Справа № 336/1848/17
Провадження № 2/336/1343/2017
У Х В А Л А

про залишення позову без руху

07 квітня 2017 року м. Запоріжжя

Суддя Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Марко Я.Р., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Запоріжгаз» про зобов'язання встановити індивідуальний газовий лічильник, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом в якому просить суд зобовязати відповідача встановити йому відповідно до статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» індивідуальний газовий лічильник.

Ознайомившись з матеріалами позовної заяви, суд дійшов висновку, що остання підлягає залишенню без руху, оскільки подана з порушенням вимог статті 119 Цивільного процесуального кодексу України, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 119 Цивільного процесуального кодексу України позовна заява повинна містити, зокрема, зміст позовних вимог, виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Стаття 3 Цивільного процесуального кодексу України надає кожній особі право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Стаття 11 Цивільного процесуального кодексу України вказує, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Таким принцип узгоджується з обовязком позивача, встановленим статтею 119 Цивільного процесуального кодексу України, зазначити в позовній заяві зміст позовних вимог та виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 просить суд зобов'язати Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Запоріжгаз» безкоштовно встановити індивідуальний газовий лічильник, але не зазначає де саме лічильник повинен бути встановлений.

Водночас, в порушення частини 5 статті 119 Цивільного процесуального кодексу України позивачем до позовної заяви не додано документ, що підтверджує сплату судового збору за подання до суду вказаного позову з посиланням на те, що він як споживач звільнений від сплати судового збору на підставі статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Однак суд не приймає до уваги вказані посилання позивача, виходячи з наступного.

У частині 2 статті 3 Закону України «Про судовий збір» визначено випадки, коли судовий збір не справляється, а стаття 5 вказаного Закону встановлює перелік категорій осіб, які звільняються від сплати судового збору.

Зазначений перелік є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

З 01.09.2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору» № 484 від 22.05.2015 року, яким внесено зміни, зокрема, до статті 5 Закону України «Про судовий збір», відповідно до якої споживачі не входять до категорії осіб, які звільняються від сплати судового збору за подання позовів, що пов'язані з порушенням їх прав.

При цьому, стаття 22 Закону України «Про захист прав споживачів» дійсно передбачає звільнення споживачів від сплати судового збору за подання позовів, що пов'язані з порушенням їх прав.

Проте, вирішуючи питання колізії норм щодо сплати судового збору в справах вказаної категорії, зокрема, статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» та статті 5 Закону України «Про судовий збір», суд виходить з того, що саме Законом України «Про судовий збір», як спеціальним законом, визначаються правові засади справляння судового збору та звільнення від сплати судового збору.

Отже, оскільки першорядним нормативно-правовим актом національного законодавства, який регулює порядок справляння судового збору, є Закон України «Про судовий збір», то саме правові приписи, закріплені в наведеному законі, застосовуються при обчисленні судового збору, його сплаті, а також звільненні осіб від його сплати у випадках, визначених у статті 5 цього Закону.

Приймаючи до уваги вищенаведене, суд приходить до висновку, що в даному випадку підлягають застосуванню саме норми Закону України «Про судовий збір», що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, яка викладена, зокрема, в ухвалах від 17.01.2017 року у справі № 6-2928ц16, від 18.11.2016 року у справі № 761/24136/15-ц, від 28.09.2016 року у справі № 6-1958ц15, від 31.05.2016 року у справі № 6-987ц16.

Відповідно до частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" ставки судового встановлюються у таких розмірах:

-за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою: 0, 4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (640 грн.).

Таким чином, позовні вимоги потребують уточнення, конкретизації, а позовна заява не відповідає вимогам статті 119 Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до статті 121 Цивільного процесуального кодексу України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Керуючись статтями 119-121 Цивільного процесуального кодексу України, суддя -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Запоріжгаз» про зобовязання встановити індивідуальний газовий лічильник - залишити без руху.

Надати позивачу строк для усунення недоліків, який не може перевищувати три дні з дня отримання позивачем ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Копію ухвали про залишення позовної заяви без руху надіслати позивачу.

У разі невиконання вимог цієї ухвали у встановлений строк, позовна заява буде вважатися неподаною і буде повернена позивачу.

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення та оскарженню не підлягає.

Суддя Я.Р.Марко