачі прав вимоги залежить від отримання продавцем повної суми загальної купівельної ціни у дату підписання (т. 1 а.с.187-188).

Згідно додатку № 1 до договору купівлі-продажу прав вимоги від 25 травня 2012 року до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимоги за кредитним договором № 030/06.07/71-324 К укладеним 25 червня 2007 року із ОСОБА_3 (т. 1 а.с.188).

У звязку з неналежним виконанням позичальником ОСОБА_3 взятих на себе кредитних зобовязань станом на 28 липня 2015 року утворилась заборгованість в сумі 348347,71 грн., яка складається із заборгованості за кредитом 328282,73 грн. та заборгованості за відсотками 20064,98 грн. (т. 1 а.с. 31;169).

17 серпня 2015 року товариством з обмеженою відповідальністю «Дельта Банк» на адресу позичальника та на адресу поручителя направлено досудові вимоги про дострокове виконання зобовязань за кредитним договором в повному обсязі протягом встановленого договором строку з дати отримання відповідної вимоги, а саме повернення несплаченої суми кредиту, сплати процентів за його користування, комісії за обслуговування кредитної заборгованості, а також штрафних санкцій передбачених кредитним договором, що станом на 28 липня 29015 року становила 15789,29 долари США. (т. 1 а.с.32-33).

Частиною 1 ст. 509 ЦК України передбачено, що зобовязанням є право відношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема з правочинів.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

За ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Відповідно до вимог частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Згідно ч.1 ст.611 ЦК у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частинами 2,3 ст.549 ЦК України передбачено, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

У разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники (ст. 554 ЦК України). Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

За змістом ч.4 ст.559 ЦК, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобовязанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 554 ЦК України).

Судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1ст. 10 ЦПК України).

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Колегія суддів погоджується з висновком суду, що ОСОБА_3 в порушення умов кредитного договору та наведених норм ЦК України, свої зобовязання за кредитним договором належним чином не виконала та не надала своєчасно ОСОБА_5 грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками, у звязку з чим утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню з поручителя, який у випадку невиконання зобовязань по кредитному договору відповідає перед кредитором як солідарний боржник.

Вказаний висновок суду відповідає матеріалам справи і встановленим судом обставин щодо кредитних зобовязань та розміру заборгованості, а також вимогам закону, оскільки відповідно до вимог ст. 525, 526 ЦК України зобовязання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається.

У звязку з чим законними та обґрунтованими є вимоги публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», яке на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги від 25 травня 2012 року набуло право вимоги до поручителя ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості в сумі 348347,71 грн.

Предявленням вимоги до поручителя є правом ОСОБА_5, оскільки право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором належить виключно позивачеві (ч. 20 ЦК України, ст. 3,4 ЦПК України). При солідарному обовязку кредиторові надається право на свій розсуд вимагати виконання зобовязання в повному обсязі або частково від усіх боржників разом або від кожного окремо.

Згідно із правовим висновком Верховного Суду України від 17.09.2014 року (справа № 6-53цс14), який відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обовязковим для всіх судів України, виходячи з положень другого речення ч. 4 ст. 559 ЦК України, необхідно дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобовязання за договором повинно бути предявлено у судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто упродовж шести місяців із моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або із дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого ч.2 ст. 1050 ЦК України, або із дня настання строку виконання основного зобовязання.

У кредитному договорі №030/06.07/71-324К в рахунок забезпечення виконання якого укладено договір поруки чітко визначено, що строк повного погашення кредиту є 24 квітня 2032 року (п.1.1).

Згідно п. 1 та 10 договору поруки поручитель зобовязується відповідати перед ОСОБА_5 за виконання зобовязань щодо повернення коштів до 24 червня 2032 року. Договір діє до повного виконання основного зобов?язання за кредитним договором №030/06.07/71-324К. Умовами договору передбачено, що відповідальність поручителя виникає як у випадку невиконання позичальником будь-якої частини зобовязання, так і при невиконання позичальником зобовязань в цілому.

Відповідно до п. 3.1 та 3.9 кредитного договору позичальник зобовязується здійснювати погашення заборгованості за кредитом, шляхом внесення коштів на позичковий рахунок щомісяця, через касу ОСОБА_5 згідно Додатку № 1, що є невідємною частиною цього договору. ОСОБА_5 має право вимагати від позичальника дострокового виконання зобовязань.

У звязку з порушенням боржником ОСОБА_3 виконання зобовязання за кредитним договором, Банк відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК і п.3.9 кредитного договору використав право достроково стягнути з поручителя заборгованість за кредитним договором.

З позовом про виконання порушеного зобовязання боржником щодо повернення кредиту публічне акціонерне товариство «ДельтаБанк» звернулося 31серпня 2015 року, протягом строку до минування шести місяців з моменту останнього платежу боржника, який був здійснений 27 липня 2015 року, тобто до спливу строку для предявлення вимог до поручителя.

Вказана позиція узгоджується і з вищенаведеною Постановою Пленуму ВССУ та з правовою позицією Верховного суду України, висловленій у справі № 6-53 цс 14 від 17 вересня 2014року.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_5 не доведено розміру куплених прав вимоги по кредитному договору укладеному із ОСОБА_3, оскільки ПАТ «Сведбанк» на підставі договору купівлі-продажу передано позивачу права вимоги за вказаним договором на 17784,31 грн., а не 17784,31 доларів США, як зазначено в Додатку № 1 висновків суду не спростовують.

ПАТ «ДельтаБанк» на вимогу суду в суд апеляційної інстанції надано документи (т.2 а.с.89-90), згідно яких в примірнику Додатку № 1 до договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитом долученого до позовної заяви та в примірнику наданого для посвідчення нотаріусом, в частині визначення розміру прав вимог в графі «Фактичний розмір невиконаного грошового зобовязання за кредитним договором» дійсно маються розбіжності.

Так, в примірнику Додатку до договору №1 посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 в графі «Фактичний розмір невиконаного грошового зобовязання» зазначено, що ПАТ «Дельта Банк» куплено у ПАТ «Сведбанк» право вимоги до боржника ОСОБА_3 за валютним кредитом (т. 1 а.с. 188). Однак, в примірнику підготовленого та наданого ОСОБА_5 при звернені до суду помилково зазначено, що вказаний кредитний договір є гривневим (т. 1 а.с. 48). Разом з тим, в обох примірниках, в графі валюта договору у ISO зазначено 840, що свідчить проте, що кредит у іноземній валюті (валютний кредит).

Доводи апеляційної скарги в частині неповідомлення відповідача про заміну кредитора та надання доказів такої заміни, а також невиконання ОСОБА_5 досудового порядку врегулювання спору також є необґрунтованими та такими, що висновків суду не спростовують.

Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобовязанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

У частині другій статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обовязку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобовязанні.

Отже, за змістом наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обовязку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним.

Оскільки боржник належним чином не сплачував заборгованість кредитору, внаслідок чого в останнього утворилася заборгованість, суд дійшов обґрунтованого висновку про стягнення заборгованості на користь позивача, оскільки неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обовязку погашення кредиту взагалі.

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 23.09.2015 року у справі № 6-979 цс15.

17 серпня 2015 року ПАТ «ДельтаБанк» направлено вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором № 030/06.07/71-324 К від 25 червня 2007 року позичальнику ОСОБА_3 та поручителю ОСОБА_2. Звернення до суду з позовом, крім іншого, є предявлення вимоги про дострокове повернення кредиту.

Визначений п. 3.10 30-денний строк, це строк протягом якого особа може усунути порушення, а не строк після сплину якого (з моменту отримання боржником вимоги) стягувач може звернутися з позовом до суду для захисту своїх законних прав.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 09.07.2002 року у справі № 1-2/2002 положення частини другоїстатті 124 Конституції України щодо поширення юрисдикції судів на всі правовідносини, що виникають у державі, в аспекті конституційного звернення необхідно розуміти так, що право особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства, юридичної особи) на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами. Встановлення законом або договором досудового врегулювання спору за волевиявленням субєктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист.

Таким чином, досудове вирішення спору не є обовязковим та не становить перешкоди для звернення до суду в розумінні положень законодавства в даних спірних правовідносинах.

Судом також не беруться до уваги посилання апелянта щодо безпідставності дострокового стягнення судом заборгованості у звязку з тим, що заборгованості по сплаті чергових платежів у позичальника не існує.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частки позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Передбачене ст. 1050 ЦК право кредитодавця вимагати від позичальника дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, є самостійним (п.29 Постанови Пленуму ВССУ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин»).

Оскаржуючи судове рішення відповідач власного розрахунку суду не надав, не зазначив в чому полягає неправильність наданого позивачем розрахунку, не навів жодного аргументу, який би спростовував чи ставив під сумнів вказаний розрахунок заборгованості. Також відповідачем не надано суду жодного доказу належного виконання ним умов зобовязання відповідно до графіка платежів за кредитним договором по щомісячному внесенню платежів з розміром обовязкового платежу та датою якою такий платіж внесено.

Тому поданий позивачем розрахунок, колегія суддів визнає належним та допустимим письмовим доказом на підтвердження заборгованості відповідача перед ПАТ «Дельта Банк».

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Встановивши дійсні права та обовязки сторін, які випливають із зазначених договорів, та виходячи з того, що ОСОБА_3 порушила умови кредитного договору, у звязку з чим виникла заборгованість по кредиту, суд дійшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність правових підстав для задоволення їх в повному обсязі.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому, відповідно до ч. 1 ст.308 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст. 304, ст. 307, ст. 308, ст. 313, ст. 314, ст. 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 10 жовтня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: