АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/260/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 47 Позарецька С. М.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2017 року м. Черкаси

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоПономаренка В. В.
суддівМіщенка С.В., Сіренка Ю.В.
секретарГаджієва Ю.В.

за участю:

позивача ОСОБА_6

представника позивача ОСОБА_7

представника відповідача Горшанової В.І.

третіх осіб ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11

представника третьої особи ОСОБА_12

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_9 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_6 до Черкаської міської ради, треті особи: ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, Комунальне підприємство «Черкаське обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації», Управління Держгеокадастру у Черкаському районі Черкаської області, про визнання частково недійсним рішення міської ради, визнання недійсними державних актів на право власності на земельну ділянку, скасування державної реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку, -

в с т а н о в и л а :

У грудні 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду із вказаним позовом, позовні вимоги, викладені в редакції від 09.11.2016 року, позивач мотивує тим, що рішенням виконавчого комітету Черкаської міської Ради депутатів трудящих №253 від 05.05.1958 року його батькові - ОСОБА_13 та брату - ОСОБА_14 була виділена земельна ділянка під індивідуальне житлове будівництво по АДРЕСА_1, площею 600 кв. м. для сумісного будівництва двоквартирного жилого будинку. Відповідно до домовленості між ними та на підставі зареєстрованого в ЧООБТІ технічного паспорту на житловий будинок № АДРЕСА_1 брат позивача - ОСОБА_14 проживав та використовував 1/2 частину приміщень будинку А-1, а саме: кімнати 1-1, 1-2, 1-3, 1-4, 1-5. Батько позивача - ОСОБА_13, його мати - ОСОБА_15 та позивач проживали та використовували 1/2 частину житлових приміщень будинку А-І, а саме: кімнати 2-1, 2-2, 2-3, 2-4, 2-5.

Крім того, за життя батька та брата за домовленістю між ними, було визначено порядок користування земельною ділянкою. Відповідно до вказаної домовленості, з метою визначення частин земельної ділянки було встановлено межові знаки у вигляді паркану, а у надвірній споруді - літня кухня «Б» та сарай «Д» таким межовим знаком - є цегляна стіна.

Після смерті батьків на підставі свідоцтв про право на спадщину та договору дарування частини будинку позивач набув право власності на 1/2 частину житлового будинку та надвірних споруд по АДРЕСА_1 в м. Черкаси.

Відповідно позивачем після набуття права власності на 1/2 частину житлового будинку та надвірних споруд по АДРЕСА_1, а саме: кімнат будинку А-І - 2-1, 2-2, 2-3, 2-4, 2-5, літньої кухні «б», частини літньої кухні «Б», частини сараю «Д» перейшло і право користування земельною ділянкою за вказаною адресою, на якій розташовані зазначені споруди.

У свою чергу, після смерті брата позивача, - ОСОБА_14, частину належного йому житлового будинку та надвірних споруд, відповідно до свідоцтва на спадщину успадкувала його дружина - ОСОБА_16

З останньою у позивача також не було суперечок щодо порядку і меж використання земельних ділянок, розташування межових знаків. За час проживання у належній позивачеві частині житлового будинку ним було здійснено переобладнання з коридора частини житлової кімнати 2-3 житлового будинку літ. А-І, здійснено будівництво гаража «З» та бані «К», які в подальшому рішенням Придніпровського райвиконкому від 19.12.2001 року № 753 були узаконені.

З метою реалізації права на безоплатне отримання земельної ділянки у власність позивачем та ОСОБА_16 було замовлено у Черкаському відділенні інституту «Укргеоінформ» технічну документацію зі складання державного акта на право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1.

Рішенням Черкаської міської ради від 29.12.2003 року передано позивачеві та ОСОБА_16 безоплатно у приватну власність земельні ділянки, площею 275,5 кв.м. та 339,1 кв.м відповідно за вказаною адресою для будівництва і обслуговування жилих будинків, господарських будівель та споруд.

09.02.2004 року Черкаською міською радою позивачеві був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку серії площею 275,5 кв.м., кадастровий номер НОМЕР_2, що розташована по АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування жилих будинків, господарських будівель та споруд.

В свою чергу, ОСОБА_16 09.02.2004 року Черкаською міською радою був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку площею 339,1 кв.м., кадастровий номер НОМЕР_1, що розташована по АДРЕСА_2 для будівництва і обслуговування жилих будинків, господарських будівель та споруд.

Крім того, позивач зазначає, що в листопаді 2015 року ним було прийняте рішення про складання заповіту на належне йому майно, у зв'язку з чим він звернувся до нотаріуса м. Черкаси. Останній, під час вивчення документів, необхідних для вчинення нотаріальної дії, виявив помилки, допущені Черкаським відділенням інституту «Укргеоінформ», Черкаською міською радою, Черкаським міським управлінням земельних ресурсів, які полягали в наступному: в ході підготовки технічної документації зі складання державного акта па право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1 інженером Черкаського відділенні інституту «Укргеоінформ» ОСОБА_17 була допущена помилка у визначенні фактичного місця розташування та обмірі земельної ділянки, яка підлягає приватизації. Співробітником відділення було виготовлено технічну документацію на ту частину земельної ділянки по АДРЕСА_1 яка перебувала у користуванні ОСОБА_16

Підтвердженням цього є дані на стор. 15 технічної документації, на якій розміщений кадастровий план будівель та споруд, відповідно до якого, на начебто, використовуваній позивачем земельній ділянці, - розташовані лише частина житлового буднику літ. А-І, площею 60,1 кв. м. та гараж, площею 32.5 кв.м. В той час, як вважає позивач, у нього, станом на 2003 рік вже було узаконено рішенням Придніпровського райвиконкому від 19.12.2001 року № 753 самочинно збудовані гараж «З» та баня «К», які відповідно позначені на плані розподілу земельної ділянки технічної документації (ст. 16) та занесені до технічного паспорту на житловий будинок. Також позивачеві на праві власності належать та ним використовувалися: частина літньої кухні «Б», «б» та сараю «Д».

В свою чергу, на плані земельної ділянки/розподіл земельної ділянки (ст. 16) використовувана позивачем земельна ділянка з нанесеними на план гаражем «З» та банею «К» виявилася приналежною ОСОБА_16

Таким чином, позивач зазначає, що фактично йому було передано у власність земельну ділянку, що розташована під житловим будинком та надвірними спорудами ОСОБА_16

29.09.2005 року на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки № 15727 за адресою: АДРЕСА_1 між ОСОБА_16 та ОСОБА_18 власником частини земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1 став ОСОБА_9

17.08.2009 року Черкаською міською радою ОСОБА_18, на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки № 15727 від 29.09.2005 року були видані, шляхом виділу державні акти на право власності на земельні ділянки серії НОМЕР_3 про право власності ОСОБА_18 на земельні ділянки, площею 241,1 кв.м., 62,0 кв.м., 36,0 кв.м., кадастрові номери земельних ділянок НОМЕР_4, НОМЕР_5, НОМЕР_6 відповідно, що розташовані по АДРЕСА_2 для будівництва і обслуговування жилих будинків, господарських будівель та споруд.

Таким чином, ОСОБА_18 фактично на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки №15727 від 29.09.2005 набув право власності на земельну ділянку, що розташована під житловим будинком та надвірними спорудами, які належать позивачеві ОСОБА_6

На спроби добровільного врегулювання вказаного спору, шляхом висловлення пропозиції ОСОБА_18 щодо укладання договору міни земельних ділянок, останній відмовився, зазначивши, що його влаштовує вказана ситуація і обмінів він здійснювати не буде.

Враховуючи наведене, ОСОБА_6 просив суд: визнати недійсним рішення Черкаської міської ради №5-235 від 29.12.2003р. в частині затвердження технічної документації по складанню державних актів, що посвідчує право власності на земельну ділянку для будівництва, обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд на ім'я ОСОБА_6 та ОСОБА_16, що розташована за адресою: АДРЕСА_1; визнати недійсним державний акт серія НОМЕР_7, виданий Черкаською міською радою Черкаської області 09 лютого 2004 року на ім'я ОСОБА_6 на право власності на земельну ділянку площею 275,5кв.м., кадастровий номер НОМЕР_2 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану за адресою: м. Черкаси, АДРЕСА_1; визнати недійсним державний акт серія НОМЕР_8, виданий Черкаською міською радою Черкаської області 09 лютого 2004 року на ім'я ОСОБА_16 на право власності на земельну ділянку площею 339,1кв.м., кадастровий номер НОМЕР_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану за адресою: м. Черкаси, АДРЕСА_2; скасувати державну реєстрацію вказаних державних актів на право власності на земельні ділянки

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21 листопада 2016 року позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, третя особа у справі ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та закрити провадження у справі.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обгрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону ухвалене судове рішення не відповідає.

Відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, а також розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні рішення судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, що викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглядав справу.

Так, суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги позивача ОСОБА_6 та визнаючи недійсним рішення Черкаської міської ради №5-235 від 29.12.2003 року в частині затвердження технічної документації по складанню державних актів, що посвідчує право власності на земельну ділянку для будівництва, обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд на ім'я ОСОБА_6 та ОСОБА_16, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, виходив з того, що рішенням Черкаської міської ради №5-235 від 29.12.2003 року порушено права позивача ОСОБА_6

При цьому суд першої інстанції посилався на те, що ОСОБА_6 та ОСОБА_16 були співвласниками будинку і передача земельної ділянки у власність кожному із співвласників мала відбуватися із врахуванням прав та інтересів іншого учасника спільної часткової власності на будинок. На час прийняття оспорюваного рішення була відсутня згода співвласників будинковолодіння ОСОБА_6 та ОСОБА_16 щодо внутрішньої межі земельної ділянки по АДРЕСА_1, а також співвласниками не проведено виділ часток у натурі у будинковолодінні, враховуючи розташування будівель та споруд, які перебувають у їхній власності. Тобто, не було встановлено меж земельних ділянок в натурі (на місцевості), які вони мали намір отримати у власність, з врахуванням нерухомого майна, належного громадянам, яке розміщене на цих земельних ділянках. Крім того, враховуючи розмір ідеальних часток співвласників у будинковолодінні, рішення міської ради прийнято на підставі технічної документації, якою визначено різні площі земельних ділянок, що передані у власність ОСОБА_6 та ОСОБА_16 Таким чином, на думку суду першої інстанції, має місце порушення вимог ст. 358 ЦК України (в редакції на час прийняття спірного рішення) щодо здійснення права спільної часткової власності.

Закон України «Про землеустрій» від 22.05.2003 року визначає правові та організаційні основи діяльності у сфері землеустрою і спрямований на регулювання відносин, які виникають між органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами із забезпечення сталого розвитку землекористування. Зокрема, статтями 27 та 28 передбачені права та обов'язки замовників та розробників документації із землеустрою. Статтею 56 Закону визначено перелік документів, яка складають технічну документацію із землеустрою щодо поділу земельних ділянок.

При цьому, під час розгляду справи встановлено, що надана до органу місцевого самоврядування технічна документація, зокрема, плани-схеми земельних ділянок в межах загальної площі земельної ділянки, що по АДРЕСА_1, які ОСОБА_16 та ОСОБА_6 мали намір отримати у приватну власність, - не відповідають фактичному користуванню земельними ділянками та розміщених на них будівель та споруд (переплутані місцями розташування).

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянам передбачено статтею 118 Земельного Кодексу України.

Крім того, згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування та їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі та у межах повноважень та засобами, передбаченими Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (в редакції, що діяла на час прийняття спірного рішення 29.12.2003 р. і на час розгляду справи) сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Відповідно до п. 34 ч.1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської Ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин.

Згідно із ст. 46 зазначеного Закону сільська, селищна, міська, районна у місті (у разі її створення), районна, обласна рада проводить свою роботу сесійно. Сесія складається з пленарних засідань ради, а також засідань постійних комісій ради.

У відповідності із ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради.

Таким чином суд першої інстанції прийшов до висновку, що права позивача ОСОБА_6 є порушеними у зв'язку із прийняттям оспорюваного рішення Черкаської міської ради від 29.12.2003р. і вони підлягають захисту у способи, обрані позивачем, а заявлені ним позовні вимоги до задоволення та необхідно визнати недійсним рішення Черкаської міської ради №5-235 від 29.12.2003 р. в частині затвердження технічної документації по складанню державних актів, що посвідчує право власності на земельну ділянку для будівництва, обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд на ім'я ОСОБА_6 та ОСОБА_16, що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги позивача ОСОБА_6 та визнаючи недійсними державні акти на право власності на земельні ділянки ОСОБА_6 та ОСОБА_16, відповідно, площею 275,5 кв.м. та 339,1 кв.м., для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованих в м. Черкаси по АДРЕСА_1 виданих на підставі рішення Черкаської міської ради Черкаської області від 29 грудня 2003 року №5-235 і скасовуючи державну реєстрацію зазначених державних актів на право власності на земельну ділянку, виходив з того, що державні акти на право приватної власності на землю видаються на підставі рішення органу місцевого самоврядування або органу виконавчої влади, тому вирішення питання про правомірність видачі державних актів безпосередньо залежить від законності рішення, на підставі якого такі акти видані, і дотримання вимог, передбачених земельним законодавством, зокрема, статтями 116, 118 ЗК України, а тому, як похідні, підлягають до задоволення, як і вимога про скасування державної реєстрації цих державних актів.

Колегія суддів не погоджується з даними висновками суду першої інстанції, оскільки при ухваленні оспорюваного рішення суд першої інстанції неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, ухвалив його при недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, при невідповідності висновків суду обставинам справи і неправильно застосував норми матеріального права та з порушенням процесуального права, виходячи з наступного.

Встановлено, що рішенням виконавчого комітету Черкаської міської Ради депутатів трудящих №253 від 05.05.1958 року ОСОБА_13 (батькові позивача) та ОСОБА_14 (брату позивача) була виділена земельна ділянка під індивідуальне житлове будівництво по АДРЕСА_1), площею 600 кв. м., для сумісного будівництва двохквартирного жилого будинку. (т.1 а.с.16).

Після смерті батька ОСОБА_13, па підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 09.09.1966 року (т.1 а.с.18), а також після смерті матері ОСОБА_15, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.11.2001 року (т.1 а.с.19), договору дарування частини будинку від 09.01.2002 року т.1 а.с.20), позивачем було успадковане, прийнято в дар та зареєстроване в КП «ЧООБТІ» право власності на 1/2 частини житлового будинку та надвірних споруд по АДРЕСА_1.

У вказаних свідоцтвах та договорі зазначено, що жилий будинок в цілому під літ А-1, жилою площею 55,8 кв.м., літня кухні «Б», «б», погріб «В,»Г», гараж «З», гараж-сарай «Ж», баня «К», вбиральня «И», сарай «Д», огорода №1-4,6, свердловина №5, замощення І, розташовані на земельній ділянці, загальною площею 600 кв.м.

За даними технічного паспорту (т.1 а.с.21-26), виданого КП «ЧООБТІ», за позивачем після набуття права власності на 1/2 частину житлового будинку та надвірних споруд по АДРЕСА_1, значаться: кімнати в будинку А-І : 2-1, 2-2, 2-3, 2-4, 2-5, а-1, літня кухня «б», частина літньої кухні «Б», частина сараю «Д», погріб «Г», огорожа, вбиральня «И».

За час проживання у належній позивачеві частині житлового будинку по АДРЕСА_1, ним було здійснено переобладнання з коридора частини житлової кімнати 2-3 житлового будинку літ. А-І, здійснено будівництво гаража-сараю «З» та бані «К», які в подальшому, рішенням Придніпровського райвиконкому від 19.12.2001 року № 753 були узаконені. Дані обставини підтверджуються довідкою КП «ЧООБТІ» від 09.12.2015 р. № 238з. (т.1 а.с.38).

Відповідно до даних інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 08.04.2016 року, ОСОБА_6 є власником 1/2 частини вказаного домоволодіння.(т.1 а.с.90-91).

Встановлено, що після смерті брата позивача ОСОБА_14, частину належного йому житлового будинку та надвірних споруд, відповідно до свідоцтва на спадщину від 26.07.1994 року № 3-4943, успадкувала його дружина - ОСОБА_16, що зареєстровано в ЧООБТІ. (т.1 а.с.186). У свідоцтві зазначено: житловий будинок, площею 55,8 кв.м., літня кухня «Б»,

сіни «б», погреби «В»,»Г», гараж-сарай «Ж», сарай «Д», вбиральня «И», огорожа №1-4,6,

свердловина№5, замощення №1.

З метою реалізації права на безоплатне отримання земельної ділянкиу власність, передбачене ст. 116 ЗК України, положень Декрету Кабінету міністрів України від 26.12.1992 року №15-92 «Про приватизацію земельних ділянок» позивачем ОСОБА_6 (т.1 а.с.12-37) та ОСОБА_16 (т.1 а.с.177-201) було замовлено у Черкаському відділенні інституту «Укргеоінформ» технічну документацію зі складання державного акта на право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1.

За результатами розроблення технічної документації 29.12.2003 року на п'ятій сесії Черкаської міської ради було прийнято рішення № 5-235 «Про передачу громадянам земельних ділянок у власність та оренду», відповідно до якого була затверджена технічна документація зі складання державного акту на право власності на земельну ділянку, розроблена Черкаським відділенням інституту «Укргеоінформ» та передано позивачеві ОСОБА_6 і ОСОБА_16 безоплатно у приватну власність земельні ділянки, площею 275,5 кв.м. та 339,1 кв.м., відповідно, за адресою: АДРЕСА_1, для будівництва і обслуговування жилих будинків, господарських будівель та споруд, згідно із додатком 1 п. 9 та додатку 2 п. 10 вказаного рішення. (т.1 а.с.34-35).

09.02.2004 року Черкаською міською радою позивачеві ОСОБА_6 виданий державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_10 та зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 736, про право власності ОСОБА_6 на земельну ділянку, площею 275,5 кв.м., кадастровий номер НОМЕР_2, що розташована по АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування жилих будинків, господарських будівель та споруд.(т.1 а.с.33).

В свою чергу, ОСОБА_16 09.02.2004 року Черкаською міською радою був виданий

державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_9 та зареєстрований в

Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного

користування землею, договорів оренди землі, про право власності ОСОБА_16 на земельну

ділянку, площею 339,1 кв.м., кадастровий номер НОМЕР_1, що розташована по

АДРЕСА_2 для будівництва і обслуговування жилих будинків, і господарських

будівель та споруд. (т.1 а.с.199).

Аналіз оспорюваного рішення Черкаської міської ради, технічної документації зі складання державних актів на право власності на земельну ділянку, матеріалів справи, дає підстави колегії суддів прийти до висновку про відсутність порушень Черкаською міською радою прав позивача ОСОБА_6

Посилання суду першої інстанції на порушення Черкаською міською радою при постановленні оскаржуваного рішення Закону України «Про землеустрій» від 22.05.2003 року, ст. 358 ЦК України, ст.ст.116,118 Земельного Кодексу України, ст. 19 Конституції України, ст.ст. 25,26,46,59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» - є помилковими і не ґрунтуються на матеріалах справи.

Крім того, встановлено, що при звернені з даним позовом до суду позивач ОСОБА_6 вважає відповідачем по даній справі Черкаську міську раду, а ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 залучені до участі в справі в якості третіх осіб, чим порушено процесуальні права зазначених осіб, зокрема і право на звернення до суду про застосування строку позовної давності до спірних правовідносин.

Визнання недійсним рішення Черкаської міської ради №5-235 від 29.12.2003р. в частині затвердження технічної документації по складанню державних актів, що посвідчує право власності на земельну ділянку на ім'я ОСОБА_6 і ОСОБА_16, визнання недійсними державних актів на право власності на земельну ділянку на ім'я ОСОБА_6 і ОСОБА_16 порушуються законні права та інтереси ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11

Поза увагою суду першої інстанції залишилось те, що 29.09.2005 року на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1, укладеного між ОСОБА_16 та ОСОБА_18, власником частини земельної ділянки площею 339, 1 кв.м., став ОСОБА_9 (т.1 а.с.92).

05.06.2006 року останній отримав державний акт на право власності на зазначену земельну ділянку площею 339, 1 кв.м. (т.1 а.с.155), а 17.08.2009 року Черкаською міською радою ОСОБА_18 були видані, шляхом виділу три державні акти на право власності на земельні ділянки площею: 241,1 кв.м., 62,0 кв.м., 36,0 кв.м., кадастрові номери земельних ділянок НОМЕР_4, НОМЕР_5, НОМЕР_6 відповідно, що розташовані по АДРЕСА_2 для будівництва і обслуговування жилих будинків, господарських будівель та споруд.(т.1 а.с.141-143). Таким чином ОСОБА_18 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки та державних актів набув право власності на земельну ділянку, що розташована по АДРЕСА_2 в м. Черкаси.

В послідуючому ОСОБА_18 18.08.2009 року на підставі договору дарування, подарував земельну ділянку площею 36,0 кв.м. ОСОБА_10 і ОСОБА_10 (т.1 а.с.139, т.2 а.с.3-10)

Позивачем не ставились вимоги про скасування чи визнання недійсними: договору купівлі-продажу земельної ділянки від 29.09.2005 року, укладеного між ОСОБА_16 та ОСОБА_18; державного акту на право власності на земельну ділянку площею 339, 1 кв.м. на ім'я ОСОБА_18; державних актів на право власності на земельні ділянки площею 241,1 кв.м., 62,0 кв.м., 36,0 кв.м. на ім'я ОСОБА_18, що розташовані по АДРЕСА_2 у м. Черкаси, як і договору дарування від 18.08.2009 року.

На підставі викладеного, колегія суддів апеляційну скаргу ОСОБА_9 задовольняє частково, рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21 листопада 2016 року у даній справі скасовує та ухвалює нове, яким в задоволенні позову ОСОБА_6 відмовляє.

У відповідності до вимог ст.88 ЦПК України, колегія суддів стягує з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 судові витрати, пов'язанні з сплатою судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 303 грн. 16 коп.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати ,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_9 - задовольнити частково.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_6 до Черкаської міської ради, треті особи: ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, Комунальне підприємство «Черкаське обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації», Управління Держгеокадастру у Черкаському районі Черкаської області, про визнання частково недійсним рішення міської ради, визнання недійсними державних актів на право власності на земельну ділянку, скасування державної реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку - скасувати та ухвалити нове.

В задоволенні позову ОСОБА_6 до Черкаської міської ради, треті особи: ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, Комунальне підприємство «Черкаське обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації», Управління Держгеокадастру у Черкаському районі Черкаської області, про визнання частково недійсним рішення міської ради, визнання недійсними державних актів на право власності на земельну ділянку, скасування державної реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 судові витрати в сумі 303 грн. 16 коп.

Рішення набирає чинності з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :