Справа № 442/3106/14 Головуючий у 1 інстанції: Хомик А.П.
Провадження № 22-ц/783/1488/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Н. О.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М, ОСОБА_2

секретаря: Цапа П.М.

з участю: представника ОСОБА_3 Кінги та Фойтуха Мірослава

ОСОБА_4, представника НАСК «Оранта» ОСОБА_5,

представника ОСОБА_6 ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 Кінги та Фойтух Мірослава ОСОБА_4 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 16 листопада 2016 року, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 Кінга, в своїх інтересах та інтересах малолітнього сина, ОСОБА_3, звернулася з позовом до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», ОСОБА_8 про стягнення із НАСК «Оранта» заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди майнової шкоди у розмірі 46 623,83 грн. та моральної шкоди у розмірі 5000 грн.; стягнення з НАСК «Оранта» заподіяної шкоди, повязаної з витратами на лікування сина ОСОБА_3 у розмірі 12 169,81 грн.; стягнення з НАСК «Оранта» моральної шкоди, заподіяної ОСОБА_3 у розмірі у розмірі 5 000 грн.; стягнення з ОСОБА_8 майнової франшизи, що складає 510 грн. та 40 000 грн. моральної шкоди; стягнення із ОСОБА_8 моральної шкоди, заподіяної ОСОБА_3 у розмірі 548 100,00 грн.;

Фойтух Мірослав, в інтересах якого діє ОСОБА_4, звернувся з позовом до НАСК «Оранта», ОСОБА_8 про стягнення з НАСК «Оранта» на користь Фойтуха Мірослава моральної шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 5000 грн. та стягнення з ОСОБА_8 моральної шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 15000,00 грн.

Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 26 лютого 2015 року вищезазначені позови об»єднані в одне провадження.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_8 в користь ОСОБА_3 Кінга, заподіяну їй та її сину ОСОБА_3 моральну шкоду внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в рівних частках в розмірі по 2225 ( дві тисячі двісті двадцять пять ) гривень.

Стягнуто з ОСОБА_8 в дохід держави 551,20 грн. судового збору.

Заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою суду від 02.07.2015 року скасовано, а саме знято арешт на належне ОСОБА_8 (проживає на ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований на ІНФОРМАЦІЯ_2), майно (нерухоме, рухоме) та грошові кошти, які знаходяться у нього або в інших осіб чи на рахунках в банках.

Рішення суду в апеляційному порядку оскаржив представник ОСОБА_3 Кінги та Фойтух Мірослава ОСОБА_4,вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. В апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції дійшов невірного висновку про невідповідність вимогам законодавства України наданого позивачем дослідження АТ «Технічно Автомобільні експерти «Експерти ПЗМ» відділення у м. Ченстохова, висновок № 14.02.19/р від 09.04.2014 року про вартість ремонту автомобіля, витрати на проведення технічної оцінки вартості транспортного засобу, буксирування автомобіля з України до ОСОБА_9, оскільки відповідно до положень Закону України «Про судову експертизу», як експерт, може бути викликана будь яка особа, яка має необхідні знання для дачі висновку з досліджуваних питань, тобто, норми національного законодавства України не встановлюють обмежень щодо проведення судової експертизи виключно експертами, які є громадянами України. Крім цього, на сьогоднішній день укладено договір між Україною та ОСОБА_9 про правову допомогу та правові відносини у цивільних і кримінальних справах і ст. 4 цього договору зазначено, що договірні сторони надають взаємну правову допомогу щодо підготовки, пересилки та вручення документів, виконання обшуку, проведення експертизи, а також виконання інших процесуальних дій.

Також апелянт не погоджується з висновком суду першої інстанції про недоведеність понесених витрат на лікування завданих ОСОБА_3 тілесних ушкоджень, отриманих ним внаслідок ДТП, а не витрат, пов»язаних з лікуванням інших захворювань, оскільки позивачем було надано висновок судово медичної експертизи № 57 від 05.02.2014 року, в якому зазначено, що у малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, наявні тілесні ушкодження: відкрита черепно - мозкова травма у вигляді перелому чолової кістки справа з переходом на клиноподібну кістку, забою головного мозку легкого ступеня, множинні забійні, рвані та січені рани на обличчі та в ділянці правої китиці. Дані травми були отримані внаслідок ударної взаємодії з тупими твердими предметами, якими могли бути і деталі салону автомобіля під час ДТП. Також, до матеріалів справи були долучені копії рахунків та витяг з медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_3 № 00963, з яких вбачається з чим було пов»язане його лікування. Крім цього, апелянт вважає, що розмір завданої моральної шкоди підтверджується висновками судово - психологічних експертиз, які долучені до матеріалів справи. Крім цього, вимоги про відшкодування моральної шкоди позивачі заявили не лише до НАСК «Оранта», а й до винного у ДТП водія ОСОБА_8, а тому, висновки суду першої інстанції про залежність морального відшкодування від матеріального, а також від страхового відшкодування є не вірними. З вищенаведених підстав апелянт просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким уточнений позов ОСОБА_3 Кінги та позов Фойтуха Мірослава задовольнити.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника ОСОБА_3 Кінги, Фойтуха Мірослава ОСОБА_4 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення представника НАКС «Оранта ОСОБА_5, представника ОСОБА_8 ОСОБА_7 щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду не відповідає зазначеним вимогам.

Положеннями ст. 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їхнє підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

За загальними положеннями ЦПК України обов»язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 4 ЦПК України закріплено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Частиною ч.1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Захист цивільних прав це передбачені законом або договором способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу, яка передбачає, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Крім цього, обставини встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, щодо яких встановлено ці обставини (ч.3 ст.61 ЦПК України).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 Кінги в ії інтересах та інтересах сина, ОСОБА_3, про стягнення майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП, суд першої інстанції виходив з недоведеності завдання такої шкоди, та вважав за можливе стягнути з ОСОБА_8 на їх користь по 2225.00 грн. на відшкодування моральної школи, виходячи з того, що такий розмір було запропоновано відповідачем, враховуючи його дохід, яким є пенсія, та виходячи з засад розумності та справедливості. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог Фойтуха Мірослава про стягнення коштів на відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з безпідставності його вимог.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду з огляду на наступне.

За змістом ст. 979 ЦК України, ст. 16 Закону України «Про страхування», за договором страхування одна сторона (страховик) зобов»язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній в договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов»язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з ч.1 ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступник) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Матеріалами справи встановлено, що вироком Дрогобицького міськрайонного суду від 29.05.2014 року у справі №442/2061/14-к, ОСОБА_8 визнано винним за ч.2 ст. 286 КК України, оскільки він, керуючи автомобілем марки «Форд Мондео» р.н.НОМЕР_1, рухаючись автодорогою Нижанковичі-Стрий, ділянкою дороги Самбір-Дрогобич, в напрямку м. Дрогобич, між населеними пунктами с.Брониця та с.Лішня Дрогобицького р-ну, 04.02.2014 року, допустив зіткнення з автомобілем марки "Шкода Фабія», р.н.SPS15163 під керуванням Фойтуха Мірослава. Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля "Шкода Фабія», р.н. SPS 15163 - ОСОБА_3 отримав тяжкі тілесні ушкодження. Тобто, вироком суду встановлено та доведено вину ОСОБА_8 у вчиненні цієї ДТП.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_8 застрахована у Відкритому акціонерному товаристві «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта»» за полісом №АС1254842, строк дії з 06.05.2013 року по 05.05.2014 року, за яким визначено ліміт відповідальності в розмірі 50000 грн. за шкоду заподіяну майну, з франшизою в 510 грн.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_8 у встановлений строк повідомив НАСК «Оранта» про дорожньо транспортну пригоду, яка сталася 04.02.2014 року з участю належного йому транспортного засобу.

ОСОБА_3 Кінга є власником транспортного засобу марки "Шкода Фабія», р.н.SPS15163.

Стаття 33 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає дії осіб у разі настання дорожньо - транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати).

Відповідно до п. 33.1 вищезгаданого Закону у разі настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов»язаний, поінформувати інших осіб, причетних до цієї пригоди, про себе, своє місце проживання, назву та місце знаходження страховика та надати відомості про відповідні страхові поліси (п.33.1.3); невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов»язкового страхування цивільно правової відповідальності (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону МТСБУ), повідомлення про дорожньо транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причини не мав змоги виконати зазначений обов»язок, він має підтвердити це документально (33.1.4); водії та власники транспортних засобів, причетних до дорожньо транспортної пригоди, власники пошкодженого майна зобов»язані зберігати пошкоджене майно (транспортні засоби) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо транспортної пригоди, до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком ( у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону, - МТСБУ) представник (працівник, страховий комісар або експерт), а також забезпечити йому можливість провести огляд пошкодженого майна (транспортних засобів). Особи, зазначені у цьому пункті, звільняються від обов»язку збереження пошкодженого майна (транспортних засобів) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо - транспортної пригоди, у разі, якщо не з їхньої вини протягом десяти робочих днів після одержання страховиком повідомлення про дорожньо транспортну пригоду його уповноважений представник не прибув до місцезнаходження такого майна (33.3).

Стаття 33-1 Закону передбачає, що страхувальник, інша особа, відповідальність якої застрахована, водій транспортного засобу, причетного до дорожньо транспортної пригоди, особа, яка має право на отримання відшкодування (потерпілий), зобов»язані сприяти страховику та МЬТСБУ в розслідуванні причин та обставин дорожньо транспортної пригоди, а саме, надати для огляду найдений їй транспортний засіб або інше пошкоджене майно. Якщо зазначені особи з поважних причин не мали змоги виконати ці дії, вони мають підтвердити це документально.

Стаття 34 Закону передбачає дії страховика та МТСБУ після отримання інформації про дорожньо транспортну пригоду, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати). Зокрема, страховик зобов»язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, в тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування (34.1); протягом десяти робочих днів з дня отримання повідомлення про ДТП зобов»язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків (34.2); якщо представник страховика ( у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону МТСБУ), не з»явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі ( у випадках, передбачених с. 41 цього Закону МТСБУ), страховик зобов»язаний відшкодувати витрати на проведення експертизи (дослідження) (34.3).

Проаналізувавши вищезазначені положення Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», колегія суддів приходить до висновку, що обов»язком потерпілого, транспортний засіб якого зазнав пошкоджень внаслідок ДТП, яка сталася 04.02.2014 року, яким є ОСОБА_3 Кінга, з метою визначення розміру збитків слід було надати пошкоджений транспортний засіб для його огляду працівниками НАСК «Оранта», аварійним комісаром або експертом, а у разі неможливості забезпечити надання пошкодженого транспортного засобу страховику, вказати його місцезнаходження, чого ОСОБА_3 Кінга, ні її представник ОСОБА_4, з яким ще 07.02.21014 року ОСОБА_3 Кінга уклала угоду на представництво її інтересів, не зробили, пошкоджений транспортний засіб ОСОБА_3 Кінги не був оглянутий працівниками НАСК «Оранта», аварійним комісаром або експертом, і як результат розмір завданих збитків ними не встановлено.

Розглянувши заяву про виплату страхового відшкодування, НАСК «Оранта» листом № 8106/ 09-03-09 від 25.04.2014 року, повідомила представника ОСОБА_3 Кінги, ОСОБА_4 та ОСОБА_8 про необхідність подання документів, а саме: постанову про притягнення до адміністративної відповідальності; розширену довідку ДАІ про обставини та причини ДТП, копію свідоцтва реєстрації транспортного засобу та копію посвідчення водія, а потерпілій особі, окрім наведеного заяву з вказаними банківськими реквізитами власника транспортного засобу та надати пошкоджений транспортний засіб на огляд Аварійному Комісару.

Ні ОСОБА_3 Кінга, ні її представник ОСОБА_10, ні Фойтух Мірослав не повідомили НАСК «Оранта» про місцезнаходження пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу, і як вбачається з матеріалів справи пошкоджений автомобіль, власником якого є ОСОБА_3 Кінга, марки "Шкода Фабія», р.н.SPS15163, 21 березня 2014 року був евакуйований з території України на територію ОСОБА_9, чого представник ОСОБА_3 Кінги не заперечував в суді апеляційної інстанції.

А відтак, будучи обізнаними в необхідності подання вказаних документів та необхідності надання пошкодженого транспортного засобу для огляду працівником НАСК «Оранта, аварійним комісаром чи експертом, ОСОБА_3 Кінга, не виконали такі вимоги, не надала для огляду пошкоджений внаслідок ДТП належний їй автомобіль марки "Шкода Фабія», р.н.SPS15163.

Всупереч вимогам ст.ст. 10,60 ЦПК України ОСОБА_3 Кінга, її представник ОСОБА_4 на підтвердження розміру збитків не надали звіту про незалежну оцінку майна (визначення розміру відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складових, втрата товарної вартості).

З врахуванням вищенаведеного, беручи до уваги те, що пошкоджений автомобіль марки "Шкода Фабія» р.н.SPS15163, до 21.03.2014 року, знаходився на території України, чого не заперечував представник ОСОБА_3 Кінги, а відтак і вона, і її представник ОСОБА_4, який діяв в її інтересах на підставі довіреності, виданої йому ОСОБА_3 Кінга ще 17.02.2014 року та договору №17/02 про надання юридичних послуг адвоката від 17.02.2104 року, мали реальну можливість виконати обов»язки, передбачені ст. 33-1 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», повідомити про місцезнаходження транспортного засобу, забезпечити працівнику НАСК «Оранта», аварійному комісару чи експерту можливість огляду пошкодженого транспортного засобу, чого ні ОСОБА_3 Кінга, ні її представник ОСОБА_4, ні водій автомобіля Фойтух Мірослав не зробили, суд першої інстанції вірно не взяв до уваги долучене позивачем до матеріалів позову дослідження АТ «Технічно-Автомобільні експерти «Експерти ПЗМ» відділення у м. Ченстохова, висновок №14.02.19/Р від 09.04.2014 про те, що вартість ремонту автомобіля складає 7900 PLN, 1379,40 PLN витрати на проведення технічної оцінки вартості транспортного засобу, 3099,60 PLN за буксирування автомобіля з України до ОСОБА_9.

Стаття 37 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає підстави відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати), одним із яких є невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на відшкодування, своїх обов»язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди (37.1.3).

Оскільки невиконання ОСОБА_3 Кінгою, її представником обов»язків, передбачених ст. 33, 33-1 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», призвело до неможливості страховика у встановленому Законом порядку і встановленими Законом особами визначити розмір шкоди, заподіяної належному ОСОБА_3 Кінзі транспортному засобу, автомобілю марки "Шкода Фабія» р.н.SPS15163, колегія суддів приходить до висновку про безпідставність позову про стягнення з НАСК «Оранта» на користь ОСОБА_3 Кінги 46035.04 грн. майнової шкоди, завданої пошкодженням автомобіля, за мінусом франшизи 46035.04 грн.

З врахуванням положень ст. 28 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до якої шкодою, заподіяної в результаті дорожньо транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов»язана з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо транспортної пригоди, не підлагють до задоволення вимоги про стягнення з НАСК «Оранта» витрат, понесених ОСОБА_3 Кінгою на буксирування пошкодженого автомобіля з території України на територію ОСОБА_9.

Відповідно до п. 24.1 ст. 24 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності» у звязку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, повязані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоровя, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів, зазначені у цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення, мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров»я. Витрати, пов»язані з лікуванням потерпілого в іноземній державі, відшкодовуються, якщо лікування було узгоджено з особою, яка має право здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату).

Враховуючи відсутність документального підтвердження закладом охорони здоров»я необхідності витрат на придбання ліків, зазначених у товарному чеку, відсутність погодження з НАСК «Оранта» лікування ОСОБА_3 за кордоном, позовні вимоги ОСОБА_3 Кінги про стягнення із НАСК «Оранта» на її користь шкоди, заподіяної з лікуванням сина, а саме, понесених нею витрат на придбання лікарських засобів, шкоди, повязаної з витратами на лікування ОСОБА_3 у розмірі 12169.81 грн., не підлагють задоволенню.

З врахуванням положень ст. 28 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності» не підлягають до задоволення позовні вимоги ОСОБА_3 Кінги про стягнення з НАСК «Оранта» 400.00 грн. на оплату проживання у готелі м. Дрогобича, оскільки витрати понесені на оплату проживання у готелі не є шкодою в розумінні шкоди, заподіяної в результаті ДТП майну потерпілого.

Відповідно до п. 35.1 ст. 35 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом тридцяти днів з дня подання повідомлення про ДТП подає страховику заяву про страхове відшкодування.

Пункт 37.1.4 Закону передбачає, що підставою для відмови у здійснені страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров»ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо транспортної пригоди.

Тобто, строк підлягає обчисленню саме з моменту скоєння дорожньо - транспортної пригоди, а не з моменту постановлення вироку, яким встановлена вина особи, яка заподіяла шкоду, і оскільки ДТП сталася 04.02.2014 року, а заява про страхове відшкодування була подана 23.04.2015 року, що свідчить про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_3 Кінги в її інтересах та інтересах сина, позовних вимог Фойтуха Мірослава саме до НАСК «Оранта».

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частина 2 ст. 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров»я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (праві власності, інше речове право, договір підряду, оренди, тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об»єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Враховуючи те, що відповідач ОСОБА_8, як володілець джерела підвищеної небезпеки, який безпосередньо керував автомобілем на момент заподіяння шкоди та якого вироком суду визнано винним у вчиненні ДТП, яка сталася з його вини, колегія суддів приходить до висновку проте, що він повинен нести відповідальність за завдану позивачам моральну шкоду.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю, стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв»язку з протиправною поведінкою щодо неї самої щодо членів її сім»ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов»язана з розміром цього відшкодування.

Згідно з роз»ясненнями постанови пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у моральних переживаннях у зв»язку з ушкодженням здоров»я, у порушенні нормальних життєвих зв»язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення,тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема,враховуючи стан здоров»я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_3 Кінги в її інтересах та інтересах ОСОБА_3, позовних вимог Фойтуха Мірослава про стягнення з ОСОБА_8 моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП, яка сталася з його вини.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_3 Кінги, в її інтересах та інтересах сина, ОСОБА_3, про стягнення моральної шкоди, колегія суддів враховує малолітній вік ОСОБА_3, який народився 18.10.2005 року, якому на момент вчинення ДТП виповнилося лише 8 років, те, що в результаті ДТП у малолітнього ОСОБА_3 мались тілесні ушкодження: відкрита черпепно мозкова травма у вигляді перелому чолової кістки справа з переходом у клиноподібну кістку, забою головного мозку легкого ступеня, множинні забійні, рвані та січені рани на обличчі та в ділянці правої китиці, що підтверджується висновком експерта №57 від 05.02.2014 року (т.1 а.с.93-94), знаходився у лікарні, а в подальшому проходив лікування в ОСОБА_9, що призвело до фізичних та душевних страждань та переживань ОСОБА_3, а також до переживань його матері, ОСОБА_3 Кінги, яка відразу ж після ДТП бачила, як постраждав її син, яких тілесних ушкоджень він зазнав внаслідок ДТП, його психологічний стан, боляче переживала, бачачи фізичну біль та фізичні страждання сина відразу ж після ДТП і під час проходження ним лікування. Крім цього, і ОСОБА_3 Кінга, і її малолітній син, ОСОБА_3, внаслідок ДТП, яка сталася з вини, ОСОБА_8, пережили страх, що призвело до їх неспокою, до порушення сну, до погіршення їх психологічного стану.

Беручи до уваги вищенаведене, визначаючи розмір на відшкодування моральної шкоди, колегія суддів керується положеннями ст.ст. 23, 1167 ЦК України, постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» від 31.03.1995 року, враховує глибину, тривалість фізичних і душевних страждань, яких внаслідок неправомірних дій відповідача ОСОБА_8 зазнала ОСОБА_3 Кінга та ОСОБА_3, який внаслідок ДТП отримав травму голови і проходив тривале лікування, психологічний стан після ДТП, з врахуванням вимог розумності і справедливості, приходить до висновку про стягнення з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_3 Кінги на відшкодування завданої їй моральної шкоди, яку суд оцінює в розмірі 10000.00 грн., та на відшкодування моральної шкоди, завданої ОСОБА_3, яку суд оцінює в розмірі 50000.00 грн.

Колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог Фойтуха Мірослава про стягнення з ОСОБА_8 моральної шкоди, і враховуючи те, що Фойтух Мірослав пережив страх під час дорожньо транспортної пригоди, його переживання за стан здоров»я ОСОБА_3 Кінги та ОСОБА_3, оскільки саме він керував автомобілем, у якому знаходилися ОСОБА_3 Кінга і ОСОБА_3, його психологічні переживання з приводу того, що сталася ДТП, завдану Фойтуху Мірославу моральну шкоду суд оцінює у 5000.00 грн., які підлягають стягненню з ОСОБА_8

Надаючи оцінку зібраним у справі доказам, в тому числі і висновкам судової психологічної експертизи №3605 від 02.02.2015 року та №2628/4093 від 31.01.2015 року, проведеної Львівським науково-дослідним інститутом судових експертиз, згідно з якими Фойтух Мірославу можливий розмір відшкодування нанесеної моральної шкоди становить від 7,5 МЗП до 30 МЗП, ОСОБА_3 Кінзі від 9 МЗП до 36 МЗП на момент винесення рішення судом, а ОСОБА_3 від 225 МЗП до 900 МЗП, беручи до уваги те, що висновок експертизи є одним із доказів у справі, належність, допустимість та достовірність якого суд повинен оцінити, колегія суддів, враховуючи положення ст. 212 ЦПК України, з врахуванням допущених порушень при проведенні експертизи, не бере такі до уваги.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.(ч.3 ст. 88 ЦПК).

Враховуючи заявлені ОСОБА_3 Кінгою та Фойтухом Мірославом позовні вимоги як майнового, так і немайнового характеру, їх кількість, розмір судового збору за кожну із заявлених позивачами позовних вимог, як майнового, так і немайнового характеру, ціну позову, ставки судового збору, встановлені для позовів майнового характеру, так і ставки, встановлені для позовних заяв із спорів немайнового характеру, вимого пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову, з врахуванням положень ч. 3 ст. 88 ЦПК України, те, що позивачі звільнені від сплати судового збору, як за подання позовної заяви, так і за подання апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про стягнення з ОСОБА_8 в дохід держави 638.32 грн. судового збору за подання позовної заяви і за подання апеляційної скарги.

Визначені ЦПК види судових витрат є вичерпними, тому на сторони та інших осіб, які беруть участь у справі, не може покладатися обов»язок нести інші витрати, не передбачені законодавством, витрати мають бути документально підтверджені та доведені, відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови в задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 84 ЦПК України витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Згідно зі ст. 56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Така особа має право знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії долучених до справи документів, бути присутнім у судовому засіданні. Особа, яка має право на надання правової допомоги, допускається ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у справі.

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_4 представляв інтереси ОСОБА_3 Кінги та Фойтуха Мірослава на підставі довіреностей та договору про надання юридичних послуг адвоката №17/02 від 17.02.2014 року, суд першої інстанції не постановляв ухвалу про допуск до участі у справі ОСОБА_4, як особи, яка надає правову допомогу ОСОБА_3 Кінзі та Фойтуху Мірославу, що вимагає ст. 56 ЦПК України.

ЦПК України поділяє учасників цивільного процесу (глава 4) на осіб, які беруть участь у справі (ст.ст. 26-46 параграфу 1), та інших учасників цивільного процесу (ст.ст. 47-56 параграфу 2).

При цьому процесуальний статус представника сторони чи третьої особи визначається, як „особа, яка бере участь у справі (параграф 1), а процесуальний статус особи, яка надає правову допомогу, як „інший учасник цивільного процесу (параграф 2).

За змістом ст.ст. 79, 84, 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, в т.ч. витрати, повзані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права.

Таким чином, при вирішенні питання про стягнення витрат на правову допомогу визначальне значення має встановлення в якості кого особа надавала правову допомогу: в якості фахівця в галузі права чи представника сторони.

В матеріалах справи є наявними, як Договір про надання правової допомоги, так і довіреність на представництво інтересів ОСОБА_3 Кінги та Фойтуха Мірослава, в т.ч. і в судах.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4, приймав участь у даній справі, як представник ОСОБА_3 Кінги та Фойтуха Мірослава, саме як представник позивачів зазначено процесуальний статус ОСОБА_4 в оскаржуваному рішенні, в журналах судових засідань.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_4 ствердив, що приймав і приймає участь у даній справі в якості представника позивачів на підставі довіреності і договору.

В той же час, за змістом вище згаданих ст.ст. 79, 84, 88 ЦПК України витрати, повязані з оплатою участі у справі представника сторони, не відносяться до судових витрат і не підлягають розподілу між сторонами в порядку, передбаченому ст. 88 ЦПК України.

А відтак, з врахуванням вищенаведеного, колегія суддів приходить до висновку про відмову в стягненні з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_3 Кінги 2000.00 грн. витрат на правову допомогу.

Стягнення витрат пов»язаних з явкою до суду (ст. 85 ЦПК України), передбачає стягнення витрат пов»язаних з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їх представників. Стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, та її представникові сплачуються іншою стороною добові (у разі переїзду до іншого населеного пункту). Тобто, стягнення судових витрат, а саме, добових, передбачена у разі переїзду сторони чи її представника до іншого населеного пункту, а не у зв»язку з одноденною поїздкою представника в судове засідання.

Відповідно до ч.1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення:1) неповне з»ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Враховуючи неповне з»ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права, оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.2 ст. 307, ст.ст. 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 Кінги та Фойтух Мірослава ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 16 листопада 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_3 Кінги в її інтересах та інтересах сина, ОСОБА_3, та позовних вимог Фойтуха Мірослава задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_3 Кінги 10000.00 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої їй внаслідок ДТП.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_3 Кінги 50000.00 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої неповнолітньому ОСОБА_3 внаслідок ДТП.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь Фойтуха Мірослава 5000.00 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої йому внаслідок ДТП.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_3 Кінги, в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього сина, ОСОБА_3, Фойтуха Мірослава до ОСОБА_8 - відмовити.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 Кінги в її інтересах та інтересах неповнолітнього, ОСОБА_3, позовних вимог Фойтуха Мірослава до НАСК «Оранта» - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь держави 638.32 грн. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням апеляційного суду законної сили.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Ванівський О.М.

ОСОБА_2