АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/789/381/17 Доповідач - Загорський О.О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2017 р. Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Загорського О.О.

суддів - Фащевська Н. Є., Ходоровський М. В.,

секретар судового засідання - Панькевич Т.І.

за участі - представника ОСОБА_1 ОСОБА_2,

ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 березня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИЛА:

10.11.2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом. В обгрунтування позовних вимог зазначено, що вона перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого народився син. Дитина проживає разом із нею та перебуває на її утриманні. Відповідач офіційно працює, а тому має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання їх сина, проте участі в утриманні сина не бере.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02.03.2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково і стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини його заробітку, щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10.11.2016 року, до досягнення дитиною повноліття.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на невірне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, не відповідність висновків суду обставинам справи.

Вказує, що при ухваленні рішення суд першої інстанції керувався виключно доводами позивача, а він фактично проживає з сином і дружиною ОСОБА_1 АДРЕСА_1 і син знаходиться на його утриманні.

Зазначає, що дитина зареєстрована з ним за іншою адресою АДРЕСА_2, що свідчить про те, що дитина проживає саме з ним і знаходиться на його утриманні .

Вказує, що утримує сім'ю самостійно, оскільки дружина знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

В судовому засіданні ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримав і навів доводи аналогічні викладеним в скарзі.

Вказав, що ОСОБА_1 не довела необхідності стягнення аліментів на утримання дитини.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 апеляційну скаргу заперечила і сказала, що сам факт подання відповідачем апеляційної скарги свідчить про те, що він не допомагає дружині і не надає коштів на утримання дитини.

Заслухавши доповідь головуючого, пояснення, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами не досягнуто домовленості про спосіб виконання обов'язку утримувати дитину і батько не в повній мірі забезпечує першочергові потреби дитини.

З таким висновком суду першої інстанції, колегія суддів погоджується оскільки він достатньо вмотивований і грунтується на матеріалах справи.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 і ОСОБА_1 перебувають у зареєстрованому шлюбі, який зареєстровано 25.11.2003 року - свідоцтвом про шлюб серії 1-БВ №110649 від 16.04.2013 року (а.с. 5).

Від даного шлюбу в подружжя є син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 - свідоцтво про народження серії І-ИД №206794 від 14.11.2014 року (а.с. 6)

Відповідно до довідки про склад сім'ї, виданої ОСББ «Лозовецька, 8» від 12.12.2016 року, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 проживають ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 28).

Відповідач ОСОБА_3 з 04.04.2007 року та ОСОБА_4 з 14.11.2014 року зареєстровані ІНФОРМАЦІЯ_3, а ОСОБА_1 знято з реєстраційного обліку за цією адресою 20.10.2016 року будинкова книга (а.с. 47-49)

В позовній заяві вказано, що відповідач не надає дитині належного утримання.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 працює в ТОВ «Торговий дім «Альтаір» - довідка № 06/12/16-001 від 06.12.2016 року (а.с. 29).

Згідно ч.1 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно з ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України, абз. 3 п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 при визначенні розміру аліментів суд повинен враховувати стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з ч. 2. ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку за винятком випадків, передбачених ст. 184 цього Кодексу.

Відповідач має постійний дохід, а тому наявні підстави для визначення розміру аліментів відповідно до ст. 183 СК України у частці від заробітку (доходу).

Визначаючи розмір аліментів, які підлягають до стягнення, суд, з урахуванням вимог 182 СК України, бере до уваги стан здоров'я дитини, стан здоров'я відповідача, відсутність у нього інших дітей.

Колегією суддів критично оцінюються доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_3 проживає разом з сином ОСОБА_5 в одному помешканні, а тому аліменти до стягнення не підлягають, з наступних підстав:

сам факт реєстрації чи проживання батька з дитиною в одному помешканні не дає правових підстав вважати, що батьком виконуються батьківські обов'язки належним чином;

згідно ч.1 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними;

як свідчать матеріали справи, покази дані сторонами в судовому засіданні, між подружжям відсутня домовленість про способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину;

враховуючи відсутність такої домовленості між сторонами, про що свідчить подання позову ОСОБА_1, подання апеляційної скарги ОСОБА_3 то відсутні підстави вважати, що ОСОБА_3 виконує батьківські обов'язки належним чином.

Колегією суддів критично оцінюються квитанції про оплату комунальних послуг за житло як доказ виконання батьківських обов'язків, оскільки квитанції свідчать лише про те, що ОСОБА_3 несе витрати по утриманню свого ж майна, яке належить йому згідно довідки ОСББ «Лозовецька, 8» від 12.12.2016 року №161, і жодним чином не свідчать про понесені ним витрати на утримання дружини і дитини.

Критично оцінюються і доводи про те, що у сторін як подружжя не виникало будь-яких внутрішньо-сімейних спорів, щодо утримання дитини, оскільки подання позову про стягнення аліментів і апеляційної скарги на рішення суду свідчить про протилежне.

Колегією суддів критично оцінюються посилання апелянта на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області оскільки таке рішення не є рішення Верховного Суду України і не є обов'язковим для застосування апеляційним судом Тернопільської області в силу ст. 360-7 ЦПК України.

Крім того, вказаним рішенням апеляційний суд зменшив розмір стягнення з батька аліментів на утримання дітей з 1/2 до 1/3 частки всіх видів його доходу, а оскаржуваним ОСОБА_3 рішенням суд стягнув аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини його заробітку.

Апелянтом не представлено ні суду першої інстанції ні суду апеляційної інстанції доказів виконання своїх батьківських обов'язків по утриманню дитини.

Згідно ст. 27 Конвенції ООН Про права дитини, яка ратифікована Постановою ВР № 789-XII від 27.02.91, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України саме апелянт повинен довести належними доказами обставини, на які він посилається як на підставу для задоволення його вимог, що ним зроблено не було.

У відповідності до ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ч. 2 ст. 308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи вказане, матеріали справи, подані докази, колегія суддів приходить до переконання, що рішення постановлено у відповідності до чинних норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування немає. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді