Справа № 404/78/17
Номер провадження 2/404/1248/17
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2017 року Кіровський районний суд м. Кіровограда

в складі : головуючого судді - Бершадської О.В.

за участі секретаря - Чайка О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому справу за позовом Приватного підприємства Дельта-Сервіс до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Публічне акціонерне товариство комерційний банк Правекс-Банк про визнання неправомірним та скасування рішення приватного нотаріуса,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд із позовом, яким просить визнати неправомірним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 29717778 від 23.05.2016 року 19:27:37, яким зареєстроване право власності за Приватним акціонерним товариством Комерційний банк Правекс-Банк, прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1.

Відповідач- приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 в судове засідання не зявилась, через канцелярію суду, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, письмові заперечення та заяву про закриття провадження у справі. Посилається на те, що позивач просить визнати неправомірним та скасувати рішення про державну реєстрацію. Будь-яких інших вимог, які б свідчили про наявність спору про право позивачем не ставиться. Вважає, що спори, які виникають у цих відносинах, підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ПАТ КБ Правекс-Банк, його представник в судовому засіданні вимоги не визнав, у їх задоволенні просив відмовити. Крім того, також надав заяву про закриття провадження у справі, оскільки вважає, що справа підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. Зазначає, що позовні вимоги щодо скасування державної реєстрації права власності за Банком обґрунтовуються порушенням приватним нотаріусом, який діяв як державний реєстратор вимог Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Як вбачається з позовної заяви, позивач просить визнати неправомірним та скасувати рішення про державну реєстрацію. Будь-яких інших вимог, які б свідчили про наявність спору про право позивачем не заявляється.

В свою чергу, представник позивача вказала, що заявлені клопотання про закриття провадження є безпідставними, так як згідно ст.50 Закону №3425-ХІІ та норми Прикінцевих та перехідних положень ЦПК, справи, щодо оскарження нотаріальних дій або відмови в їх вчиненні повинні розглядатися в порядку позовного провадження як спір про право. Процесуальним документом, який подається до суду для вирішення спорів цієї категорії, є виключно позов. Вважає, що з урахуванням положень ст. 17 КАСУ можна дійти висновку про неможливість розгляду в порядку адміністративного судочинства справ щодо оскарження нотаріальних дій або відмови в їх вчиненні. В разі подання позову щодо оскарження нотаріальної дії з підстав недотримання приватним нотаріусом вимог чинного законодавства при їх вчиненні відповідачем буде сам приватний нотаріус .

Заслухавши думку сторін, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. В силу ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Так, відповідно до ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства. Суди розглядають справи, визначені у частині першій цієї статті, в порядку позовного, наказного та окремого провадження.

Питання цивільної юрисдикції регулюються главою 2 ЦПК України. Як роз'яснив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.2 Постанови Пленуму «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» цивільна юрисдикція - це визначена законом сукупність повноважень судів щодо розгляду цивільних справ, віднесених до їх компетенції. Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб'єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Так, відповідно до ч. 1 ст. 17 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

У п. 1 ч. 2 ст. 17 КАС України зазначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (п. 7 ч. 1 ст. 3 КАС України).

З матеріалів справи зясовано, що позивач ставить вимоги про визнання неправомірним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 29717778 від 23.05.2016 року 19:27:37, яким зареєстроване право власності за Приватним акціонерним товариством Комерційний банк Правекс-Банк, прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 29.06.2016 року, вказаний запис було вчинено відповідачем 23.05.2016 року , як державним реєстратором ( а.с. 19-20).

Відповідно статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За змістом ст.ст. 10, 11 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній на час вчинення державної реєстрації), державним реєстратором є: 1) громадянин України, який має вищу освіту за спеціальністю правознавство, відповідає кваліфікаційним вимогам, встановленим Міністерством юстиції України, та перебуває у трудових відносинах з субєктом державної реєстрації прав; 2) нотаріус; 3) державний виконавець - у разі державної реєстрації обтяжень, накладених під час примусового виконання рішень відповідно до закону. Державний реєстратор: 1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обовязкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин повязує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації. Державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх обєднань у діяльність державного реєстратора під час проведення державної реєстрації прав забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом. Частиною першою статті 37 Закону (у редакції, чинній на час вчинення державної реєстрації) визначено, що рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, субєкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду. Як роз'яснює Вищий адміністративний суд України у п. 2 Постанови Пленуму від 20.05.2013 року за № 8 "Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів", за змістом частини другої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України від 6 липня 2005 року, юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення. Законодавство не містить визначення терміна «публічно-правовий спір». Для розгляду спору адміністративним судом необхідно встановити його публічно-правовий зміст (характер). Для з'ясування характеру спору суди повинні враховувати, що протилежним за змістом є приватно-правовий спір. Це означає, що в основі розмежування спорів лежить поділ права на публічне та приватне. Згідно п. 3 вказаної Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 8, вирішуючи питання про віднесення норми до публічного права, а спору до публічно-правового, суди повинні враховувати загальнотеоретичні та законодавчі критерії. Зокрема, за змістом пункту 1 частини першої статті 3 КАС України у публічно-правовому спорі, як правило, хоча б однією стороною є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень. Суди повинні звертати увагу на те, що спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед суб'єктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій. Для цілей і завдань адміністративного судочинства владну управлінську функцію необхідно розуміти як діяльність усіх суб'єктів владних повноважень з виконання покладених на них Конституцією чи законами України завдань. У п. 8 Постанови висвітлено безпосередньо питання підсудності спорів, які виникають під час державної реєстрації прав на нерухоме майно: «За змістом статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор є державним службовцем, крім випадку, коли державним реєстратором є нотаріус. Повноваження державного реєстратора, передбачені цим Законом, з видачі та прийому документів можуть виконувати посадові особи органів місцевого самоврядування, адміністратори центрів надання адміністративних послуг, нотаріуси. Відповідно до частини другої статті 30 цього Закону дії або бездіяльність державного реєстратора, державного кадастрового реєстратора, нотаріуса, державного виконавця можуть бути оскаржені до суду. Суди повинні мати на увазі, що під діями також слід розуміти рішення, прийняті зазначеними суб'єктами владних повноважень з питань реєстрації. Спори, які виникають у цих відносинах, підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства». Беручи до уваги зазначені обставини та те, що в даній справі має місце не оскарження нотаріальної дії нотаріуса (нотаріальної дії, відмови у вчиненні нотаріальної дії, нотаріального акту), а оскарження рішення, прийнятого нотаріусом, як спеціальним суб'єктом, на якого покладено Законом України ,,Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, суд приходить до висновку, що зазначена справа підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства та предметно підсудна окружному адміністративному суду .

Згідно з п.1 ч.2 ст. 18 КАС України, окружним адміністративним судам підсудні адміністративні справи: у яких однією зі сторін в яких є орган державної влади, інший державний орган, орган влади Автономної Республіки Крим, обласна рада, Київська, Севастопольська міська рада, їх посадова чи службова особа, крім випадків, передбачених цим Кодексом, та крім справ щодо їх рішень, дій чи бездіяльності у справах про адміністративні проступки та справ, які підсудні місцевим загальним судам як адміністративним судам.

В порядку п.1 ч.1 ст. 205 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Тому, керуючись п.1 ч.1 ст. ст. 205, 206, 293 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Провадження в справі № 404/78/17 ( номер провадження 2/404/1248/17 ) за позовом Приватного підприємства Дельта-Сервіс до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Публічне акціонерне товариство комерційний банк Правекс-Банк про визнання неправомірним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 29717778 від 23.05.2016 року 19:27:37, яким зареєстроване право власності за Приватним акціонерним товариством Комерційний банк Правекс-Банк, прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 закрити, так як справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Розяснити позивачу, що предявлені ним вимоги про визнання неправомірним та скасування рішення приватного нотаріуса належать до компетенції Кіровоградського окружного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається до апеляційного суду Кіровоградської області протягом п"яти днів з дня її проголошення.

Суддя Кіровського

районного суду

м.Кіровограда О. В. Бершадська