АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/464/17 Справа № 2-1579/11 Головуючий у 1 й інстанції - Доповідач - Каратаєва Л.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі

Головуючої - судді Каратаєвої Л.О.,

суддів - Ткаченко І.Ю., Пищиди М.М.,

за участю секретаря - Григор'євої В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу Комунального закладу освіти «Дніпропетровський ліцей інформаційних технологій при Дніпропетровському національному університеті імені Олеся Гончара» на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 жовтня 2012 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Комунального закладу освіту «Дніпропетровський ліцей інформаційних технологій при Дніпропетровському національному університеті імені Олеся Гончара» про визнання незаконними і скасування наказі, про стягнення заборгованості з оплати праці та середньомісячного заробітку за затримку розрахунків при звільненні, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2006 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого з урахуванням уточнень посилався на те, що відповідач затримав розрахунок при звільненні, заборгувавши позивачу 564,68 грн. - за заміну 63 уроків, 580,39 грн. - за невикористані щорічні додаткові відпустки за відпрацьовані два роки, 4083,33 грн. - за проведену позакласну роботу з фізичного виховання, 1765,76 грн. - за проведені спецкурси, 3302,2 грн. - підвищення місячного окладу станом на липень 2011 року, а також відповідач не виплатив 1045 грн. щорічної грошової винагороди за 2004/2006 н.р. всупереч ч. 9 ст. 57 Закону України «Про освіту» та 2925,99 грн. вихідної допомоги при звільненні за власним бажанням за порушення його трудових прав внаслідок безпідставного застосування до нього дисциплінарних стягнень. Посилаючись на незаконність наказів відповідача № 43 від 14.04.2006 та 53-к від 06.05.2006 про оголошення йому зауваження, суворої догани та попередження про неповну професійну відповідальність як дисциплінарних стягнень, в яких розповсюджена ганебна інформація про нього, що порочить його ділову репутацію. Просив стягнути на свою користь зазначені ним суми разом з середнім заробітком за час затримки розрахунку при звільнені до дня ухвалення рішення суду, змінити формулювання наказу про скасування дисциплінарних стягнень з відшкодуванням завданої їх застосуванням моральної шкоди в сумі 1700 грн.

Справа розглядалася неодноразова та ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23.12.2009 рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19.06.2009 скасовано, справу направлено на новий розгляд до того ж суду в іншому складі (том 2 а.с.199-121, 178-180).

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19.10.2012, з урахуванням ухвали про виправлення описки від 20.12.2016, позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. ОСОБА_2 вважати звільненим 18 серпня 2006 року згідно з ч. 3 ст. 38 КЗпП України внаслідок порушення власником законодавства про працю, змінивши формулювання звільнення. Стягнуто з КЗО «Дніпропетровський ліцей інформаційних технологій при Дніпропетровському національному університеті імені Олеся Гончара» на користь ОСОБА_2 735 грн. 30 коп. заборгованості із заробітної плати, 63292 грн. 10 коп. відшкодування за час затримки розрахунку, 1681 грн.41 коп. вихідної допомоги, а разом 65708 грн.81 коп. Стягнуто з КЗО «Дніпропетровський ліцей інформаційних технологій при Дніпропетровському національному університеті імені Олеся Гончара» 1000 грн. відшкодування моральної шкоди. ОСОБА_2 в іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання судового збору ( том 3 ст. 12-16).

Не погодившись з вказаними рішеннями суду, КЗО «Дніпропетровський ліцей інформаційних технологій при Дніпропетровському національному університеті імені Олеся Гончара» звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати частково рішення суду та ухвалите нове рішення яким позов ОСОБА_2 в частині стягнення компенсації за заміну в сумі 78,38 грн. задовольнити, в задоволені інших вимог відмовити (том 3 а.с.45-48).

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 на підставі особистої заяви був прийнятий з 08.04.2004 за сумісництвом на роботу викладачем фізичного виховання КЗО «Дніпропетровський ліцей інформаційних технологій при Дніпропетровському національному університеті» строком до 28.05.2004, а з 27.08.2004 був прийнятий на умовах трудового договору за основним місцем роботи викладачем фізичного виховання на посаді спеціаліста другої категорії з окладом згідно штатному розкладу, про що виданий наказ № 88-к (том 1 а.с. 12).

Трудовий договір припинений на підставі його розірвання з ініціативи ОСОБА_2, який згідно з ч. 3 ст. 38 КЗпП України подав заяву про звільнення за власним бажанням з мотивів порушення власником чинного трудового законодавства, зазначивши строк розірвання договору 18.08.2006 (том 1 а.с.48). 09.08.2006 відповідачем виданий наказ № 68-к про звільнення ОСОБА_2 за власним бажанням згідно з ч. 1 ст. 38 КЗпП України (том 1 а.с.86).

Позивач на час роботи у ліцеї, станом на 24.03.2004, мав три роки стажу безпосередньої педагогічної роботи (том 1 а.с.28) і станом на 27.08.2004 - три роки 11 місяців (том. 1 а.с.90). За наказом відповідача № 90 від 01.09.2004 позивачу визначено навантаження у І та ІІ семестрах 2004/2005 навчального року, виходячи з 26 годин ( том 1 а.с. 170-171, 173-174), а в І та ІІ семестрах 2005/2006 навчального року з 24 годин (том 1 а.с.178-185). На підставі наказу відповідача № 82-к2від 02.09.2005 позивачу з 05.09.2005 був відкритий спецкурс з «Футболу» по 2 години на 1 групу (том 1 а.с.163-164), та з 03.10.2005, у зв'язку з відкриттям спецкурсу з «Футболу», позивачу згідно з наказом № 99 від 30.09.2005 збільшено тижневе навантаження на 2 години по 3 курсу на тижневе навантаження по спеціальним курсам становило 4 години - 2 групи (том 1 а.с.162, том 2 а.с.96-98).

Відповідач з урахуванням доплати за особливий графік праці у ліцеї в розмірі 16,2 грн. встановив позивачу такі тарифні ставки: З 08.04.2004-285,2 грн.,

З 01.09.2004-327,2 грн.,

З 01.01.2005-360,2 грн.,

З 01.04.2005-397,2 грн.,

З 01.07.2005-423,2 грн.,

З 01.09.2005-481,2 грн.,

З 01.01.2006-506,2 грн.,

З 01.07.2006-541,2 грн.

У первинних бухгалтерських документах відповідача знайшло своє підтвердження нарахування позивачу за квітень 2004р. 66,4 грн., у тому числі заробітна плата за сумісництвом - 60,36 грн., доплата за вислугу років -6,04 грн.; за травень 2004-210,45 грн. (том 1 а.с. 71), у тому числі заробітна плата за сумісництвом - 150,90 грн., доплата за вислугу років - 15,09 грн., оплата відпустки - 44,46 грн.; за червень 2005 р. - 644,85 грн. (том 2 а.с. 39), у тому числі основна заробітна плата - 487,67 грн.; доплата обов'язкового характеру - 1,21 грн., вислуга років -48,77 грн., інші -107,2грн., за розрахунково-платіжної відомості № 48 (том 2 а.с. 36) нараховані 397,2 грн. матеріальної допомоги на оздоровлення до літнього відпочинку педагогічних працівників в розмірі посадового окладу згідно ст.57 Закону України «Про освіту» на підставі наказу відповідача №54-к від 06.06.2005 (том 2 а.с.44-45), протоколу профбюро від 03.06.2005 (том 2 а.с.46-47); за серпень 2005 р. - 637 грн. (том 2 ас.31), у тому числі основна заробітна плата -194,50 грн., доплата обов'язкового характеру - 0,45 грн., вислуга років - 19,45 грн., щорічна винагорода - 423,2 грн., яка нарахована у якості щорічної грошової винагороди за сумлінну працю, зразкове виконання службових обов'язків згідно ст. 57 Закону України «Про освіту» на підставі наказу відповідача №73-к від 18.08.2005 (том 2 а.с.440), протоколу профбюро від 16.08.2005 (том 2 а.с.42-43); за червень 2006 р. - 2779,66 грн., у тому числі оклад - 674,93 грн., матеріальна допомога - 506,2 грн., доплата за вислугу років - 67,49 грн., оплата відпустки - 792,86 грн. і 738,18 грн.; за серпень 2006 р. 109,2 грн. індексації оплати відпустки ( том 1 а.с.72).

Відповідач на заміну занять з фізичного виховання відповідно до наказу №57-к від 22.05.2006 нарахував позивачу у листопада 2005 року 100% оплати тарифу за дві години і 50 % - за чотири години, у грудні 2005 року 100% оплати тарифу за шість годин і 50% - за вісім годин (том 1 а.с. 81).

Крім того, за особистими підписами позивача класних журналах як викладача та написами «заміна» він провів шість годин заміни уроків фізичного виховання 13.05.2005 у 10х класах Д-1 і Б-1 та 27.05.2005 у 9-тому класі Б-я, що вбачається з акта комісії, створеної відповідачем згідно з наказом № 13 від 23.02.2009 (том 2 а.с.103-104). Вивчивши у судовому засіданні суду першої інстанції журналу обліку пропущених уроків та уроків, які були заміщені, класних журналів, журналу із спецкурсів, суд безпосередньо зміг переконатися у правильності висновків комісії і будь-яких інших відомостей про заміну уроків позивачем не здобув.

Умовами Колективного договору адміністрації з трудовим колективом Дніпропетровського ліцею інформаційних технологій в п. 3 додатку №2 на 2003 - 2005 рр. передбачалася щорічна додаткова відпустка тривалістю три робочих дні тим працівникам, які не брали лікарняного листа протягом навчального року (том 2 а.с.79-81). Так само, містить таку ж норму п. 3 додатку № 2 до Колективного договору адміністрації з трудовим колективом Комунального закладу освіти «Дніпропетровський ліцей інформаційних технологій при Дніпропетровському національному університеті» на 2006-2008 р.р. (том 2 а.с.82-85).

За внесеним прокурором м. Дніпропетровська в порядку загального нагляду протестом директор відповідача своїм наказом №144-2 від 16.11.2006 (том 2 а.с.95) скасував незаконні накази про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності під № 43 від 14.04.2006 (том 1 а.с.14) з оголошенням суворої догани та під №53-к від 06.05.2006, №77 від 29.06.2006 з попередженням про неповажну службову відповідальність (том 1 а.с.18,85), що вмотивував порушення ст. 147 КЗпП України внаслідок застосування дисциплінарних стягнень, не передбачених Законом.

З протоколу комісії по трудових спорах (том 1 а.с.31-33) вбачається, що твердження про порушення педагогічної етики ґрунтуються на особистісному сприйнятті освітньо-кваліфікаційного рівня позивача та його стосунки з учнями у час позакласної роботи. Відомостей про застосування суворої догани в якості громадського стягнення згідно з ст. 9 Закону СРСР № 9500-Х від 17.06.1983 «Про трудові колективи та підвищення їх ролі в управлінні підприємництва ми, установами та організаціями» суду не надано.

Відповідачем задоволений протест прокурора, а скасування спірних наказів тягне усунення наслідків притягнення до дисциплінарної відповідальності, відновлюючи правове становище позивача до порушення його трудових прав і ділової репутації, то у суду першої інстанції були відсутні підстави для скасування наказу відповідача №144-2 від 16.11.2006, в формі якого добровільно задоволені вимоги позивача, вперше пред'явлених у липні 2006 року, і в адміністративному порядку надано захист праву позивача на недоторканість ділової репутації.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із їх законності та обґрунтованості. В частині відмови в задоволені позовних вимог рішення суду не оскаржується, тому колегією суддів не ревізується.

Суд першої інстанції дослідив всі обставини справи та надані сторонами докази. Надав їм відповідну правову оцінку.

Згідно вимогам ст.. 212 ЦПК оцінка доказів є виключним правом суду та їх переоцінка є неприпустимою.

Доводи апеляційної скарги, щодо незаконної зміни формулювання причин звільнення, оскільки припис прокурора надійшов до закладу після звільнення ОСОБА_2, а тому на дату звільнення у Ліцею не було підстав вважати іншого, та виходячи з цього є безпідставним задоволення похідної вимоги про стягнення вихідної допомоги в сумі 1681,41 грн., колегія суддів відхиляє, оскільки, позивач дотримався строку і порядок оскарження до комісії по трудових спорах і до суду, встановлених ст. 150, 228, 233 КЗпП України для спростування негативної інформації про нього, Спірні накази про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності скасовані. Однак, ефективність способу правового захисту за практикою тлумачення Європейським судом з прав людини в рішенні від 26.10.2000 у справі «Кудла проти Польщі» вимагає прийняти до уваги наведені порушення права позивача на недоторканість його ділової репутації як викладача у трудових відносинах під час оцінки підстав, з якими позивач пов'язує своє звільнення, та моральних страждань, до яких призвело таке порушення, без чого відновлення правового становища позивача не буде повним. З цього виходе, що в наказі про звільнення позивача наведено неправильне формулювання його причин, оскільки позивач обґрунтовано його пов'язував з тим, що відповідач не виконує законодавство про працю, що відповідно до ст. 44 КЗпП України має тягти виплату вихідної допомоги з розрахунку на 27,34 грн. середньоденної заробітної плати.

Доводи апеляційної скарги щодо неправомірного стягнення судом компенсації за не використані відпустки в сумі 150,72 грн., оскільки позивач не відноситься до категорії співробітників Ліцею, на яких розповсюджується дія пунктів колективного договору про надання додаткової відпустки, спростовуються матеріалами справи, зокрема в колективному договорі зазначено, що щорічна додаткова відпустка надається працівникам, які не брали лікарняного листа протягом навчального року тривалістю - 3 робочих днів, з чого і було розраховано суму компенсації. Належних та допустимих доказів в розумінні ст. 59-60 ЦПК України на спростування зазначеного, відповідачем не надано.

Доводи апеляційної скарги щодо неправомірного стягнення щорічної грошової винагороди за 2005/2006 рів в розмірі одного посадового окладу 506,20 грн., оскільки позивач не підтвердив своїх успіхів у виховані дітей та методичному забезпеченні. Колегія суддів відхиляє виходячи з наступного. Відповідно до ст. 57 Закону України «Про освіту» Держава забезпечує педагогічним та науково-педагогічним працівникам: надання педагогічним працівникам щорічної грошової винагороди в розмірі до одного посадового окладу (ставки заробітної плати) за сумлінну працю, зразкове виконання службових обов'язків.

Згідно п. 8 Пленуму Верховного Суду України постанови № 13 «Про практику застосування судами законодавства про працю» При вирішенні спорів про виплату премій, винагороди за підсумками роботи за рік чи за вислугу років, надбавок і доплат необхідно виходити з нормативно-правових актів, якими визначено умови та розмір цих виплат. Працівники, на яких поширюються зазначені нормативно-правові акти, можуть бути позбавлені таких виплат (або розмір останніх може бути зменшено) лише у випадках і за умов, передбачених цими актами. З мотивів відсутності коштів у проведенні вказаних виплат може бути відмовлено в тому разі, коли вони обумовлені в зазначених актах наявністю певних коштів чи фінансування. Позивачем доведено свій успіх у виховані дітей, в матеріалах справи міститься подяка директора ПП ДОЛ «Аврора»№445 від 28.09.2005 (том 1 а.с.53), нагорода за ІІ місце у ІІІ Всеукраїнській спартакіаді серед працівників загальноосвітніх закладів з міні-футболу від 4-6.10.2005 (том 1 а.с.59).

Посилання в апеляційній скарзі щодо стягнення відшкодування за затримку розрахунку при звільненні в сумі 63292,10 грн., оскільки позивач навмисно зловживав своїми правами та затягував процес розгляду справи, не має ніякого правового значення. За змістом п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Виходячи з вищевикладеного, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції матеріального чи процесуального права, яке призвело, або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті. Тому, рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - відхиленню.

Керуючись ст. 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу комунального закладу освіти «Дніпропетровський ліцей інформаційних технологій при Дніпропетровському національному університеті імені Олеся Гончара» - ВІДХИЛИТИ.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 жовтня 2012 року в частині, що оскаржується - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді: