РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 643/3653/16-ц

Провадження № 2/643/367/17

30.03.2017 року Московський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Ференчук О.В.,

при секретарі Петровій О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики від 03.07.2009 року у розмірі 789360,00 грн. та судових витрат витрат на правову допомогу в розмірі 50000,00 грн. та судового збору.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідно до договору позики від 03.07.2009 року він передав, а відповідач ОСОБА_2 отримала грошові кошти у розмірі 30000,00 доларів США, які остання зобовязалася повернути до 03.07.2010 року. Проте ОСОБА_2 гроші не повернула, лише 10.01.2015 року вона повернула 100,00 доларів США, у звязку з чим позивач вимушений звернутися до суду з зазначеним позовом.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовної заяви та пояснила, що дійсно 03.07.2009 р. між нею та позивачем було укладено договір займу, однак в звязку зі спливом трирічного строку позовної давності, в задоволенні позову необхідно відмовити. Додатково пояснила, що ніякої грошової суми не сплачувала ОСОБА_1 в рахунок погашення боргу.

Представник відповідача просив відмовити в задоволенні заявлених позовних вимог.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані письмові докази, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно договору позики від 03.07.2009 року укладеного між позивачем та відповідачем, позивач передав у власність відповідачу грошові кошти у розмірі 30000,00 доларів США. Позичальник зобовязується повернути позикодавцеві позичені кошти в строк до 03.07.2010 року (а.с.5).

Факт отримання вищезазначених коштів відповідачем ОСОБА_2 не заперечується.

Відповідачем зобовязання за договором в установлений строк не виконані.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою, про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За правилами ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок.

За зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання ч. 5 ст. 261 ЦПК України.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторін у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові ч.ч.3,4 ст. 267 ЦК України.

Відповідач просив суд застосувати позову давність.

Представник позивача заперечував проти застосування позовної давності посилаючись на те, що відповідачу 10.10.2012 року та 01.09.2014 року було направлено листи з вимогою повернути борг. Крім того. 10.01.2015 року відповідачем частково в розмірі 100 доларів США в присутності свідків було сплачено борг.

В судовому засіданні судом було оглянуто листи. Доказів їх направлення відповідачу суду не надано.

Оскільки дата повернення боргу між сторонами було визначено 03.17.2010 р., то позивач повинен був звернутися до суду до 03.07.2013 р.

Судовим розглядом не встановлено підстав які б зупиняли або переривали перебіг позовної давності в даному випадку.

На підставі викладеного суд застосовує строк позовної давності і відмовляє в задоволенні позову.

На підставі вищезазначеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 27, 60, 209, 212, 214, 215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його оголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя О.В. Ференчук