Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 0825/682/2012 Головуючий у 1 інстанції Ширіна С.А. провадження № 22-ц /778/165/17 Суддя-доповідач ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого судді Маловічко С.В., суддів Подліянової Г.С., Кочеткової І.В.

за участю секретаря судового засідання Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 на заочне рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 25 червня 2013 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором «Автопакет»,

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2012 року ПАТ КБ «Надра» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором «Автопакет».

В обґрунтування позову зазначено, що 22.07.2008р. між ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_4 було укладено договір «Автопакет» № 16/2008/1513 Фап, відповідно до умов якого банк надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 20 239,79 доларів США на придбання автотранспортного засобу, з терміном користування до 20.07.2015 року. Відповідно до пункту 1.1.3.1 відсотки за користування кредитом розраховуються банком на підставі відсоткової ставки 14% річних. Згідно з п. 2.2.1 та 2.2.3 договору позичальник зобовязується щомісячно до 18 числа поточного місяця, сплачувати мінімальний необхідний платіж, сума якого складає 381,34 доларів США. Відповідно до умов договору позичальник передає банку в заставу автомобіль легковий марки HYUNDAI, моделі SONATA, 2008 року випуску, синього кольору, номер кузова НОМЕР_1, реєстраційний номер НОМЕР_2, зареєстрований в Запорізькому РВ ДАІ МВС України 18 липня 2008 року.

Для забезпечення повернення кредитних коштів позичальником між банком та ОСОБА_2 був укладений договор поруки № 16/2008/1315 Фап від 22.07.2013 року, згідно з яким поручитель зобовязався відповідати перед банком за належне виконання позичальником взятих на себе зобовязань як солідарний боржник у тому ж обсязі, що і позичальник. Банк свої зобовязання за Договором виконав, надавши ОСОБА_4 кредит у сумі 20 239,79 доларів США, а позичальник та поручитель не виконують своїх зобовязань за укладеними з банком договорами, не погашаючи заборгованість за кредитним договором, яка станом на 12.12.2011р. утворилась на загальну суму 18 244, 23 доларів США, що в еквіваленті становить 145 769,58 грн., яка складається із: суми кредиту - 121 955,52 грн. (15 263,71 доларів США); заборгованості за відсотками - 6 929,96 грн. (867,34 доларів США); заборгованості за пенею - 712,70 грн. (89,20 доларів США), штрафних санкцій - 16 171,40 грн. (2 023,98 доларів США), яку банк просив стягнути з відповідачів в солідарному порядку.

Заочним рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 25 червня 2013 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_2 користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість по кредитному договору на загальну суму 145 769 гривень 58 копійок. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «КБ «Надра» судовий збір у розмірі 1 457,69 грн.

Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 26 вересня 2016 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеним заочним рішенням суду, ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення, порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення боргу з відповідача ОСОБА_2 та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволені цих позовних вимог ПАТ КБ «Надра» відмовити у повному обсязі.

Сторони у судове засідання апеляційного суду 30 березня 2017р. не з»явились.

ПАТ КБ «Надра» отримало судову повістки 15 березня 2017р., про що мається зворот-нє поштове повідомлення, але клопотань про відкладення розгляду справи або інформації про причини неявки апеляційному суду не надало.

ОСОБА_2 та його представник за довіреністю ОСОБА_5 отримали судові повістки 16 березня 2017р., а інший представник апелянта ОСОБА_6 20 березня 2017р., але жоден з них не з»явився до апеляційного суду, не надавши клопотань про відкладення розгляду справи та не сповістивши про причини неявки.

Відповідачу ОСОБА_4 судові повістки направлялись за усіма відомими адресами, наявними в матеріалах справи, які, зокрема, повідомлялись суду ним самим у спрямованих до суду першої інстанції процесуальних документах, але всі повернулись без вручення, тому він вважається повідомленим у відповідності ч. 1 ст. 77 ЦПК України.

За вказаних обставин, колегія розглянула справу у відсутності сторін згідно з вимогами ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Вивчивши доводи апеляційної скарги та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 22.07.2008р. між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого на тепер є ПАТ КБ «Надра» ( а.с. 31), та ОСОБА_4 було укладено договір «Автопакет» № 16/2008/1513 Фап, відповідно до умов якого банк надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 20 239,79 доларів США на придбання автотранспортного засобу, з терміном користування до 20.07.2015 року ( а.с. 6-11).

Відповідно до пункту 1.1.3.1 відсотки за користування кредитом розраховуються банком на підставі відсоткової ставки 14% річних.

Згідно з п. 2.2.1 та 2.2.3 договору позичальник зобовязується щомісячно до 18 числа поточного місяця, сплачувати мінімальний необхідний платіж, сума якого складає 381,34 доларів США.

Відповідно до умов договору позичальник передає банку в заставу автомобіль легко-

вий марки HYUNDAI, моделі SONATA, 2008 року випуску, синього кольору, номер кузова

Y6LEU41AP9L004072, реєстраційний номер НОМЕР_2, зареєстрований в Запорізькому РВ ДАІ МВС України 18 липня 2008 року.

Для забезпечення виконання умов договору «Автопакет» позичальником між банком та ОСОБА_2 був укладений договор поруки № 16/2008/1315 Фап від 22.07.2013 року, згідно з яким поручитель зобовязався відповідати перед банком за належне виконання позичальником взятих на себе зобовязань як солідарний боржник у тому ж обсязі, що і позичальник ( а.с. 12-13).

Банк свої зобовязання за Договором виконав, надавши ОСОБА_4 кредит у сумі 20 239,79 доларів США, що підтверджується заявою на видачу готівки від 22.07.2008р., квитанцією від 22.07.2008р. про перерахування кредитних коштів як сплату ОСОБА_4 вартості автомобілю HYUNDAI моделі «SONATA», свідоцтвом про реєстрацію цього автомобілю за ОСОБА_4 ( а.с. 15-17).

Проте позичальник неналежним чином виконував умови договору щодо внесення щомісячних платежів на погашення кредиту та відсотків, внаслідок чого у нього утворилась прострочена заборгованість, тому банком було прийнято рішення про дострокове повернення всієї суми кредиту, яка станом на 12.12.2011р. склала у загальній сумі 18 244, 23 доларів США, що в еквіваленті становить 145 769,58 грн., в тому числі: сума кредиту - 121 955,52 грн. (15 263,71 доларів США); заборгованість за відсотками - 6 929,96 грн. (867,34 доларів США); заборгованість за пенею - 712,70 грн. (89,20 доларів США), штрафні санкції - 16 171,40 грн. (2 023,98 доларів США), яку банк просив стягнути з відповідачів в солідарному порядку.

Задовольняючи позов банку шляхом ухвалення заочного рішення, суд першої інстанції виходив із того, що матеріалами справи доведено порушення умов договору «Автопакет» позичальником, розмір його заборгованості, її непогашення солідарними боржниками добровільно, тому суд стягнув суму заборгованості з відповідачів в солідарному порядку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 наголошує на тому, що при ухваленні заочного рішення судом були порушені норми процесуального права, а саме, його не було повідомлено про жодне судове засідання, не було вручено копію позовної заяви та здійснено розгляд справи у його відсутності, що є порушенням його права на участь у розгляді справи, яке призвело до неможливості висувати свої заперечення проти позову. Також він був позбавлений можливості заявити клопотання про застосування строку позовної давності щодо нарахованого періоду пені та її розміру.

Однак ствердження апелянта про його необізнаність про розгляд справи у суді першої інстанції спростовується матеріалами справи, чому суд надав належну правильну оцінку при розгляді заяви ОСОБА_7 про перегляд заочного рішення.

В позовній заяві банком була зазначена адреса місця реєстрації відповідача ОСОБА_2: АДРЕСА_1, згідно з відомостями паспорта та договором поруки ( а.с. 2, 28).

Свою реєстрацію за цією адресою на час розгляду справи у суді першої інстанції і до теперішнього часу не заперечує і сам ОСОБА_2, зазначаючи в заяві про перегляд заочного рішення та апеляційній скарзі, що фактично там не мешкає, а проживає за адресою місцезнаходження житлового приміщення, власником якого він є: АДРЕСА_2 ( а.с.

При розгляді заяви ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення, суд ретельно з»ясовував питання щодо отримання ним судових повісток за адресою: м. Запоріжжя, вул. Медведева, б. 5, кв. 16, оскільки в зворотніх поштових повідомленнях про отримання повісток зазначалось про їх вручення «Смоліну» ( а.с. 56, 82, 87).

Представник відповідача ОСОБА_2 за довіреністю ОСОБА_3 з цього

приводу вказував, що йому невідомо, ким від імені ОСОБА_2 здійснювались підписи про отримання повісток за вказаною адресою, але це не відповідач, оскільки останній мешкає за іншою адресою: м. Запоріжжя. вул. Гагаріна, б. 5, кв. 70, яка належить йому на праві власності.

Однак будь-якими доказами ці пояснення не підтвердив, не надавши довідок житлового органу, ОСМД або органу місцевого самоврядування про фактичне місце мешкання ОСОБА_2, довідок пошти про помилкове вручення судових повісток не ОСОБА_2, а іншій особі; не сповістив, хто мешкає за його місцем реєстрації та замість нього розписується за отриману кореспонденції. Тому суд обґрунтовано вважав, що судові повістки та копія позовної заяви, спрямовані за місцем реєстрації ОСОБА_2 та отримані адресатом на прізвище «Смолін» вручені саме відповідачеві ОСОБА_2

В такому разі підтверджується факт належного повідомлення ОСОБА_2 про судові засідання при розгляді справи у суді І інстанції: на 13.03.2012р. з врученням позовної заяви ( а.с. 50-а), на 05.04.2012р. ( а.с. 56), 17.05.2013р. ( а.с. 82), а також 25.06.2013р., у якому і було ухвалено заочне рішення ( а.с. 87).

Зважаючи на вказані обставини, колегія вважає, що відповідач, не скориставшись правом на участь в цих судових засіданнях, не надавши письмових заперечень на позов, клопотань про застосування строку позовної давності, сам позбавив себе можливості доводити необґрунтованість спрямованих до нього вимог банку та надавати відповідні докази і клопотання.

До апеляційної скарги ОСОБА_2 також не додав відповідних доказів, що фактично мешкає не за місцем реєстрації, а за іншою адресою, зокрема, за адресою м. Запоріжжя. АДРЕСА_3.

За матеріалами справи вбачається, що зазначивши як в заяві про перегляд заочного рішення, так і в апеляційній скарзі, що мешкає по вул. Гагаріна, б. 5, кв. 70 на стадії апеляційного розгляду судові повістки за цією адресою не отримує, у зв»язку з чим вони повертаються до апеляційного суду, зокрема, про виклик у судові засідання на 22.11.2016р. ( а.с. 146-148), на 02.02.2017р. ( а.с. 176-178, 189-191), на 09.03.2017р. ( а.с. 206-209), на 30.03.2017р.

Судова повістка ОСОБА_2 отримана лише за адресою м. Запоріжжя, вул. Брюлова, 9/11, яка взята із довіреності та яку відповідач не надав суду, тобто не інформував суд про своє дійсне місце мешкання, як це передбачено ЦПК.

Тому колегія відкидає його ствердження про порушення судом норм процесуального права щодо його неналежного повідомлення про судові засідання як такі, що не ґрунтуються на матеріалах справи.

З приводу застосування строку позовної давності щодо пені на стадії апеляційного провадження, оскільки він був позбавлений можливості просити про це суд першої інстанції, колегія встановила наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Оскільки колегією встановлено, що ОСОБА_2 належним чином повідомлявся про судові засідання у суді першої інстанції (отримав повістки у 4 судові засідання), то мав можливість надати відповідну заяву про застосування строку позовної давності суду першої інстанції до ухвалення заочного рішення. Відтак, його заява, викладена в апеляційній скарзі, про застосування позовної давності щодо нарахованої пені не підлягає задоволенню на стадії апеляційного розгляду справи.

Інших доводів, які б спростували висновки суду, апеляційна скарга не містить, тому скарга у відповідності до вимог ст. 308 ЦПК України підлягає відхиленню із залишенням без змін оскаржуваного рішення суду.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 25 червня 2013 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: