Справа № 317/4238/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2017 р. м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області в складі:

головуючого-судді: Нікітіна В.В.

при секретарі: Московкіній І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права власності на частку нерухомого майна та визнання права власності на частку нерухомого майна,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького районного суду Запорізької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права власності на частку нерухомого майна та про визнання права власності на частку нерухомого майна.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним.

Позивач є власником 53/100 частини житлового будинку № 19 по вулиці Центральній в с. Канівське Запорізького району Запорізької області.

Інші 47/100 частини вказаного житлового будинку перебувають у власності відповідача.

Зазначений житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 0,25 га, яка належить позивачу ОСОБА_1 на праві власності.

18 вересня 2006 року відповідач ОСОБА_2 запропонувала позивачу ОСОБА_1 сплатити їй 3000 гривень за належну відповідачу 47/100 частину будинку та про передачу цієї частини у власність позивача.

В той же день позивач ОСОБА_1 сплатила ОСОБА_2 вказану суму за належну останній частину житлового будинку.

Однак, від подальшого юридичного оформлення договору купівлі-продажу відповідач ОСОБА_2 відмовилась.

Позивач з 1992 року проживає в спірному будинку. У 2004 році ОСОБА_1 здійснювала газифікацію цього будинку. До цього часу вона займається його благоустроєм та обробляє земельну ділянку.

В той же час, відповідач ОСОБА_2 вказану земельну ділянку не обробляє, не вчиняє дій з благоустрою спірного будинку.

Позивач зазначає, що між нею та відповідачем виникли неприязні відносини, внаслідок яких відповідач ОСОБА_2 здійснює фізичне насильство над позивачем ОСОБА_1

Оскільки позивач ОСОБА_1 у 2006 році сплатила відповідачу ОСОБА_2 3000 гривень за 47/100 частку будинку № 19 по вулиці Центральній в с. Канівське Запорізького району Запорізької області, фактично купивши зазначену частку будинку у відповідача, а відповідач ухилилась від юридичного оформлення договору, позивач і подала дану позовну заяву.

В судовому засіданні позивач та її представник підтримали вимоги позовної заяви та просили суд її задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні категорично заперечила проти позову та просила суд відмовити в його задоволенні. Зазначила, що не отримувала від ОСОБА_1 грошових коштів за належну їй частину житлового будинку, та взагалі не мала наміру продавати свою частку позивачу.

Представником відповідача до суду подано письмові заперечення проти позову, в яких він просив суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, зважаючи на його необґрунтованість з підстав, викладених в запереченнях (а.с. 46-48).

Суд, вислухавши сторони та їх представників, дослідивши подані докази, прийшов до наступних висновків.

В матеріалах справи міститься копія витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на 53/100 житлового будинку № 19 по вулиці Центральній в с. Канівське, Запорізького району Запорізької області, відповідно до якого власником вказаної частки майна є позивач ОСОБА_1 (а.с. 5).

Право власності позивача на вказане майно виникло на підставі договору дарування № 20 від 24.02.1993 року.

До матеріалів справи позивачем долучено також витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про скасування права власності на 53/100 житлового будинку № 19 по вулиці Центральній в с. Канівське, Запорізького району Запорізької області ОСОБА_2 на підставі рішення Апеляційного суду Запорізької області від 06.06.2013 року по справі № 22-ц/778/3066/13 (а.с. 8).

Як вбачається з копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.12.2014 р., власником земельної ділянки площею 0,25 га з кадастровим номером: :06:001:0014, що розташована за адресою: вул. Центральна 19, с. Канівське, Запорізького району Запорізької області, є ОСОБА_1 (а.с. 9).

У відповідності до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 07 серпня 2014 року по справі № 22?ц/778/2912/14 встановлено, що: «На прохання ОСОБА_2 18 вересня 2006 року ОСОБА_1 виплатила сестрі 3000 грн. за належні останній на праві власності 47/100 часток житлового будинку № 19 по вул. Центральній в с. Канівське, що підтверджується розпискою, оформленою у присутності свідків, а саме: сина позивача ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 (т. 1, а.с. 38), та поясненнями свідків ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_7М.» (а.с. 13зв, абз. 15).

Вказану обставину констатовано також в Ухвалі Вищого спеціалізованого суду України х розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 квітня 2014 року (справа № 6-28444св13), яка міститься на аркушах 120-122 тому 2 цивільної справи № 2-15/11 (№/п 2/317/5/2012), яка була витребувана з архіву суду за клопотанням представника позивача.

Копія розписки, на яку міститься посилання у зазначених судових рішеннях, оглянута судом (а.с. 28; а.с. 38, том 1 - справа № 2-15/11).

Оскільки зазначена обставина встановлена судовим рішенням, що набрало законної сили позивач, який послався на цю обставину, звільняється від її доказування на підставі ч. 3 ст. 61 ЦПК України.

У відповідності до ч. 2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Таким чином встановлено, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 18 вересня 2006 року фактично було укладено договір купівлі-продажу частки нерухомого майна та сплачено обумовлену суму грошей на виконання цього договору.

Це ж підтверджується й показаннями свідка ОСОБА_4, присутньої під час написання розписки та передачі грошей, яка була допитана в судовому засіданні.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 346 ЦК України відчуження власником свого майна є однією з підстав для припинення права власності.

Таким чином, позовні вимоги про припинення права власності ОСОБА_2 на 47/100 часток житлового будинку № 19 по вулиці Центральній в с. Канівське, Запорізького району Запорізької області є обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки вказане майно було фактично відчужене відповідачем ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1

Позовні вимоги в частині визнання права власності ОСОБА_1 на 47/100 житлового будинку № 19 по вулиці Центральній в с. Канівське, Запорізького району Запорізької області також підлягають задоволенню, оскільки судом встановлено, що вказана частка будинку була фактично придбана ОСОБА_1 у ОСОБА_2 18 вересня 2006 року.

Розподіл судових витрат суд здійснює за правилами статті 88 ЦПК України.

Керуючись статтями 10, 11, 60, 209, 212-215 ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права власності на частку нерухомого майна та визнання права власності на частку нерухомого майна задовольнити.

Припинити право власності ОСОБА_2 на 47/100 частини житлового будинку 19 по вулиці Центральній в с. Канівське Запорізького району Запорізької області.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 47/100 частини житлового будинку 19 по вулиці Центральній в с. Канівське Запорізького району Запорізької області.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 551 (пятсот пятдесят одна) гривня 20 копійок.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Запорізької області через Запорізький районний суд Запорізької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий суддя В.В. Нікітін