АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ[1]

02 лютого 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі: головуючого - судді Кирилюк Г.М.

суддів: Рейнарт І.М., Музичко С.Г.,

при секретарі Чумаченко А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: Приватне акціонерне товариство «Київгаз» про усунення перешкод у користуванні домоволодінням, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_5 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 08 листопада 2016 року,

встановила:

29.10.2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив зобов'язати співвласників домоволодіння АДРЕСА_1 - ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 усунути перешкоди у користуванні домоволодінням, шляхом демонтажу газових труб та врізки до мережі газопостачання житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що у 1997 році набув право власності на житловий будинок з надвірними спорудами по АДРЕСА_2. До цього часу вказаний будинок на праві спільної часткової власності належав трьом співвласникам: ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 Будинок було газифіковано у 1958 році.

Відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю від 11 вересня 2000 року, він є власником земельної ділянки по АДРЕСА_2 площею 0,0778 га, на якій розташовано вищевказаний житловий будинок.

Зазначив, що при здійсненні будівництва господарських споруд, під шаром ґрунту, ним було виявлено мережу газових труб, які влаштовані зі сторони домоволодіння по АДРЕСА_1, та врізаються в газовий трубопровід до належного йому будинку, що створює йому перешкоди, як власнику.

З відповіді ПАТ «Київгаз» встановлено, що під'єднання будинку відповідачів до трубопроводу було здійснено в 1992 році на підставі звернення ОСОБА_9

Оскільки згоди на використання газового трубопроводу будинку №48 для проведення газифікації до будинку АДРЕСА_1 від усіх співвласників будинку отримано не було, право користування (сервітут) щодо вищевказаної земельної ділянки не встановлювалося, просив позов задовольнити.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 08 листопада 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_5, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 08 листопада 2016 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Також просив відшкодувати понесені судові витрати.

Свої доводи обґрунтовує тим, що позивач не має можливості повноцінно користуватись приватною власністю внаслідок існування мережі газового трубопроводу відповідачів. Відповідачі право користування чужою земельною ділянкою не набули. Доказів встановлення та реєстрації земельного сервітуту відповідачами не надано. Позовних вимог про надання земельного сервітуту відповідачами заявлено не було. Згоди від всіх співвласників будинку на прокладення трубопроводу отримано не було. Факт використання чужої земельної ділянки відповідачами та наявність спірного трубопроводу на території позивача підтверджується висновком експертів від 19.07.2016 р. За таких підстав вважав необґрунтованими висновки суду першої інстанції щодо відсутності доказів порушення прав позивача.

В судовому засіданні представники ОСОБА_1 - ОСОБА_5, ОСОБА_8 апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 та представник третьої особи: ПАТ «Київгаз» - ОСОБА_10 просили апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Інші особи, що беруть участь у справі, в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Заслухавши доповідь по справі, пояснення осіб, що беруть участь у справі, перевіривши законність та обґрунтованість ухваленого рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відхилення апеляційної скарги з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову про усунення перешкод у користуванні власністю, суд першої інстанції виходив з недоведеності обставин незаконного підведення газопостачання до будинку АДРЕСА_1 через земельну ділянку № 48, що належить позивачу.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду.

Як вбачається з листа Київського Бюро технічної інвентаризації від 27.09.2016 р. №12508(И-2016), станом на 20.05.1992 року за адресою: АДРЕСА_2 була проведена реєстрація права власності на житловий будинок: 1/3 частина за ОСОБА_11 на підставі договору про право на забудову, посвідченого 02.08.1946 р. Право власності перейшло та за нею не зареєстровано з 07.05.1993 р.; 7/15 частин - за ОСОБА_8 на підставі договору дарування, посвідченого 10.06.1989 р. Відчужено та за нею не зареєстровано з 1997 р.; 1/5 частина - за ОСОБА_6 на підставі договору дарування, посвідченого 29.03.1991 р. Відчужено та за нею не зареєстровано з 05.12.1997 р. (а.с.137 т.1).

З 1997 року власником домоволодіння АДРЕСА_2 став ОСОБА_1 З 2000 року останній став власником земельної ділянки, на якій воно розташовано (а.с.6 -8) т.1

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що робочий проект газифікації будинку АДРЕСА_1 на замовлення ОСОБА_9 складено у 1991 році (робочий проект №128 від 1991 р.) (а.с.67-71 т.1).

Представник позивача - ОСОБА_8, яка станом на 1991 рік була власником 7/15 частин будинку по АДРЕСА_2, пояснила, що трубопровід прокладено по тій частині земельної ділянки, що прилягала до належної їй частини домоволодіння. При цьому не заперечувала той факт, що писала у листопаді 1990 року заяву про надання дозволу ОСОБА_9 на отримання вводу на газифікацію його будинку по АДРЕСА_1, про що було складено відповідний документ (а.с. 66 т.1).

Доводи представника позивача в тій частині, що письмовий дозвіл ОСОБА_8 на газифікацію будинку відповідачів містить лише прізвище останньої, а не її підпис, не спростовують тієї обставини, що такий дозвіл було надано.

З огляду на місце прокладення трубопроводу, а також відсутність заперечень інших співвласників будинку, які проживали в будинку станом на 1991 рік, на газовідведення до будинку відповідачів, доводи позивача про незаконність проведення дій з газопостачання будинку відповідачів є необґрунтованими.

Відповідно до висновку експертів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 19.07.2016 р. №10046/15-43/9933/16-43, проектно-технічна документація (робочий проект №128 від 1991 року) газифікації житлового будинку АДРЕСА_1, відповідає вимогам нормативних документів, які були чинні у галузі будівництва на момент складання даного проекту, зокрема СНиП 2.04.08 -87 «Газоснабжение» та СНиП 3.05.02-88 «Газоснабжение». Відхилень від вимог нормативних документів, які були чинні у галузі будівництва на момент розроблення робочого проекту №128 від 1991 року не встановлено. Відхилень між проектом газифікації житлового будинку АДРЕСА_1 станом на 1991 рік і фактично змонтованим трубопроводом газифікації, на момент проведення обстеження не встановлено (а.с.201-208 т.1).

За відсутності доказів порушення прав позивача внаслідок дій відповідачів, що набули домоволодіння по АДРЕСА_1 у 2011 році у спадок після смерті ОСОБА_9, враховуючи те, що газопровід було прокладено задовго до моменту набуття позивачем права власності на домоволодіння та з дозволу бувшого співвласника цього будинку, а також з огляду на загальні засади цивільного законодавства, до яких віднесено справедливість, добросовісність та розумність, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відхилення апеляційної скарги.

При вирішенні вказаного спору колегія суддів також враховує також ту обставину, що дії з демонтажу газових труб та врізки до мережі газопостачання житлового будинку повинні здійснювати спеціально підготовлені працівники та з дотриманням відповідних норм та правил в галузі газопостачання. Доказів того, що відповідачі мають спеціальні знання та право на проведення вказаного виду робіт суду надано не було.

З огляду на викладене, правові підстави для скасування рішення суду першої інстанції, яке є законним та обґрунтованим, та ухвалення нового рішення про задоволення позову відсутні.

Керуючись ст. 303, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України колегія суддів

Ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 08 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді:

Справа № 752/18526/14-ц

Апеляційне провадження №22-ц/796/1666/2017

Головуючий у суді першої інстанції: ЧередніченкоН.П.

Головуючий у суді апеляційної інстанції: Кирилюк Г.М