Справа № 127/2-829/10 Провадження № 22-ц/772/839/2017Головуючий в суді першої інстанції Сичук М. М.
Категорія Доповідач Шемета Т. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області у складі:

Головуючої судді Шемети Т. М.,

суддів: Панасюка О. С., Рибчинського В. П.

за участі: секретаря судового засідання Куленко О. В.,

представника стягувача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2 Апеляційного суду Вінницької області скаргу ОСОБА_3 про визнання неправомірною та скасування постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 14 січня 2015 року у цивільній справі за позовом АКІБ "Укрсиббанк" до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 07 лютого 2017 року,

в с т а н о в и л а :

В травні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду зі скаргою у якій ставила вимогу: визнати неправомірною та скасувати постанову державного виконавця Староміського відділу ДВС Вінницького МУЮ Василишиної Т. В. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 14 січня 2015 року по виконавчому провадженню № 45979894, на підставі якої накладено арешт на все майно та зобов'язати Староміський відділ ДВС Вінницького МУЮ відкликати з реєстраційних органів повідомлення про арешт та заборону відчуження майна, на яке було накладено арешт.

Свої вимоги мотивувала тим, що на підставі рішенням Староміського районного суду м. Вінниці від 30.04.2010 року по справі № 2-829/10 за позовом АКІБ «УкрСиббанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором, яким з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 солідарно стягнуто заборгованість за кредитним договором № 0 в розмірі 354 937, 91 грн., було видано виконавчий лист та 14 січня 2015 року державним виконавцем Староміського ВДВС ВМУЮ Василишиною Т. В. відкрито виконавче провадження. З метою забезпечення виконання рішення суду, цього ж дня, винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження в межах виконавчого провадження ВП № 45979894. Стверджує, що в порушення ст. 31 З У «Про виконавче провадження» вона не була вчасно повідомлена про відкриття виконавчого провадження та проведення виконавчих дій, а тому вважає, що вказана постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження є незаконною, винесена з грубим порушенням вимог З У «Про виконавче провадження» та підлягає скасуванню.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 07 лютого 2017 року скаргу ОСОБА_3 задоволено. Визнано неправомірною та скасовано постанову державного виконавця Староміського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції Василишиної Тетяни Володимирівни про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 14.01.2015 року по виконавчому провадженню № 45979894, на підставі якої накладено арешт на все майно. Зобов'язано Староміський відділ державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції відкликати з реєстраційних органів повідомлення про арешт та заборону відчуження майна, на яке було накладено арешт.

Не погодившись з такою ухвалою суду, ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» подало апеляційну скаргу, за результатами розгляду якої, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою в задоволенні скарги ОСОБА_3 відмовити повністю. Доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що суд невірно оцінив дії державного виконавця по накладенню арешту на майно боржника. Такий арешт було накладено з метою забезпечення виконання рішення суду, державний виконавець діяв у відповідності до вимог закону України «Про виконавче провадження», виконуючи покладені на нього функції.

В судовому засіданні апеляційного суду представник ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» ОСОБА_2 подану апеляційну скаргу підтримала з викладених у ній підстав, інші сторони по справі в судове засідання не з'явилися, про день та час розгляду повідомлені належним чином.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вислухавши пояснення представника стягувача, дослідивши матеріали цивільної справи, проаналізувавши докази, прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Задовольняючи скаргу, суд першої інстанції виходив з того, що державний виконавець наклав арешт на все майно з метою забезпечення виконання виконавчого документа, тобто безстрокового його збереження шляхом заборони відчуження, не маючи на меті його вилучати та реалізувати, чим порушено ч. 7 ст. 57 ЗУ «Про виконавче провадження», арешт накладено без зазначення суми стягнення, в порушення вимог ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець не надав можливість боржнику визначити на яке майно необхідно в першу чергу звертати стягнення, оскільки у заявника окрім земельної ділянки є і інше майно.

Судова колегія не може погодитись з висновками суду першої інстанції наступних підстав.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Так, по справі встановлено наступне:

- заочним рішенням Староміського районного суду м. Вінниці від 30 квітня 2010 року з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь акціонерного комерційного банку «УкрСиббанк» солідарно стягнуто заборгованість за кредитним договором №0 від 25 березня 2008 року в розмірі 354 937 грн. 91 коп., рішення набрало законної сили 28.10.2014 року (а.с.6).

- 21 травня 2010 року за вказаним рішенням видано виконавчий лист (а.с. 8, 43).

- 16 жовтня 2014 року боржник змінила своє прізвище з «Возна» на «Піддубна», у зв'язку із розірванням шлюбу, на підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 16 жовтня 2014 року (а.с. 7).

- 12 січня 2015 року стягувачем до Староміського ВДВС ВМУЮ було подано заяву про відкриття виконавчого провадження, у якій АТ «Укрсиббанк» просив відкрити виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа про солідарне стягнення з ОСОБА_4 та з ОСОБА_5 заборгованості, а також накласти арешт на майно, що належать боржнику (а.с. 42).

- 14 січня 2015 року державним виконавцем Староміського ВДВС ВМУЮ Василишиною Т. В. відкрито виконавче провадження (а.с. 46). З метою забезпечення виконання рішення суду, цього ж дня, винесена постанова про арешт майна ОСОБА_5 та оголошення заборони на його відчуження в межах виконавчого провадження ВП № 45979894 (а.с. 49).

- Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 24 липня 2015 року було замінено сторону виконавчого провадження - стягувача ПАТ «УкрСиббанк» на ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ».

Оскільки накладення арешту на майно боржника та оголошення заборони його відчуження було здійснено виконавцем 14.01.2015 року, при вирішення даної справи слід застосовувати закон України «Про виконавче провадження» № 606-ХІV, який був чинним на момент виникнення правовідносин що оскаржуються (надалі - Закон № 606-ХІV).

Відповідно до ч. 2 статті 11 Закону № 606-ХІV, державний виконавець: здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом, в тому числі вправі накладати арешт на майно боржника (п.5, 6 ч.3 ст. 11).

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 24 постанови № 6 від 7 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» роз'яснив судам, що у справах за скаргами стягувача чи боржника на дії державного виконавця, пов'язані з арештом і вилученням майна та визначенням вартості й оцінки цього майна, суд перевіряє відповідність цих дій положенням статей 57, 58 Закону про виконавче провадження.

Порядок накладення арешту регламентований ст. 57 закону № 606-ХІV, за якою арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, що й мало місце в справі яка розглядається.

В частині 3 ст. 57 Закону № 606-ХІV зазначено, що арешт може бути накладений у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети.

Суд першої інстанції вважав, що державний виконавець при винесенні оскаржуваної постанови не зазначив розмір суми, з урахуванням якої слід накласти арешт на майно боржника. Однак, як слідує зі змісту оскаржуваної постанови (а.с.49), державний виконавець зазначив розмір суми, яка підлягає стягненню: 354 937,91 заборгованість за кредитним договором, 1 700 грн. судовий збір, 30 грн. витрати на ІТЗ розгляду справи, - тобто зміст постанови відповідає вимогам ст. 57 Закону № 606-ХІV.

Суд першої інстанції витлумачив положення закону на власний розсуд та зазначив, що арешт майна боржника повинен супроводжуватись одночасно з його вилученням. Такої вимоги ч.7 ст. 57 Закону № 606-ХІV, на яку послався суд першої інстанції, не містить, а лише регламентує порядок вилучення арештованого майна для реалізації, навпаки в ній зазначено, що таке вилучення можливе в строк, встановлений державним виконавцем, але не раніше ніж через п'ять днів після накладення арешту.

Суд першої інстанції зазначив, що державний виконавець, в порушення вимог ч.5 ст. 52 Закону № 606-ХІV, не запропонував боржнику визначити на яке майно слід звернути стягнення в першу чергу. Однак суд не звернув уваги на те, що частина 5 ст. 52 Закону № 606-ХІV стосується саме процедури звернення стягнення на арештоване майно та не відноситься до процедури накладення арешту на майно, яка передує процедурі звернення стягнення.

Назва статті 52 Закону № 606-ХІV: « Порядок звернення стягнення на кошти та інше майно боржника» та зміст частини першої: «Звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації», - дає можливість зробити висновок, що процедура звернення стягнення на кошти та майно боржника складається з трьох етапів: арешт, вилучення, реалізація і частина 5 ст. 52 стосується саме процедури реалізації вже арештованого майна, а не порядку накладення арешту.

Отже, виносячи постанову про накладення арешту, державний виконавець діяв у відповідності до вимог Закону № 606-ХІV, а тому підстав для задоволення скарги немає.

Окрім того слід зазначити наступне: Рішення Староміського районного суду м. Вінниці від було ухвалено 30.04.2010 року, виконавче провадження востаннє відкрито 14.01.2015 року, однак як стверджує представник стягувача та свідчить копія виконавчого провадження № 228/12, яка міститься в матеріалах справи (а.с. 41 - 69), на сьогодні судове рішення не виконано взагалі.

Принципом цивільного судочинства є виконуваність рішення суду, статтею 14 ЦПК України визначені ознаки обов'язковості судових рішень.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, «Виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатися як невід'ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод» (рішення у справі «Горнсбі проти Греції (Hornsby v/ Greece) від 19.03.1997 р., п.40). Щодо обов'язковості судових рішень було постановлено «пілотне» рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (Yuriy Nikolaevich Ivanov v/ Ukraine) від 15.10.2009 року)

Завданням Державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом, тому перевірка вчинення таких дій державним виконавцем є фактично перевіркою дотримання положення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду й належного виконання рішення суду.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що судом першої інстанції розгляд подання проведено з невірним застосуванням та трактуванням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги є підставними, а тому вона підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала суду скасуванню з постановленням нової: про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_3.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 312 - 315, 317, 319, 324 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» задовольнити.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 07 лютого 2017 року скасувати, та постановити нову: в задоволенні скарги ОСОБА_3 про визнання неправомірною та скасування постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 14 січня 2015 року - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуюча підпис Т. М. Шемета

Судді: підпис О. С. Панасюк

підпис В. П. Рибчинський

Згідно з оригіналом

Головуючий суддя Т. М. Шемета