РІШЕННЯ

іменем України

08 лютого 2017 рокуСправа №451/1286/16-ц
Провадження № 2/451/41/17

Радехівський районний суд Львівської області

у складі головуючого-судді Мулявка О.В.

за участі: секретаря судового засідання Кормилюк Т.С.

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Радехів справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту спільного проживання спадкоємця із спадкодавцем та визнання права власності на спадкове майно, -

ВСТАНОВИВ:

27 жовтня 2016 року до суду із позовною заявою звернулася ОСОБА_2, відповідно до вимог якої, просить встановити факт її спільного проживання із ОСОБА_4 у с.Нестаничі Радехівського району Львівської області та визнати за нею право власності на земельні ділянки площами 0,4040 га, 0,6866 га та земельною ділянкою, яка складається із двох земельних ділянок, площами 0,25 га та 0,60 га в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

В обґрунтування позову посилається на обставини, що після смерті її батька ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року, залишилося спадкова маса, у склад якої увійшла земельна ділянка загальною площею 1,0906 га, яка складається із двох земельних ділянок площею 0,4040 га та 0,6866 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані на території Вузлівської сільської ради Радехівського району Львівської області та належали спадкодавцю згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 виданого 07.12.2005 Радехівською РДА Львівської області та зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю та право постійного користування, договорів оренди землі за №19. Окрім цього, у склад спадщини увійшла земельна ділянка, площею 0,85 га, яка складається із двох земельних ділянок, площею 0,25 га для обслуговування житлового будинку та господарських будівель та площею 0,60 га для ведення особистого підсобного господарства, що розташовані на території хутора Залісся Вузлівської сільської ради Радехівського району Львівської області та належали спадкодавцю згідно Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 виданого 12.06.2000 Вузлівською сільською радою Радехівського району Львівської області та зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №106.

У подальшому, фактично прийнявши спадщину та маючи намір оформити свої права на спадкове майно, заявник звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак видати свідоцтво про право на спадщину нотаріальна контора не може, оскільки вона, хоча фактично і проживала із спадкодавцем, однак була зареєстрована за іншою, аніж померлий адресою.

Відповідно, з метою реалізації її спадкових прав після смерті батька ОСОБА_4, необхідно встановити юридичний факт її спільного проживання із спадкодавцем.

Окрім цього, у позивача відсутні правовстановлюючі документи на спадкову масу, що у свою чергу також унеможливлює у позасудовому порядку оформити спадкові права.

Із посиланням на норми матеріального та процесуального права, зазначає, що за захистом своїх прав вимушена звертатися до суду.

У судовому засіданні представник позивача вимоги підтримав у повній мірі та надав пояснення аналогічні, викладеним у заяві (а.с.3). Позов просить задоволити.

Відповідач - ОСОБА_3, надавши до суду заяву із визнанням вимог, клопотала про розгляд справи за її відсутності (а.с.28).

Вислухавши пояснення представника позивача та покази свідків, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань.

Відповідно до положень ст.ст.11,15 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

На підставі ст.ст.10,60,61 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ч.2 ст.256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Так, судом встановлено, що після смерті ОСОБА_4 (а.с.8), відкрилася спадщина (а.с.10-11) та, яку має намір успадкувати ОСОБА_2 (а.с.3).

Судом також встановлено, що зареєстроване місце проживання ОСОБА_2 є АДРЕСА_1

Відповідно до абз.1 п.2 та абз.1 п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

Водночас, на думку суду, формулювання законодавця саме як «постійно проживав» слід тлумачити не інакше як те, що для встановлення обставини прийняття спадкоємцем спадщини після смерті спадкодавця визначальне значення має саме фактичне проживання спадкоємця на час відкриття спадщини, а не його зареєстроване місце проживання.

Згідно ч.1 ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року №1382-IV (в редакції, що була чинною станом на час відкриття спадщини), наведені нижче терміни вживаються в такому значенні: місце проживання - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік; особа - фізична особа; реєстрація - внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації.

Відповідно до ч.1 ст.6 Закону №1382-IV громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання.

За таких обставин суд приходить до висновку, що законодавець хоча і встановлює для фізичної особи обов'язок зареєструвати своє постійне місце проживання за певною адресою, проте, він не встановлює наслідків невиконання особою такого обов'язку, наприклад, у вигляді неможливості довести обставину такого фактичного постійного проживання чи у іншому вигляді. Оскільки реєстрація місця проживання є лише документальним (зовнішнім) оформленням обставин такого проживання особи.

При цьому суд також враховує, що в силу вимог ч.2 ст.2 Закону №1382-IV реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією України, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Із наданих представником позивача обґрунтувань у судовому засіданні та даних, викладених у наявних в матеріалах справи доказах, зокрема у довідці Вузлівської сільської ради Радехівського району №274 від 07.02.2017 вбачається, що ОСОБА_2 проживала із ОСОБА_4 у с.Нестаничі Радехівського району буз реєстрації по день смерті останнього.

Крім цього, ту обставину, що ОСОБА_2 на момент смерті ОСОБА_4 фактично проживала із спадкодавцем без реєстрації, у судовому засіданні ствердили свідки ОСОБА_5 і ОСОБА_6, не довіряти показам яких у суду підстав не має.

Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, окрім іншого - визнання права.

Так, судом встановлено, що померлому ІНФОРМАЦІЯ_4 року ОСОБА_4 (а.с.8), належала відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку НОМЕР_3 земельна ділянка загальною площею 1,0906 га, яка складається із двох земельних ділянок площею 0,4040 га та 0,6866 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.11), а відповідно до Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 належала земельна ділянка, площею 0,85 га, яка складається із двох земельних ділянок, площею 0,25 га для обслуговування житлового будинку та господарських будівель та 0,60 га для ведення особистого підсобного господарства (а.с.10).

Відповідно до вимог статей 1216 та 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), а спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст.1261 ЦК України).

Судом констатовано, що ОСОБА_2 є дочкою померлого ОСОБА_4 (а.с.6) та заповіт від імені померлого не посвідчувався (а.с.9).

У відповідності до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, а до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України).

Згідно ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Обґрунтування висновків суду, що вказують на обставини спільного проживання спадкодавця ОСОБА_4 із спадкоємцем ОСОБА_2, зазначені вище.

Відсутність у ОСОБА_2 правовстановлюючих документів на спадкову масу, унеможливлює реалізацію її спадкових прав у позасудовому порядку.

Під час вирішення позовних вимог, судом, окрім іншого, приймається до уваги, що в силу вимог ч.2 ст.31 ЦПК України, крім прав та обов'язків, визначених у статті 27 цього Кодексу, позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитися від позову, а відповідач має право визнати позов повністю або частково. До початку розгляду судом справи по суті позивач має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову, а відповідач - пред'явити зустрічний позов.

Положеннями ст. 174 ЦПК України передбачено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. До ухвалення судового рішення у зв'язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз'яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник сторони, який висловив намір вчинити ці дії, у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.

В силу вимог ч.2 ст.11 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

За таких обставин, на переконання суду, визнання позову відповідачем є його процесуальним правом, передбаченим у статтях 31 та 174 ЦПК України. І таким правом щодо предмета спору відповідач розпоряджається на власний розсуд.

Судом встановлено, що відповідач, підписавши заяву про визнання позову (а.с.28), не обмежений у повноваженнях на вчинення зазначеної процесуальної дії.

Судом також встановлено, що визнання відповідачем позову, жодним чином не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

За таких обставин суд не вбачає правових підстав для постановлення ухвали про відмову у прийнятті визнання відповідачами позову і продовження судового розгляду.

Приймаючи до уваги вищенаведене, позиції з цього приводу, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги сторони щодо встановлення факту та визнання права власності в порядку спадкування є законними та обґрунтованими і, відповідно такими, що підлягають до задоволення.

У відповідності із вимогами ст.88 ЦПК України, суд вважає за необхідне із відповідача в користь позивача стягнути понесені нею судові витрати.

Керуючись ст.ст.10,11,60,88,174,209-212,215,256 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву задоволити.

Встановити факт, що ОСОБА_2 проживала із ОСОБА_4 в с.Нестаничі Радехівського району Львівської області до дня смерті останнього, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку загальною площею 1,0906 га, яка складається із двох земельних ділянок: площами 0,4040 га та 0,6866 га, що виділені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташовані на території Вузлівської сільської ради Радехівського району Львівської області та право власності на земельну ділянку загальною площею 0,85 га, яка складається із двох земельних ділянок: площею 0,25 га, що виділена для обслуговування житлового будинку та господарських будівель та площею 0,60 га, що виділена для ведення особистого підсобного господарства та розташовані на території хутора Залісся Вузлівської сільської ради Радехівського району Львівської області в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

Стягнути із ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, жительки АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, жительки АДРЕСА_3 понесених нею судових витрат.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Львівської області через Радехівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

ГоловуючийМулявка О. В.