Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі суддів: Бондаренко Н.В., Шеремет А.М.,Григоренка М.П.

секретар судового засідання: Москалик Т.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Володимирецького районного суду від 17 березня 2017року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

Рішенням Володимирецького районного суду від 17 березня 2017року у задоволені позову ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2 відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі позивач зазначає, що рішення суду є незаконним, винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права та невідповідністю висновків суду матеріалам справи.

Вказує, що суд першої інстанції належним чином не дослідив умови укладеного із ОСОБА_2 кредитного договору та прийшов до помилкового висновку про передчасність звернення із даним позовом.

Доводить, що позичальник погашав кредит несвоєчасно та не в повному обсязі починаючи з серпня 2015року, що стверджується випискою по рахунку, а з позовом до суду банк звернувся 6.09.2016року.

Вважає, що в звязку із порушенням відповідачем умов договору, у ПАТ КБ «Приватбанк» виникло право на судовий захист.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати, позов задовольнити в повному обємі.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходи з того, що позичальником останній платіж за кредитним договором сплачений 14.07.2016року, а з позовом банк звернувся 6.09.2016року коли ще не відбулося порушення термінів оплати на 120 календарних днів, як це передбачено п.8.1.2 кредитного договору.

Такий висновок суду не відповідає обставинам справи та не ґрунтується на нормах матеріального права і умовах договору.

Встановлено, що 16.05.2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 укладений кредитний договір № ROVWGA00001883, згідно умов якого йому надано кредит в сумі 80740 грн., у вигляді не поновлюваної лінії у розмірі 80740,00 грн. на наступні цілі: у розмірі 60000,00 грн. на споживчі цілі, у розмірі 1800,00 грн. на сплату винагороди за надання фінансового інструменту у момент надання кредиту, 883,75 грн. - страхування майна, 300 грн. - особисте страхування, а також у розмірі 17756,25 на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п.2.1.3., 2.2.7 даного Договору, зі сплатою на користування Кредитом відсотків у розмірі 1,67% на місяць на суму залишку заборгованості за Кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 3% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00% від суми виданого кредиту щомісяця в Період сплати, винагороди за резервування ресурсів у розмірі 5,04 % річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п.7.2 даного Договору.

Періодом сплати вважати період з 16 по 21 число кожного місяця. Щомісячний платіж на погашення кредиту становить 1365,99 грн.

Позивачем належним чином виконано свої зобов'язання за кредитним договором та надано позичальнику кредит в повному розмірі.

Із наданої виписки по рахунку позичальника (а.с.33-46) вбачається, що позичальник порушив умови кредитного договору, не своєчасно та не в повному обсязі сплачував чергові платежі, що призвело до утворення заборгованості, яка станом на 25 серпня 2016 року за тілом кредиту становила у розмірі 56 738,30грн., по процентам за користування кредитом 6598,13грн., по комісії за користування кредитом 472,39грн. та пені 419,34грн., штраф(фіксована частина)-250грн. та штраф (процентна складова)-3211,41грн.

Так, заборгованість по тілу кредиту у відповідача виникла з серпня 2015року, а за відсотками з червня 2015року, яка постійно збільшувалась.

Як вірно встановлено, судом першої інстанції останній платіж ОСОБА_2 внесений 14.07.2016року, однак він не погасив всю допущену ним прострочену заборгованість за кредитом.

За наведених обставин, суд помилково вважав, що не відбулося порушення термінів оплати на 120 календарних днів, як це передбачено п.8.1.2 кредитного договору та безпідставно відмовив у позові.

Відповідно до ст. 1054 ч. 1 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до ч. 2 статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Комісія є платою, що стягується банком з клієнта за обслуговування рахунку або за виконання певних банківських операцій за дорученням клієнта. Комісійна винагорода є одним із видів непроцентних доходів банків. Розмір і порядок стягнення комісійної винагороди банки встановлюють самостійно з урахуванням чинного законодавства на основі тарифів, затверджених рішенням правління банку, та відповідно до укладених з клієнтами договорів. Розмір комісії (винагороди) визначений умовами договору та за період липня 2016року по серпень 2016року склав 472,39грн.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Кредитор пред'явив вимогу про стягнення пені за липень-серпень 2006року в розмірі 419,34грн., таке право кредитора передбачене п.8.4 кредитного договору, нарахування якої відбувається в розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 грн. за кожний день прострочки.

Пунктами 5.3 та 6.4 кредитного договору встановлена відповідальність позичальника за порушення строків платежів по будь-якому із грошових зобовязань, передбачених кредитним договором більш ніж на 30 днів у вигляді сплати штрафу у розмірі 250грн.+5% від суми позову. Штраф позивачем нарахований на суму позову 64 228,16грн., в яку увійшла сума пені(419,34грн.).

Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

На наведеного в частині задоволення вимог про стягнення штрафу слід відмовити з огляду на зазначені вище вимоги законодавства та правову позицію Верховного суду України.

Рішення суду підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про часткове задоволення вимог позивача ОСОБА_1 акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» з зазначених вище підстав.

Відповідно до ст.88,89 ЦПК України підлягає присудженню з відповідача позивачеві судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Позов задоволено на 94,88% (64228.16х100:67689.57), а тому стягненню підлягає судовий збір в сумі 2 745,64грн. (2893,8х94,88%).

Керуючись ст.303, п.2 ч.1 ст. 307 , п.1,3 ч.1 ст. 309, ст. 316, ст.317 ЦПК України, ст. 526, 527,530,549,1050 ЦК України колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Володимирецького районного суду від 17 березня 2017року скасувати.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № ROVWGA00001883 від 16.05.2008 року, яка утворилась станом на 25 серпня 2016року та складається із тіла кредиту в розмірі 56 738(пятдесят шість тисяч сімсот тридцять вісім) грн.30коп., процентів в розмірі 6598 (шість тисяч пятсот девяносто вісім) грн.13коп., комісії в розмірі 472(чотириста сімдесят два)грн.39коп. та пені в розмірі 419(чотириста девятнадцять)грн.34коп, понесені судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 2745(дві тисячі сімсот сорок пять)грн.64коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Судді: Бондаренко Н.В.

ОСОБА_3

ОСОБА_4