24.01.2017 227/4149/16-ц
19 січня 2017 року м.Добропілля
Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді Здоровиці О.В.,
при секретарі Сисенко Ю.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні, заочно, в залі суду м. Добропілля цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-
Позивач ОСОБА_1, звернулась до суду з позовною заявою до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування свого позову позивач вказала, що вона є власником квартири АДРЕСА_1. У вказаній квартирі зареєстрований ОСОБА_2, який є сином її знайомої. В серпні 2010 року він звернувся до неї із проханням зареєструватись в її квартирі на пару місяців для його працевлаштування. 01.09.2010 він був зареєстрований у її квартирі. Відповідач жодного дня не мешкав в квартирі за даною адресою. Він не є її членом сімї чи її родичем. На теперішній час позивач вимушена сплачувати комунальні послуги з врахуванням того, що у квартирі прописаний відповідач, хоча фактично в ній не проживає, що завдає їй зайвих витрат. Через його реєстрацію в її володінні вона не має змоги оформити субсидію. Тому, позивач, на підставі ст. 391 ЦК України, просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою, розташованою за адресою: м.Добропілля, м-н Молодіжний, 5/59.
Позивач в судове засідання не зявилась, надала до суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просять суд їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує.
Відповідач в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи був письмово належним чином повідомлений, про що в матеріалах справи мається поштове повідомлення. Причину своєї неявки суду не повідомив.
Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлений ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд, відповідно до ст. 224 ЦПК України дійшов до висновку про можливість ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого позивач не заперечувала.
Дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне.
Свідоцтвом про право власності на житло від 20 червня 2007 року (а.с.7) та витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно Добропільського бюро технічної інвентаризації №15896344 від 12.09.2007 року (а.с.8) підтверджується те, що квартира за адресою м.Добропілля, м-н Молодіжний, 5/59, на праві приватної власності належить ОСОБА_1.
Зі змісту позовної заяви вбачається, що за добровільної згоди позивача в її будинку був зареєстрований відповідача ОСОБА_2, який не є членом сім»ї позивача. В родинних відносинах позивач з відповідачем не перебувають.
Копією домової книги за адресою м. Добропілля, м-н Молодіжний, 5/59 (а.с.12-13), копією паспорта відповідача (а.с.24) та підтверджується інформацією відділу реєстрації Добропільської міської ради Донецької області № 127/18.1-10/02 від 08.12.2016 року підтверджується факт реєстрації у вказаній квартирі відповідача ОСОБА_2 з 01.09.2010 року (а.с.12-13).
Зі змісту позову судом встановлено, що відповідач з моменту його реєстрації в квартирі позивача за адресою м.Добропілля м-н Молодіжний 5/59 взагалі жодного дня не мешкав, а його реєстрація була необхідна останньому для працевлаштування.
Вказані обставини підтверджуються актом ТОВ «Добропільське експлуатаційне підприємство № 2» № 321 від 21.09.2016 року, який свідчить про те, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 в квартирі АДРЕСА_2 не проживає з 01.09.2010 року (а.с.14).
З позовної заяви встановлено, що відповідач, ОСОБА_2 не мешкає в квартирі за адресою м. Добропілля, м-н Молодіжний, 5/59 з 01.09.2010 року, квартирою не користується, не виконує обовязків наймача, повязані з утриманням, оплатою комунальних послуг. Крім того з позовної заяви вбачається, що реєстрація відповідача порушує права позивача щодо оформлення субсидії.
Частиною 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод пред'явивши одну із таких вимог: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.
Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.
Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.
Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сімї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сімї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сімї власника ( подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.
Відтак за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жилого приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сімї.
Пунктом 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», передбачено, що застосовуючи положення ст. 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння.
За правилами ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Враховуючи викладене, те, що в судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є зареєстрованим в квартирі позивача, але не є членом сім»ї власника квартири ОСОБА_1, був вселений у вказану квартиру зі згоди власника тимчасово, з моменту реєстрації у вказаній квартирі фактично не проживав і не проживає, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, так як реєстрація відповідача порушує права власника квартири та перешкоджає позивачу користуватися своєю власністю в повному обсязі.
Керуючись ст.391 ЦК України, ст. ст. 213-215, 224 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_3, визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: Донецька обл. м.Добропілля, мікрорайон МолодіжнийАДРЕСА_3.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення суду може бути оскаржено позивачем до Апеляційного суду Донецької області через Добропільський міськрайонний суд Донецької області протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку в загальному порядку У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Копію рішення направити відповідачу, для відома.

Вступна та резолютивна частини рішення проголошенні 19 січня 2017 року. З повним текстом рішення сторони можуть бути ознайомлені 24 січня 2017 року.

Надруковано в нарадчій кімнаті у одному примірнику.

Головуючий суддя . Здоровиця