Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2017 року м. Львів

Галицький районний суд м. Львова у складі:

головуючого-судді Лялюк Є.Д.

при секретарі Станкевич Р.В.

з участю:

представника позивача: ОСОБА_1

представник відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ подружнього майна після розірвання шлюбу,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про поділ подружнього майна після розірвання шлюбу, вимоги якого під час розгляду справи неодноразово уточнювалата остаточно просила: визнати обєктом права спільної сумісної власності подружжя позивачки ОСОБА_3 та ОСОБА_4: - Автомобіль «Ford transit connect»,вантажопасажирський, кузов №WF0UXXTTPU6M20399, д.н.з. на ВС9469ЕО, 2006 р. в.; - будівельні матеріали, з яких було здійснено ремонт будинку та добудова житлової кімнати, коридору, туалету та ванної до будинку 44, який знаходиться у Львівській області Миколаївському районі, на вул. Кобилянської; - поділити майно, набуте позивачкою за час шлюбу з відповідачем ОСОБА_4, виділивши їй та визнавши за нею ОСОБА_3, право власності на 2/3 ідеальної частини будівельних матеріалів, з яких було здійснено ремонт будинку та добудова житлової кімнати, коридору, туалету та ванної до будинку 44, який знаходиться у Львівській області, Миколаївському районі, на вул. Кобилянської; - стягнути з відповідача ОСОБА_4 на користь позивачки ОСОБА_3, 74 166,00 грн. (сімдесят чотири тисячі сто шістдесят шість гривень), що являє собою грошову компенсацію вартості 2/3 ідеальної частини будівельних матеріалів, з яких було здійснено ремонт будинку та добудова житлової кімнати, коридору, туалету та ванної до будинку 44, який знаходиться у Львівській області, Миколаївському районі, на вул. Кобилянської; - стягнути з відповідача ОСОБА_4 на користь Позивачки ОСОБА_3, грошову компенсацію вартості 2/3 ідеальної частини автомобіля, а саме 53 333 грн. (пятдесят три тисячі триста тридцять три гривні) марки «Ford transit connect»,вантажопасажирський, кузов №WF0UXXTTPU6M20399, д.н.з. на ВС9469ЕО, 2006 р. в.; - стягнути з відповідача ОСОБА_4 на користь позивачки ОСОБА_3 матеріальну шкоду за сплачені комунальні послуги на утримання квартири яка перебуває у спільній частковій власності в сумі 2 442,58 грн. (дві тисячі чотириста сорок чотири гривні 58 коп.); - стягнути з відповідача ОСОБА_4 на користь позивачки ОСОБА_3 судовий збір; - стягнути з відповідача ОСОБА_4 на користь Позивачки ОСОБА_3 судові витрати, на проведення судової експертизи. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що26.01.1997 р. відділом РАЦСу Львівського міськвиконкому зареєстровано, а 26.02.2014 р. рішенням Галицького районного суду м. Львова розірвано шлюб між нею та відповідачем. Під час шлюбу сторони за спільні подружні кошти придбали наступне майно: - двокімнатну квартиру за адресою АДРЕСА_1 (відповідно до договору купівлі-продажу право власності є спільним частковим і сторонам належить по 1/2 квартири); - автомобіль Ford transit connect вантажопасажирський, реєстраційний номер ВС 7468ВО, 2006 р.в., зареєстрований на імя відповідача 14.11.2008 р.; - побутове майно, яке знаходиться у квартирі; - 1/2 будинку та 1/2 вартості суми будівельних матеріалів та робіт стосовно прибудови до будинку за адресою: Львівська область, Миколаївський район, с. Устя, вул. Кобилянської, 44 (вказаний будинок колишній чоловік успадкував після смерті свого батька ОСОБА_5, який помер 18.07.2004 р.; право власності на спадок визнано рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 19.12.2008 р.; після того, як чоловік успадкував будинок, за спільні, подружні кошти було виконано капітальний ремонт та реконструкцію будинку із використанням сучасних будівельних матеріалів та технологій, а також добудовано житлову кімнату, коридор, туалет з ванною; таким чином, будинок істотно збільшився у своїй вартості внаслідок спільних трудових та грошових коштів у тому числі позивача; виконані прибудови не здані в експлуатацію і не стали частиною обєкта права власності, тому обєктом права спільної подружньої власності є сума вартості будівельних матеріалів і робіт). Зазначене майно позивачка відносить до спільної сумісної власності подружжя. При цьому, вказує, що відповідач не сумлінно виконує свій батьківський обовязок по утриманню їхнього спільного сина, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, добровільно грошових коштів на утримання дітей не надає, присуджені судом аліменти не сплачує; основний тягар утримання дітей протягом 3-ох років лежить на позивачці, котра отримує дохід, якого не вистачає для достатнього забезпечення фізичного та духовного розвитку неповнолітнього сина. Окрім того, відповідач намагався приховати спірний автомобіль, оскільки дізнався про те, що вона звернулася до суду з позовом про поділ майна (09.11.2015 р.) та одразу відчужив/продав автомобіль за договором купівлі-продажу №145 від 28.11.2015 р. новому власнику ОСОБА_7. З огляду на зазначене, бачить підстави відповідно до норм ст. 70 СК України при вирішенні спору про поділ майна відступити від рівності часток подружжя та визнати за нею право власності на 2/3 частки у спільному майні подружжя. Покликаючись на норми ч. 4 ст. 71 СК України, ч. 2 ст. 364 та ч. 3 ст. 331 ЦК України, вважає, що має право на стягнення з відповідача грошової компенсації вартості її частки у спірному автомобілі та сумі вартості будівельних матеріалів, використаних у процесі будівництва (створення майна). Відтак, просить задоволити позов.

В судовому засіданні позивачка та представник позивача позов підтримали в повному обсязі із підстав, викладених у фабулі позовної заяви. Просили позов задоволити.

Представником відповідача подано до суду письмові заперечення на позовну заяву та заперечення на заяву про збільшення позовних вимог до позовної заяви про поділ подружнього майна після розірвання шлюбу. В обґрунтування висловлених заперечень проти позову покликається на те, щоз урахуванням заяви про збільшення позовних вимог ОСОБА_3 просить суд визнати об'єктом права спільної сумісної власності позивачки 2/3 ідеальної частки автомобіля марки «Ford transit connect»вантажопасажирський, реєстраційний номер ВС 7468ВО, 2006 р.в. та стягнута з відповідача на користь позивачки грошову компенсацію вартості 2/3 ідеальної частини автомобіля марки Ford transit connect вантажопасажирський, реєстраційний номер ВС 7468ВО, 2006 р.в.; визнати об'єктом права спільної сумісної власності позивачки 2/3 ідеальної частини будівельних матеріалів, з яких було здійснено ремонт будинку та добудова житлової кімнати, коридору, туалету та ванної до будинку 44, який знаходиться у Львівській області, Миколаївському районі, на вул. Кобилянської, одночасно визнати право власності за ОСОБА_3 на 2/3 ідеальної частини будівельних матеріалів, з яких було здійснено ремонт будинку та добудова житлової кімнати, коридору, туалету та ванної до будинку 44, який знаходиться у Львівській області, Миколаївському районі, на вул. Кобилянської та стягнути з відповідача ОСОБА_4 грошову компенсацію вартості 2/3 будівельних матеріалів, з яких було здійснено ремонт будинку та добудова житлової кімнати, коридору, туалету та ванної до зазначеного будинку. Себто, позивачем заявлено ряд вимог, які не підлягають до одночасного задоволення. За змістом норми ст. 60 СК України, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Виходячи з наведеного для правильного застосування статті 60 СК України та визнання майна спільною сумісною власністю суд повинен установити не тільки факт набуття майна за час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Відповідач ОСОБА_4 відчужив спірний автомобіль за договором купівлі-продажу№145 ОСОБА_8. Тобто з 28.11.2015 року ОСОБА_8 є законним власником автомобіля «Ford transit connect»вантажопасажирський, реєстраційний номер ВС 7468ВО, 2006 р.в. Позивач не ставить під сумнів дійсність/правомірність укладеного правочину. Відтак позовні вимоги в частині визнання 2/3 зазначеного автомобіля обєктом спільної сумісної власності подружжя не підлягають до задоволення. За час шлюбу на підставі рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 19.12.2008 року за ОСОБА_4 визнано право власності в порядку спадкування на житловий будинок за адресою Львівська область, Миколаївський район, с. Устя, вул. Кобилянської, 44. З огляду на норми ст. 57 СК України, дане майно, набуте хоч і за час шлюбу, але в порядку спадкування, є особистою приватною власністю відповідача. Позивачем не було доведено факту проведення ремонтних робіт за час перебування у шлюбі (у висновку судової будівельно-технічної експертизи від 16.06.2016 року не видається можливим встановити в який період часу, рік та місяць, виконані будівельні роботи та проведено добудову до будинку за адресою Львівська область, Миколаївський район, с. Устя, вул. Кобилянської, 44). Окрім того, позивач не надав відповідні квитанції, чеки, інші документи на підтвердження того, що вона несла витрати по купівлі будівельних матеріалів, брала участь у проведенні ремонтних робіт в будинку 44, який знаходиться у Львівській обл., Миколаївському р-ні, с. Устя, на вул. Кобилянської і який с особистою приватною власністю ОСОБА_4Надані позивачем копії накладних не містять назви підприємства, від імені якого складено документ та інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції; відтак, надані копії накладних не мають юридичної сили і не є доказом в розумінні ст. 64 ЦПК України. Крім того, позивач не надала належні квитанції, чеки, інші документи на підтвердження того, що вона несла витрати по купівлі будівельних матеріалів, брала участь у проведенні ремонтних робіт в сумі 111249,00 грн. та не довела, що долучені копії накладних мають відношення до будинку 44, який знаходиться у Львівській обл., Миколаївському р-ні, с. Устя, на вул. Кобилянської та який є особистою приватною власністю відповідача. Враховуючи те, що ОСОБА_3 у передбаченому законом порядку не доведено факту, що майно чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат позивача, що позивач несла затрати на будівельні матеріали,будівельні матеріали, з яких було здійснено ремонт будинку та добудова житлової кімнати, коридору, туалету та ванної до будинку 44, який знаходиться у Львівській області, Миколаївському районі, на вул. Кобилянської не можуть бути визнані об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відтак, просить у задоволенні позову відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Третьою особою ОСОБА_8 подано до суду письмові заперечення на позов. В обґрунтування котрих покликається на те, що спірний автомобіль НОМЕР_1 він придбав на законних підставах, за спільні кошти його сім'ї 28.11.2015 року, на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого у Сервісному центрі МВС 4641 з дотриманням усіх вимог до норм чинного законодавства, передбачених гл. 16, ст.ст. 202, 203, 204, 207, 208, 209, 210 ЦК України. Договір та його право власності на вищезгаданий автомобіль зареєстрований в Єдиному державному реєстрі МВС України про транспортні засоби і він є чинним. На день укладення вказаного договору купівлі-продажу спірного автомобіля не було жодних наявних правових перешкод для його укладання, що було перевірено та встановлено адміністрацією Сервісного центру МВС 4641 при його посвідченні. Себто, він являється добросовісним набувачем спірного автомобіля і немає жодних правових підстав для визнання за позивачкою права власності на 1/2 його частину. Якщо дійсно спірний автомобіль був спільною сумісною власністю сторін по вищевказаній справі, то позивачка може заявляти до відповідача вимогу про грошову компенсацію частини його вартості. Вважає позовні вимоги позивачки про визнання за нею права власності на належний йому в даний час на праві власності спірний автомобіль юридично некоректними, безпідставними. Позивачка повинна вирішувати свої спірні питання зі своїм колишнім чоловіком, тим більше, що вартість договору купівлі-продажу, оцінка спірного автомобіля, є відомими.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4, за участю третьої особи ОСОБА_8, про поділ подружнього майна після розірвання шлюбу, слід задоволити частково із наступних підстав.

Судом установлено, що від 25.01.1997 року ОСОБА_3 до ОСОБА_4 перебували у шлюбі, зареєстрованому у відділі реєстрації актів громадянського стану Львівського міськвиконкому, актовий запис №78. Мають 2-ох дітей: ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 26 лютого 2014 року у справі №461/7474/13-ц позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу задоволено повністю. Розірвано шлюб між ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, зареєстрований 25.01.1997 року відділом реєстрації актів громадянського стану Львівського міськвиконкому, актовий запис №78. Після розірвання шлюбу залишено ОСОБА_3 прізвище Якимів.

Із рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 19 грудня 2008 року у справі №2-1438/08 за позовом ОСОБА_4 до Дроговизької сільської ради Миколаївського району Львівської області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом, котре набрало законної сили, вбачається, що таким позов було задоволено. Визнано за ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5 право власності на житловий будинок №44 по вул. Кобилянської в с. Устя Миколаївського району Львівської області в порядку спадкування за законом, після смерті ОСОБА_5, який помер 18 липня 2004 року. Зазначене речове право було зареєстроване в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 06.02.2009, р.№26360687. При цьому, відповідно до мотивувальної частини зазначеного судового рішення, було встановлено, що з технічного паспорта на житловий будинок від 22.10.2008 року виданого Стрийським МБТІ вбачається, що власником вказаного житлового будинку був ОСОБА_5 (батько ОСОБА_4П.).

Згідно характеристики будинку, господарських будівель та споруд Технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок №44, вулиця Кобилянської, село Устя Миколаївського району Львівської області, виготовленого за станом на 22.10.2008 р. Стрийським міжрайонним бюро технічної інвентаризації (інвентаризаційна справа №44), житловий будинок пі літер «А-1», сарай під літер «Г» та сарай під літер «Д» - 1958 року побудови; літня кухня під літер «Б» та сарай під літер «В» - 1970 року побудови. Примітки та відмітки про здійснення самочинного будівництва в зазначеному технічному паспорті відсутні.

Згідно висновку №1581-1582 судової інженерно-технічної експертизи по цивільній справі №461/11316/15-ц, складеного 16.06.2016 року експертом Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз МЮ України, «відповідно до даних технічного паспорта від 22.10.2008 року виконаного Стрийським міжрайонним бюро технічної інвентаризації на садибний (індивідуальний) житловий будинок №44 по вул. Кобилянської, Миколаївського району Львівської області будинок складається з наступних приміщень: - І підвал площею 4,7 м2; - І веранда площею 4,7 м2; - 1-1 коридор площею 5,2 м2; - 1-2 кухня площею 9,9 м2; - 1-3 житлова площею 18,6 м2; - 1-4 житлова площею 14,8 м2; - 1-5 кладова площею 4,8 м2; Загальна площа житлового будинку становить 62,7 м2. Під час проведеного огляду, на місці розташування обєкта дослідження, встановлено, що веранда під літ. «І» була розібрана, а по всій довжині будинку, зі сторони двору, влаштовано «нову» добудову. Таким чином, площа житлового будинку, яка приймається для визначення ринкової вартості, буде становити 58,0м2 (розрахунок: 62,7м2 - 4,7м2 = 58,0м2)…. Згідно технічного паспорта…житловий будинок складається з підвалу під літ. «пд», житлового будинку під літ. «А-1», веранди під літ. «а-1» та сходів, так як на момент огляду вони були відсутні, а на їх місці влаштовано добудову. … Під час проведення огляду житлового будинку №44 по вул. Кобилянської в с. Устя встановлено, що зі сторони двору до будинку влаштовано одноповерхову добудову… Добудова складається з трьох приміщень: коридору, ванної кімнати (обладнана санвузлом, умивальником та душовою кабіною) та незавершеного будівництвом приміщення… 1. Ринкова вартість будинку, на день проведення експертизи, що знаходиться за адресою: Львівська область, Миколаївський район, с. Устя, вул. Кобилянської, 44, становить 217 231,0 грн. (двісті сімнадцять тисяч двісті тридцять одна грн. 00 коп.). 2. Орієнтовна вартість будівельних матеріалів використаних під час проведення реконструкції (самовільної добудови) будинку за адресою: Львівська область, Миколаївський район, с. Устя, вул. Кобилянської, 44 становить 111 249,0 грн. (сто одинадцять тисяч двісті сорок девять грн. 00 коп.). 3. Встановити в який період часу (рік та місяць) проводились ремонтно-будівельні роботи по влаштуванню добудови до житлового будинку експертним шляхом не надається можливим. Визначити, в який період часу, рік та місяць виконані будівельні роботи та влаштовано добудову до будинку за адресою: Львівська область, Миколаївський район, с. Устя, вул. Кобилянської, 44, за матеріалами справи, не надається можливим».

Із змісту нормативних положень глав 7 та 8 СК України, власність у сімї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя, залежно від якого регулюється питання розпорядження таким майном.

Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які складають підстави виникнення права спільної сумісної власності на майно подружжя) визначені в ст. 60 СК України.

За змістом цієї норми майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Таким чином, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Тобто, застосовуючи цю норму права (ст. 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.

У звязку з викладеним у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися обєктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Тому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до обєктів права спільної сумісної власності подружжя.

Зазначені правові позиції висловлені у постановах Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 2 жовтня 2013 року у справі №6-79цс13, від 16 грудня 2015 року при розгляді справи №6-2641цс15, від 1 липня 2015 рокуу справі №6-612цс15,від 7 вересня 2016 року у справі №6-801цс16.

Ст. 57 СК України передбачає, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Зазначена правова позиція висловлена у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 11 вересня 2013 року у справі №56цс13.

Згідно «Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації обєктів нерухомого майна», затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 року №127, технічна інвентаризація об'єктів нерухомого майна проводиться суб'єктами господарювання, у складі яких працює один або більше відповідальних виконавців окремих видів робіт (послуг), пов'язаних із створенням об'єктів архітектури, які пройшли професійну атестацію у Мінрегіоні України та отримали кваліфікаційний сертифікат відповідно до статті 17 Закону України «Про архітектурну діяльність» та постанови Кабінету Міністрів України від 23.05.2011 року №554 «Деякі питання професійної атестації відповідальних виконавців окремих видів робіт (послуг), пов'язаних із створенням об'єктів архітектури». На підставі матеріалів технічної інвентаризації складаються інвентаризаційні справи (додаток 1) та технічні паспорти (додатки 2 - 8, 18), які скріплюються підписом керівника та печаткою суб'єкта господарювання, а також підписом виконавця робіт із зазначенням серії та номера кваліфікаційного сертифіката та його печаткою. (п. 1.14). Такими субєктами є бюро технічної інвентаризації. Відповідно до п. 3.2 зазначеної Інструкції, у разі самочинного будівництва на оригіналах інвентаризаційної справи, технічного паспорта і копіях планових матеріалів, що їх видають власникам, на вільному від записів місці, з лицьового боку проставляють штампи встановленого зразка. При виявленні об'єктів, які відповідно до цієї Інструкції вважаються об'єктами самочинного будівництва, суб'єкт господарювання зобов'язаний повідомити про це органи державного архітектурно-будівельного контролю, а для квартир багатоквартирних житлових будинків, одноквартирних (садибних), дачних та садових будинків, гуртожитків - також місцеві органи виконавчої влади чи органи місцевого самоврядування за формою згідно з додатком 19.

Позивачем не представлено суду як доказів матеріалів технічної інвентаризації, котрі б підтверджували самочинне влаштування добудови до будинку №44 по вулиці Кобилянської в селі Устя Миколаївського району Львівської області саме в період шлюбу 25.01.1997 року 26.02.2014 року, не надано доказів на підтвердження того, що позивачка несла витрати по купівлі будівельних матеріалів, брала участь у проведенні будівельно-монтажних робіт із капітального ремонту та реконструкції будинку, та здійснення вказаних робіт у період шлюбу з відповідачем. Разом із тим, як про те вбачається із висновку проведеної інженерно-технічної експертизи, встановити в який період часу (рік та місяць) проводились ремонтно-будівельні роботи по влаштуванню добудови до житлового будинку експертним шляхом та за матеріалами справи не надається можливим.

Відтак, у зазначеній частині позовні вимоги видаються необґрунтованими й безпідставними та не підлягають до задоволення.

Суд вважає необхідним зазначити, що виділ частки із майна, що є у спільній частковій чи спільній сумісній власності та одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки за неможливості виділу у натурі частки, що є у спільній частковій власності, кореспондує припинення права власності позивача на зазначену частку (у звязку із присудженням грошової компенсації його частки у праві спільної власності), проте позивачем зазначених вимог про припинення права власності не предявлено.

Судом установлено, що за ОСОБА_4 було зареєстровано 14.11.2008 р. на праві власності автомобіль Ford transit connect,вантажопасажирський, кузов №WF0UXXTTPU6M20399, реєстраційний номер НОМЕР_2, 2006 року випуску. Такий належав до спільної сумісної власності подружжя.

На підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу за №145 від 28.11.2015 року, зазначений автомобіль ОСОБА_4 було відчужено ОСОБА_8 за 80 000 гривень 00 копійок.

Як про те розяснено в п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Проте розпорядження таким майном після розірвання шлюбу здійснюється колишнім подружжям виключно за взаємною згодою відповідно до положень ЦК, оскільки в таких випадках презумпція згоди одного з подружжя на укладення другим договорів з розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя вже не діє.

Ст. 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК кожен зі співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі частки, що є у спільній частковій власності. За неможливості такого виділу зв'язку з неподільністю речі (ч. 2 ст. 183 ЦК) співвласник, який бажає виділу, має право на одержанні від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Виходячи з аналізу зазначеної норми, у взаємозв'язку з положеннями ст.ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст.ст. 316, 317, 319, 358, 361 ЦК, слід дійти висновку, що передбачене ч. 2 цієї норми право співвласника на виділ частки зі спільного майна шляхом отримання грошової компенсації вартості частки в майні не може бути обмежене іншими співвласниками, і такому його праву співвласника, що виділяється, кореспондує обов'язок інших співвласників сплатити грошову компенсацію частки, розмір якої визначається виходячи з дійсної вартості майна на час розгляду судом справи.

Згідно ч. 3 ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Ч. 4 ст. 65 СК України передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

У випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сімї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Зазначена правова позиція висловлена у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 27 квітня 2016 року у справі №6-486цс16.

Позивачка не оспорює вчинення відчуження цінного спільного майна подружжя (правочину) без наданої усно чи письмово її згоди, водночас прагне одержати відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сімї майна.

Разом із тим, нею не представлено належних та допустимих доказів на підтвердження висловлених тверджень і доводів про те, що розмір аліментів, які одержує її неповнолітній син, недостатній для забезпечення його фізичного, духовного розвитку, лікування. Відтак, у суду відсутні підстави для відступу від засади рівності часток подружжя у їхньому спільному майні.

Відтак, суд вважає правомірним та можливим стягнути із відповідача на користь позивачки 40 000 грн. 00 коп. грошової компенсації ринкової вартості 1/2 частини автомобіля марки «Ford transit connect», вантажопасажирський, кузов №WF0UXXTTPU6M20399.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд враховує розяснення, надані у п. 35, 36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», згідно з якими, суд має враховувати положення статті 88 ЦПК та керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.Вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір.

Відтак, зясувавши характер, суть та підстави заявлених позивачем вимог, норми права, якими вони регулюються, давши належну правову оцінку зібраним у справі доказам та поясненням сторін у їх сукупності, суд приходить до переконання про можливість часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4, за участю третьої особи: ОСОБА_8, про поділ подружнього майна після розірвання шлюбу.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 15, 16, 57-61, 169, 208, 209-215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ подружнього майна після розірвання шлюбу задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію вартості 1/2 ідеальної частини автомобіля марки «Ford transit connect», вантажопасажирський, кузов №WF0UXXTTPU6M20399, д.н.з. BC9469EO, 2006 р.в., у розмірі 40000 грн. (сорок тисяч гривень).

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судові витрати у розмірі 883 грн.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Львівської області протягом 10-ти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Лялюк Є.Д.