Справа № 337/4277/16-ц
Провадження № 2/337/103/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 січня 2017 року Хортицький районний суд м.Запоріжжя

у складі: головуючого судді Гнатик Г.Є.

при секретарі Малишенко В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що в період часу з 18.08.1976 року по 06.11.1987 року він проходив військову службу в збройних силах СРСР. В результаті проходження військової служби в збройних силах СРСР у нього виявлені захворювання: залишкові явища ЧМТ, синдром артеріальної гіпертензії, симптомато -адреналові кризи, синкопальні стани, антено - невротичний синдром, синдром лікворної гіпертензії, стійкі залишкові явища перенесеного менінгоенцефаломіелополірадикулоневрита, ковзаюча грижа стравохідного отвору діафрагми. Кардиоміопатія, розсіяний склероз, це ребро - спінальна форма, з тактичним синдромом, порушенням функції тазових органів, шийний остеохондроз, симптом цервикокраніалгії, поширений остеохондроз хребта вертеброгенної люмбалгії». Вважає себе хворим з 2004 року. Неодноразово лікувався в стаціонарі, але стан його здоров'я не покращився та він вимушений тривалий час знаходитися на лікарняних, проходити чисельні медичні огляди та обстеження, відновлювальні процедури.

Йому встановлена ІІІ група інвалідності внаслідок захворювань, які пов'язані з проходженням військової служби. У зв'язку з погіршенням стану здоров'я, він позбавлений можливості вести повноцінний спосіб життя, постійно відчуває страждання, психологічний дискомфорт, багато коштів витрачає на лікування. Вважає, що отримав інвалідність внаслідок захворювання, яке пов'язане з проходженням військової служби, та йому завдана моральна шкода, яку він оцінює в 100 000 грн.

Оцінюючи завдану йому моральну шкоду він виходить з тривалості й глибини своїх душевних страждань, чисельності негативних наслідків для його фізичного та душевного здоров'я, пов'язаних з військовою службою. Просив суд стягнути з Міністерства оборони України на його користь моральну шкоду в розмірі 100 000 грн.

У судовому засіданні позивач позов підтримав. Суду пояснив, що він перебував на військовій службі з 1976 року, з часу навчання на медичному факультеті. Проходив службу в ракетних військах, служба була пов'язана з компонентами ракетного палива. Під час навчання він отримав ЧМТ, пролікувався та був визнаний придатним для служби в армії. Оскільки він перебував в зоні радіаційного фону такі умови служби, а саме недосипання, недоїдання, психологічні навантаження були шкідливі для його здоров'я, а тому стан здоров'я погіршився. Він був звільнений зі служби 12.09.1987 року у зв'язку з хворобою, про що зроблений запис у військовому квітку. Пенсію він не оформлював, працював хірургом, лікарем швидкої допомоги. У 1993 року він переніс «Грип», після цього стан його здоров'я погіршився. Після обстеження у 1993 році, та на підставі висновку Дніпровського НІІ він був направлений на МСЕК, та отримав ІІІ групу інвалідності, захворювання пов'язане з проходженням військової служби. Весь час він продовжував лікування. У 2001 році було визнано, що хвороби невиліковні та йому призначили ІІІ групу інвалідності безстроково. Вважає, що йому моральні страждання завдає постійний фізичний біль, запаморочення, підвищення тиску, він постійно звертається за медичною допомогою, в наслідок чого він не відчуває себе повноцінною людиною. Перебуваючи на інвалідності він працював на 0,5 ставки, тому грошових коштів йому не вистачало для утримання родини. Також він не міг працювати хірургом, це було нестерпно морально, у зв'язку з чим він лікувався у неврологічному відділенні. Просив у рахунок відшкодування завданої йому моральної шкоди стягнути з відповідача 100 000 грн.

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 позов підтримав. Суду пояснив, що позивач отримав маральні страждання. За фахом він хірург, але після звільнення з військової служби не мав можливості працювати за фахом, також переносить моральні страждання через хвороби. Просить позов задовольнити.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечує у повному обсязі. Суду пояснив, що ЧМТ у позивача сталася до призиву на військову службу, у подальшому наслідки зазначеної травми розвивалися незалежно від проходження служби. Міністерство оборони України не завдало позивачу моральної шкоди, та вини відповідача у завданій здоров'ю шкоди не має. Посилання позивача у позові на ст. 17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанову Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» недоречно, оскільки позивач не проходив службу в Збройних силах України та не є військовослужбовцем, а має статус особи, звільненої з військової служби. Просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, вважає позовні вимоги підлягаючими частковому задоволенню у зв'язку з наступним.

Згідно ст. 1 ЦК України, цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. До майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами , але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Частиною 2 ст. 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, захисту інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу в разі його невизнання, або порушення. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язків в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної республіки Крим та органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Статтею 17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що відшкодування військовослужбовцям заподіяної моральної і матеріальної шкоди проводиться у встановленому законодавством порядку.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_1 проходив військову службу з 18.08.1976 року по 06.11.1987 року, що підтверджується військовим квитком НОМЕР_2 ( а.с.10-11).

18.01.2001 року ОСОБА_1 була встановлена ІІІ група інвалідності в зв'язку з хворобою, яка пов'язана з проходженням військової служби, що підтверджується довідкою МСЕК серія НОМЕР_3 (а.с. 13).

Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Зі справи вбачається, що стан його здоров'я ОСОБА_1 під час проходження військової служби погіршився, в наслідок чого він був визнаний непридатним до військової служби та звільнений з служби.

Відповідно до копії свідоцтва про хворобу № 630 від 30.07.1987 року ОСОБА_1 встановлений діагноз: Залишкові явища закритої ЧМТ, з помірно вираженою внутрішньої гідроцефалією та стійкими антено-невротичними проявами, проста короткозорість та астигматизм правого ока, короткозорість лівого ока слабкої степені, двосторонній гайморит, в стадії ремісії, функціональні розлади шлунку». На підставі зазначеного діагнозу ОСОБА_1 визнаний непридатним до служби в мирний час, обмежено придатний другої степені у військовий час, встановлено, що захворювання отримано в період проходження військової служби (а.с. 12).

Згідно з роз'ясненнями, що містяться в пп. 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями), що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до положень ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Отже, обов'язок держави відшкодувати позивачу завдану моральну шкоду покладається на Міністерство оборони України як на уповноважений орган державного управління.

Також ч. 4 ст. 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Таким чином, особа, якій завдано моральної шкоди, має право на її відшкодування незалежно від інших виплат, які вона отримала, чи могла б отримати.

Отже, враховуючи конкретні обставини справи, тривалість, характер та глибину фізичних і душевних страждань позивача, ступінь вини відповідача, розмір втрати позивачем працездатності в наслідок отриманої травми, що пов'язана з проходження військової служби, а також з урахуванням принципів розумності та справедливості, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в сумі 30 000 грн.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За ст. 10 ЦПК України судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналогічним чином питання обов'язків доказування і подання доказів регулює ст. 60 ЦПК України, за якою кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно абзацу 2 п. 23 постанови Пленуму Верховного суду України № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ в суді першої інстанції» від 12.06.2009 року встановлено, що розглядаючи справи, судам слід неухильно виконувати вимоги ст.ст. 58, 59 ЦПК України про належність та допустимість доказів.

Згідно ч.1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і

Із змісту вказаної норми права вбачається, що відомості про факти, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, повинні бути одержані із зазначених у законі джерел і передбаченими у законі способами.

Згідно з ч. 1 ст. 179 цього ж Кодексу предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

При вирішенні зазначеного спору, судом врахована правова позиція, висловлена Верховним судом України в постанові по справі № 3-86 гс14 від 21.10.2014р., яка у відповідності до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму у відповідності із рішенням Верховного суду України.

Виходячи з наведених норм процесуального законодавства, суд не приймає до уваги посилання представника відповідача на відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог та відноситься до них критично, оскільки вони не базуються нормами діючого законодавства України та не підтверджені належними та допустимими доказами.

В іншій частині позовні вимоги необхідно залишити без задоволення.

Керуючись ст. 23, 1167 ЦК України, Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», ст. 208, 209, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Міністерства оборони України ( ), яке знаходиться за адресою: м.Київ, проспект Повітрофлотський, 6 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 ( ІПН НОМЕР_1), зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 моральну шкоду у сумі 30 000 ( тридцять тисяч) грн.

В іншій частині позовні вимоги залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційний суд Запорізької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів через Хортицький районний суд м.Запоріжжя.

Суддя: Г.Є. Гнатик