Справа № 304/789/16-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі:

Головуючого судді: Бисага Т.Ю.

суддів: Фазикош Г.В.,Готра Т.Ю.,

при секретарі: Чучка Н.В.,

за участю - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Перечинського районного суду від 11 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Тур'я-Пасіцька сільська рада Перечинського району про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою,

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з вищевказаним позовом, який мотивує тим, що згідно рішення 18 сесії 3 скликання Тур'я-Пасіцької сільської ради Перечинського району від 24 листопада 2001 року йому передано у приватну власність 0,15 га в АДРЕСА_1 для ведення особистого підсобного господарства, будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Вказаним рішенням також виділено у власність земельну ділянку площею 0,18 га його сусіду по межі ОСОБА_5 в АДРЕСА_2 для ведення особистого підсобного господарства, будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Десь у ІНФОРМАЦІЯ_1 чи ІНФОРМАЦІЯ_2 сусід ОСОБА_5 помер, а після його смерті законними користувачами землі стали відповідачі - дружина покійного ОСОБА_4 та його син ОСОБА_5 Він не знає, чи мають вони на це документи. Йому здається, що відповідачі незаконно на його земельній ділянці збудували частину огорожі двору, гараж та сінашув. З 2007 року по теперішній час між ними не встановлена межа згідно мензуальної зйомки 1966 року. До 2007 року між ним та сусідами не було межі, так як вони спільно користувалися землею двору. Оскільки з мензуальної зйомки 1966 року та плану його земельної ділянки, підготовленого ПП «Карпат Геодезія» вбачається, що відповідачі захопили частину його земельної ділянки і встановили огорожу, тому просить зобов'язати відповідачів звільнити його земельну ділянку шляхом перенесення їх будов на свою земельну ділянку.

Рішенням Перечинського районного суду від 11 жовтня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу на рішення, якою просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В судове засідання позивач та його представник не з'явилися.

Заслухавши суддю-доповідача, відповідача та представника, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що рішенням 18 сесії 3 скликання Тур'я-Пасіцької сільської ради Перечинського району «Про передачу земельних ділянок в приватну власність» від 24 листопада 2001 року, передано громадянам земельні ділянки, які є в їхньому користуванні в приватну власність в межах норм для ведення особистого підсобного господарства, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Зокрема ОСОБА_5, мешканцю АДРЕСА_1 передано всього 0,78 га, з них 0,18 га - для будівництва та обслуговування житлового будинку та 0,60 га - для ведення особистого підсобного господарства, а ОСОБА_3, мешканцю АДРЕСА_1 - всього 0,75 га, з них 0,15 га - для будівництва та обслуговування житлового будинку та 0,60 га - для ведення особистого підсобного господарства.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб..

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною 2 ст. 386 ЦК України визначено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що позивачем ОСОБА_3 не надано жодного правовстановлюючого документа, який би підтверджував його право власності та користування на земельну ділянку АДРЕСА_1.

Як вбачається з Витягів про реєстрацію права власності на нерухоме майно районного комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Перечинської районної ради від 21 серпня 2007 року, - житловий будинок АДРЕСА_2, а відтак в силу ст. 1225 ЦК України і земельна ділянка, на якій він розташований, належить на праві спільної часткової власності відповідачам ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на підставі свідоцтв про право на спадщину відповідно №1192 та №1192 від 16 серпня 2007 року, виданих Перечинською державною нотаріальною конторою. Тобто відповідачі є офіційними землекористувачами земельної ділянки за вищевказаною адресою.

Крім цього, як вбачається з рішення 6 сесії 7 скликання Тур'я-Пасіцької сільської ради Перечинського району від 31 травня 2016 року «Про затвердження проекту рішення узгоджувальної комісії по встановленню межі між земельними ділянками ОСОБА_3 - ОСОБА_5 за адресою АДРЕСА_1 від 02 січня 2016 року» затверджено проект рішення узгоджувальної комісії по встановленню межі між земельними ділянками ОСОБА_3-ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 від 05 січня 2016 року; межу земельної ділянки ОСОБА_3 за вказаною адресою АДРЕСА_1 від ОСОБА_7 залишити за фактичним використанням суміжних землекористувачів з врахуванням конфігурації державного акта виготовленого ОСОБА_7;

Таким чином, суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, правильно застосував матеріальний закон, дотримався процедури розгляду справи та вирішив спір у відповідності з чинним законодавством.

Доводи викладені в апеляційній скарзі належними та допустимими доказами не доведені, що у відповідності до положень ст. 308 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, відхилити.

Рішення Перечинського районного суду від 11 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді