АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 182/8464/13-ц 22-ц/774/249/К/17
Справа № 182/8464/13-ц Головуючий у 1-й інстанції
Провадження № 22ц/774/249/К/17 суддя Шестакова З.С.
Категорія № 6 (4) Доповідач Барильська А.П.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Барильської А.П.

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар: Чубіна А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, в порядку ст. 197 ч. 2 ЦПК України за наявними у справі матеріалами, за відсутності осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату судового засідання, та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 листопада 2013 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: Нікопольська міська рада про визнання права власності, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2013 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання права власності, в обґрунтування якого зазначила, що їй на підставі договору дарування від 09 грудня 2002 року належить 7/15 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель за адресою: м. Нікополь, вул. 8-го Березня, 44/1 та приватизована земельна ділянка, площею 0,0892 га.

Задля поліпшення житлових умов, вона, за усною домовленістю з відповідачем, прибудувала до житлового будинку тамбур, розміром 2,5 х 4,5 м, частина приміщення якого (0,70 см по довжині) примикає до зовнішньої стіни суміжної квартирі АДРЕСА_1, яка належить на праві власності ОСОБА_1

Згідно акту від 22.11.2012 року, складеного за результатами перевірки Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області, роботи з будівництва виконано без будівельного паспорту та реєстрації в інспекції державного архітектурно-будівельного контролю документу, що надає право на виконання будівельних робіт, чим порушено відповідні норми діючого законодавства, про що був виданий припис від 22.11.2012 року.

На виконання зазначеного припису, КП «Архітектурно-планувальне бюро» Нікопольської міської ради був перевірений технічній стан зроблених переобладнань у будинку № 44 по вул. 8-го Березня у м. Нікополі та, згідно з технічним висновком, реконструкція житлового будинку «А» з будівництвом прибудови «а» виконана без порушень норм і правил ДБН 360-92**, але без дотримання вимог земельного законодавства, оскільки не було погоджено з відповідачем.

Оскільки вона побудувала зазначену на земельній ділянці, яка належить їй на праві власності, при цьому дана прибудова була побудована виключно з метою поліпшення житлових умов та не порушує права відповідача та санітарно-технічні вимоги і правила експлуатації будинку, з урахуванням того, що ОСОБА_1 не визнає за нею право власності на житловий будинок з прибудовою, ОСОБА_2 просила суд визнати за нею право власності на житловий будинок «А» з прибудовою «а» за адресою: вул. 8-го Березня, № 44 у м. Нікополі.

Заочним рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 листопада 2013 року, в якому ухвалою суду від 07 вересня 2016 року виправлено описку, позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 7/15 частин житлового будинку «А» з прибудовою «а» (використовується під тамбур входу), площею 11,7 кв.м, за адресою: вул. 8-го Березня № 44 у м. Нікополі.

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 вересня 2016 року заява ОСОБА_1 про перегляд і скасування заочного рішення від 14 листопада 2013 року залишена без задоволення.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2

Зазначає, що рішення суду про визнання за ОСОБА_2 права власності на весь будинок позбавляє її законного права власності на 8/15 його частки без будь-яких законних підстав.

Крім того, судом не звернуто увагу на те, що прибудований позивачем тамбур літ. «а» був збудований без проекту, належного дозволу, висновків відповідних служб відносно відповідності самовільного будівництва діючим технічним, санітарним та протипожежним нормам.

Також на думку апелянта, судом не звернуто уваги на те, що позивач не зверталась за прийняттям даної прибудови в експлуатацію та, відповідно, їй в цьому не було відмовлено, у звязку з чим рішення суду є передчасним у звязку з відсутністю предмету спору.

В запереченнях на апеляційну скаргу, позивач ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення суду, як законне та обґрунтоване, на її думку, залишити без змін.

Позивач ОСОБА_2, представник позивача ОСОБА_3 в судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Відповідач ОСОБА_1 також була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, в запереченнях на апеляційну скаргу просила розглянути справу у її відсутність.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Виходячи з вимог ч. 3 ст. 27 ЦПК України, ст. 303-1 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги та ст. 67 ЦПК щодо строків процесуальних дій, а також зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку учасників процесу в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, з наступних підстав.

Згідно із ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам Закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачу ОСОБА_2 на підставі договору дарування частини житлового будинку та земельної ділянки, від 09 грудня 2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу ОСОБА_4 реєстровий № 2912, належить 7/15 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель № 44 по вул. 8-го Березня в м. Нікополі Дніпропетровської області та приватизована земельна ділянка площею 0,0892 га. (а.с. 38).

В даному договорі зазначено, що житловий будинок в цілому складається: «А» житловий будинок площею 63,7 кв.м; «Б» літня кухня, «В» вбиральня, «Г» сарай, № 1-9 спорудження, «Д» вбиральня, 8, 9 яма зливна.

Згідно з державними актами на право власності на земельну ділянку, виданими 17 травня 2004 року на підставі договору дарування № 2912 від 09 грудня 2002 року, позивач ОСОБА_2 є власником земельних ділянок площею 0,0628 га і площею 0,0264 га для будівництва та обслуговування житлового будинку за адресою: м. Нікополь, вул. 8-го Березня, 44 (а.с. 39, 40).

Судом також встановлено, що позивач ОСОБА_2 самочинно збудувала прибудову «а» (використовується під тамбур входу) до житлового будинку А», площею 11,7 кв.м. та звернулась до Нікопольської міської ради з метою вирішення питання про прийняття забудови до експлуатації.

22 листопада 2012 року Нікопольським відділом контролю та державного нагляду територіального управління з контролю за будівництвом обєктів, якістю будівельних матеріалів, державного ринкового нагляду та у сфері житлово-комунального господарства було складено акт перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил, відповідно до якого, під час перевірки було встановлено, що ОСОБА_2 прибудувала до житлового будинку тамбур, загальними розмірами 2,5х4,5 м. Частина приміщення тамбуру (0,70 см по довжині) примикає до зовнішньої стіни суміжної квартири. Роботи з будівництва виконано без будівельного паспорту та реєстрації в інспекції державного архітектурно-будівельного контролю та відповідного документу, що дає право на будівельне виконання робіт. Також в акті зазначено, що сусідка по дому ОСОБА_1 не надавала згоди на прибудування тамбуру, оскільки це сприяє змоканню кута в її кімнаті (а.с. 4).

Згідно припису від 22 листопада 2012 року про усунення порушення норм законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил, винесеним Нікопольським відділом контролю та державного нагляду територіального управління з контролю за будівництвом обєктів, якістю будівельних матеріалів, державного ринкового нагляду та у сфері житлово-комунального господарства у Дніпропетровській області, вимагалось в строк до 22.01.2013 року, з метою усунення виявлених порушень позивачу ОСОБА_2 привести обєкт за адресою: м. Нікополь, вул. 8 Марта, 44/1 у відповідність до умов містобудівного законодавства (а.с. 6).

Крім того, у відношенні ОСОБА_2 Нікопольським відділом контролю та державного нагляду територіального управління з контролю за будівництвом обєктів, якістю будівельних матеріалів, державного ринкового нагляду та у сфері житлово-комунального господарства у Дніпропетровській області 08.08.2012 року було складено протокол про адміністративне правопорушення, а саме за порушення ст. 34 «Право на виконання будівельних робіт» Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та постановою № 1652 від 04 грудня 2012 року позивач була визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 96 КУпАП та на неї накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 грн., який вона оплатила 08.12.2012 по квитанції № 19365.50.4. (а.с. 6-8).

Згідно з технічним висновком КП «Архітектурно-планувальне бюро» Нікопольської міської ради на відповідність вимогам державних будівельних норм самовільної реконструкції житлового будинку з прибудовою «а» на вул. 8 Березня, 44 в м. Нікополі, - реконструкція житлового будинку «А» з будівництвом прибудови «а» виконана без порушень норм і правил ДБН 360-92**, але без дотримання вимог Земельного кодексу України глави 17 «Добросусідство» (а.с. 25-31).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з доведеності та обґрунтованості позовних вимог ОСОБА_2

Колегія суддів не може погодитись з даним висновком суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Згідно постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного Кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)», судам розяснено, що вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобовязані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки, чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації, чи є законною відмова органу про прийняття забудови до експлуатації. чи є законно відмова у такому прийнятті та чи є порушені будівельні норми та правила істотними.

Під належним дозволом слід розуміти передбачений Законом України № 3038-VI дозвільний документ (статті 35-37), що дає право виконувати підготовчі та будівельні роботи саме того об'єкту і на тій земельній ділянці, яка передана з цією метою певній особі.

Під проектом слід розуміти залежно від категорії об'єкта будівництва відповідний склад документації, визначеної статтями 1, 7 та 8 Закону України № 687-XIV, отриманої відповідно до статей 29, 31 Закону № 3038-VI, а також будівельний паспорт та технічні умови, отримані відповідно до статей 27, 30 зазначеного Закону.

Будівництвом, яке здійснюється з істотним порушенням будівельних норм і правил, вважається у тому числі будівництво, яке хоча і здійснюється за наявності проекту, але з порушенням державно-будівельних норм та санітарних правил, що загрожують життю та здоров'ю людини у разі невиконання приписів інспекції державного архітектурно-будівельного контролю про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил тощо.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, оскільки позивач ОСОБА_2 не отримала передбачений Законом України № 3038-VI «Про регулювання містобудівної діяльності» дозвільний документ, що дає право виконувати будівельні роботи, а також не надала проект будівництва, відповідно до Закону України № 687-XIV «Про архітектурну діяльність», а також будівельний паспорт та технічні умови, отримані відповідно до вимог зазначеного Закону.

Крім того, позивачем не надано до суду законної відмови компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації.

Тому колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги в цій частині, а також в частині, що зазначений позов є передчасним.

Разом з тим, посилання в апеляційній скарзі на те, що рішення суду про визнання за ОСОБА_2 права власності на весь будинок позбавляє її законного права власності на 8/15 його частки без будь-яких законних підстав, - колегія не приймає до уваги, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, заочним рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 листопада 2013 року, в якому ухвалою суду від 07 вересня 2016 року виправлено описку, визнано за ОСОБА_2 право власності саме на 7/15 частин житлового будинку «А» з прибудовою «а» (використовується під тамбур входу), площею 11,7 кв.м, за адресою: вул. 8-го Березня № 44 у м. Нікополі, а не на весь житловий будинок.

Посилання суду першої інстанції на те, щовідповідна інспекція державного архітектурно-будівельного контролю до теперішнього часу не зверталася до суду з позовом до ОСОБА_2 про знесення самочинно збудованих обєктів містобудування, а також на те, що відповідач ОСОБА_1 не надала інспекції державного архітектурно-будівельного контролю будь-яких доказів шкідливого впливу на її земельну ділянку або житловий будинок з боку ОСОБА_2 внаслідок будівництва прибудови та не скористалась своїм правом щодо захисту права власності від порушень, не повязаних із позбавленням володіння, на думку колегії суддів, є помилковим, оскільки не може бути підставою для визнання за позивачем права власності на спірну прибудову «а» (використовується під тамбур входу)

За таких обставин, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, як таке, що ухвалено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням матеріального закону, з ухваленням нового рішення у справі про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, як передчасних.

Відповідно до ч. 5 ст. 88 ЦПК України, якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінюёє розподіл судових витрат.

Таким чином, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору, сплаченого за подачу апеляційної скарги в розмірі 605 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Заочне рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 листопада 2013 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: Нікопольська міська рада про визнання права власності відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 605 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: А.П. Барильська

Судді: Я.М. Бондар

ОСОБА_5