У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Закропивного О.В., Журавель В.І., Хопти С.Ф.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи: Першотравнева державна нотаріальна контора Донецької області, приватний нотаріус Маріупольського нотаріального округу Донецької області Сахова Марина Андріївна, про визнання заповіту недійсним, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Першотравневого районного суду Донецької області від 31 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 21 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним вище позовом до ОСОБА_5, у якому просила визнати заповіт недійсним.

На обґрунтування позову зазначала, що 23 липня 2011 року ОСОБА_7, сестра її бабусі, склала заповіт, яким заповідала їй усе своє майно. 14 грудня 2013 року ОСОБА_7 померла. Після звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини їй стало відомо про те, що 20 червня 2012 року приватним нотаріусом Маріупольського нотаріального округу Донецької області Саховою М.А. посвідчено заповіт ОСОБА_7, яким остання все майно заповідала ОСОБА_5 Зазначає, що ОСОБА_7 знаходилась на диспансерному обліку у зв'язку із захворюванням - цукровим діабетом та атеросклеротичним кардіосклерозом, у 2007 та 2009 роках перенесла операції - ампутацію нижньої третини правого та лівого стегон. В останні роки життя, зі слів жінки, яка її доглядала, нікуди не виїжджала. Посилаючись на те, що ОСОБА_7 до нотаріуса не зверталася, не була присутня при підписанні заповіту, який підписано сторонньою особою ОСОБА_8, її волевиявлення не було вільним та не відповідало її внутрішній волі, позивач просила визнати заповіт на ім'я ОСОБА_5 недійсним та визначити їй додатковий строк для прийняття спадщини.

Рішенням Першотравневого районного суду Донецької області від 31 травня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Донецької області від 21 вересня 2016 року, у задоволені позову ОСОБА_4 відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду першої та ухвалу суду апеляційної інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно із ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Зокрема, суди першої та апеляційної інстанцій, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшли правильного висновку, з урахуванням положень ст. ст. 1233, 1234 ЦК України, про відмову у задоволенні позову, оскільки ОСОБА_4 не доведено, що заповіт складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, а волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі, оскільки з матеріалів справи вбачається, що приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Саховою М.А. при посвідченні оспорюваного заповіту було дотримано вимоги чинного законодавства.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Першотравневого районного суду Донецької області від 31 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 21 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Закропивний

В.І.Журавель

С.Ф.Хопта