Справа № 461/444/17
Провадження № 2/461/583/17
УХВАЛА

25.01.2017 року Галицький районний суд м.Львова в складі:

головуючого-судді: Стрельбицького В.В.,

при секретарі: Кахнич С.П.,

розглянувши заяву представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 про забезпечення позову,

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Галицького районного суду м. Львова знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» про встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною власністю та поділ майна подружжя, визнання договору іпотеки недійсним.

В порядку забезпечення позову представник позивача просить накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1, що належить на праві приватної власності ОСОБА_3 та заборонити ПАТ «ВіЕс Банк» вчиняти дії щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, до набрання рішенням суду законної сили.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст.153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч.3 ст.151 ЦПК України, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розяснено, що вирішуючи питання щодо застосування певного виду забезпечення позову, суди повинні виходити з того, що наведений у ч. 1 ст. 152 ЦПК перелік видів такого забезпечення не є вичерпним, тому за наявності відповідного клопотання можуть бути застосовані й інші його види, але з урахуванням обмежень, установлених ч. 4 зазначеної статті. Недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили.

Пунктом 4 згаданої постанови передбачено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Позивачем та його представником не подано жодного належного доказу на підтвердження того факту, що не застосування заходів забезпечення позову може призвести до порушення прав та інтересів позивача, а доводи останньої щодо обґрунтованого припущення вважати, що ПАТ «ВіЕс Банк» може звернути стягнення на предмет іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя, не відповідають вимогам ч.4 ст.60 ЦПК України. Відтак у суду відсутні достатні підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

В даному випадку, суд не вбачає необхідності у забезпеченні позову, так як доводи позивача та його представника не знайшли свого підтвердження, а тому безпідставне вжиття заходів забезпечення позову порушить конституційні права інших осіб.

За таких обставин, з врахування вищевикладеного, суд приходить до висновку про необґрунтованість заяви про забезпечення позову, так як вважає доводи такої недостатніми та не доведеними належними засобами, а тому в задоволенні заяви слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 151-153 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

Відмовити в задоволенні заяви.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга протягом 5-ти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 5-ти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: Стрельбицький В.В.