АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/764/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 39 Кондрацька Н. М.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоСіренка Ю. В.
суддівГончар Н. І., Пономаренка В. В.
при секретаріГаджієвій Ю. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на рішення Придніпровського районного суду м.Черкаси від 27 січня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_8, Черкаської міської ради про визначення додаткового строку для подання заяви для прийняття спадщини, -

в с т а н о в и л а :

У липні 2016 року ОСОБА_6 звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_4, відповідно до свідоцтва про смерть НОМЕР_1, виданого Черкаським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області 7 липня 2016 року, у віці 78 років померла ОСОБА_9 - рідна бабуся позивача.

Факт родинних відносин підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 28 вересня 1984 року та Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до ст.ст. 126, 133, 135 СК України про народження батька позивача ОСОБА_10.

Після смерті ОСОБА_9 відкрилась спадщина, у вигляді квартири за адресою: АДРЕСА_1.

Єдиним спадкоємцем першої черги за законом міг бути батько позивача - ОСОБА_10, але він помер ІНФОРМАЦІЯ_3. Таким чином, позивач є єдиним спадкоємцем першої черги за законом, як рідний внук померлої ОСОБА_9

Поважність пропуску строку для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_9 обґрунтовував тим, що він, від самого народження та більшу частину свого дитинства, зі своїми батьками проживав разом з бабусею в її квартирі, навіть після смерті батька. Але з часом, в зв'язку з життєвими обставинами, позивач був змушений разом з матір'ю переїхати до іншого місця проживання. Відносини з бабусею весь час підтримували. Після появи у неї співмешканця - ОСОБА_11, 1943 року народження, поступово доступ до бабусі та її помешкання було обмежено, оскільки між позивачем та ОСОБА_11 виникали суперечки.

Про смерть бабусі позивачу стало відомо від сусідів лише в липні 2016 року.

Також ОСОБА_6 в позовній заяві зазначив причину пропуску строку на прийняття спадщини, що його рідний син дуже хворів, постійно в проміжках між роботою, потрібно було доглядати дитину, відвідувати лікарів, процедурні кабінети, здавати аналізи, тощо.

Свідоцтво про смерть ОСОБА_9 було отримано позивачем лише 7 липня 2016 року. При зверненні до приватного нотаріуса для оформлення спадщини стало відомо, що спадкова справа після смерті ОСОБА_9, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4, вже заведена в Першій черкаській державній нотаріальній конторі за заявою ОСОБА_8

Вказані обставини ОСОБА_6 вважає поважними причинами, а тому просив суд визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини терміном три місяці з моменту набрання чинності рішення суду.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції ОСОБА_6 змінив причини пропуску строку на прийняття спадщини, зазначивши, що головною причиною пропуску строку є його юридична необізнаність, а також, що його невірно консультували нотаріуси до яких він звертався протягом шести місяців після відкриття спадщини. Зокрема, дізнавшись про смерть бабусі, він звертався в нотаріальну контору для подання заяви про прийняття спадщини, де йому повідомили, що бабуся за життя склала заповіт на іншу особу, а він не є особою, яка може претендувати на обов'язкову частку у спадщині, а, відтак, подавати заяву та платити за це кошти нотаріуси не рекомендували.

Рішенням Придніпровського районного суду м.Черкаси від 27 січня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_6 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_6 - ОСОБА_7 оскаржила його в апеляційному порядку, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, невідповідність рішення нормам матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 зазначає, що судом першої інстанції не враховано всі обставини за яких позивач не подав у визначений законом строк заяву про прийняття спадщини.

Апелянт вказує, що позивач про смерть бабусі дізнався у лютому 2016 року і в березні 2016 року вже звертався до нотаріуса Першої черкаської нотаріальної контори, щоб подати заяву про прийняття спадщини. З цього приводу нотаріус повідомив про недоцільність подання такої заяви у зв'язку з наявним заповітом на іншу особу та марне витрачання коштів, оскільки він не є особою, що може претендувати на обов'язкову частку у спадщині. Коли у липні 2016 року стало відомо, що заповіт ОСОБА_9 склала на ОСОБА_11, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5, тоді він і став займатися питанням прийняття спадщини, так як інших спадкоємців за законом або за заповітом вже не було. При цьому відповідач ОСОБА_8, який претендує на спадщину і подав заяву про її прийняття - не є родичем бабусі і ніколи з нею не проживав.

Заслухавши учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону ухвалене судове рішення не відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд виходив з того, що позивач не надав належних та допустимих доказів про пропуск ним строку для прийняття спадщини з поважних причин.

Колегія суддів не погоджується з даним висновком суду.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (стст.1220, 1222, 1270 ЦК).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст.1269 ЦК).

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_9, яка є рідною бабусею позивача ОСОБА_6

До складу спадкового майна після її смерті ввійшла квартира в АДРЕСА_1.

На час смерті ОСОБА_9 проживала у своїй квартирі із співмешканцем ОСОБА_11

Зазначені обставини підтверджуються: свідоцтвом про смерть ОСОБА_9 Серія НОМЕР_1 від 7 липня 2016 року, Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження батька позивача ОСОБА_10 від 7 липня 2016 року та свідоцтвом про народження позивача ОСОБА_6 Серія НОМЕР_4

Згідно свідоцтва про смерть Серія НОМЕР_5 від ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_10 (батько позивача) помер ІНФОРМАЦІЯ_3.

За життя ОСОБА_9 6 грудня 2013 року склала заповіт на ОСОБА_11, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5.

З довідки №487/01-16 від 7 листопада 2016 року Приватного нотаріуса Черкаського міського територіального округу Велікова Н.А. вбачається, що позивач в травні 2016 року, тобто протягом шести місяців з часу відкриття спадщини, звертався до нотаріуса про можливість прийняття спадщини після смерті ОСОБА_9 при наявності складеного від її імені заповіту на іншу особу.

Дізнавшись від нотаріуса, що він не є особою, яка може претендувати на обов'язкову частку у спадщині при наявності заповіту, складеного на іншу особу - подавати заяву при прийняття спадщини було рекомендовано за недоцільне.

Однак, позивачу, за вказаних обставин, станом на травень 2016 року було невідомо, що особою на яку складено заповіт - є ОСОБА_11, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5.

Відповідач ОСОБА_8 15 червня 2016 року подав до Першої черкаської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_9, посилаючись на те, що проживав з померлою однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини, а тому є спадкоємцем четвертої черги і має намір звернутися до суду для встановлення відповідного факту.

7 липня 2016 року ОСОБА_6 у Черкаському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області отримав свідоцтво про смерть ОСОБА_9 Серія НОМЕР_1, а 10 листопада 2016 року подав до Першої черкаської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_9

Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України.

Визначаючи спадкоємцеві додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд не повинен вирішувати питання про визнання за ним права на спадщину. Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, установленому статтею 1269 ЦК України, звернувшись в нотаріальну контору, після чого вважається таким, що прийняв спадщину.

Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Характер дій позивача після отримання відомостей про смерть ОСОБА_9 та про складений нею заповіт на ОСОБА_11, який на час звернення позивача у травні 2016 року до нотаріальної контори також помер, свідчать про активні та добросовісні дії щодо бажання прийняти спадщину.

Це стверджується неодноразовими зверненнями позивача до нотаріусів з даного питання.

Проте, через відсутність відомостей про смерть особи на яку було складено заповіт - позивач не подавав заяву про прийняття спадщини, оскільки не є особою, яка за законом може претендувати на обов'язкову частку у спадщині.

При цьому, на час розгляду справи в суді, у відповідача ОСОБА_8 відсутнє рішення суду про встановлення факту проживання з померлою ОСОБА_9 однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Розглядаючи даний спір, колегія суддів виходить з того, що обов'язок доведення поважності причин пропуску встановленого законодавством строку для подання заяви про прийняття спадщини лежить на позивачу, однак, суд не обмежений у праві здійснювати оцінку таких доказів за своїм внутрішнім переконанням, у взаємному зв'язку з іншими доказами та фактичними обставинами у справі у їх сукупності.

Вказані обставини у їх сукупності свідчать про те, що позивачем пропущено строк для подачі заяви про прийняття спадщини з поважних причин.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Виходячи з положень ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оцінюючи надані сторонами докази як в підтвердження позовних вимог, так і в їх заперечення, враховуючи доводи апеляційної скарги щодо обґрунтованості позовних вимог, колегія суддів прийшла до висновку, що позивачем під час розгляду справи надано належні та вмотивовані докази, які дають підстави для задоволення позову.

За вказаних обставин рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення позову.

Понесені позивачем судові витрати при подачі позовної заяви в розмірі 551 грн.20 коп. та апеляційної скарги в розмірі 606 грн.32 коп. підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_8 відповідно до ст..88 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 309, 315, 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 задовольнити.

Рішення Придніпровського районного суду м.Черкаси від 27 січня 2017 року у даній справі скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_6 до ОСОБА_8, Черкаської міської ради про визначення додаткового строку для подання заяви для прийняття спадщини задовольнити.

Визначити ОСОБА_6 додатковий строк для прийняття спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_9, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4, тривалістю 3 (три) місяці.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 судові витрати в розмірі 1157 грн.52 коп.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів до суду касаційної інстанції.

Головуючий :

Судді :