Апеляційний суд Житомирської області
Справа №287/568/15-ц Головуючий у 1-й інст. Ковальчук М. В.
Категорія 54 Доповідач Худяков А. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді: Худякова А.М.,

суддів: Косигіної Л.М.,

ОСОБА_1,

при секретарі судового засідання Гайдамащук Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу Прокуратури Житомирської області на рішення Олевського районного суду Житомирської області від 21 листопада 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Прокуратури Житомирської області, Коростенської місцевої прокуратури Житомирської області про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та заробітної плати

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що з 14.12.2015 року був незаконно звільнений з посади водія на підставі наказу прокурора Олевського району Житомирської області №43 у звязку із скороченням чисельності або штату працівників згідно п.1 ст.40 КЗпП України. Такі дії відповідача позивач оцінює, як порушення його трудових прав і за вказаних обставин просив задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Олевського районного суду Житомирської області від 21 листопада 2016 року позов задоволено частково. Поновлено ОСОБА_2 на посаді водія в Коростенську місцеву прокуратуру.

Стягнуто з прокуратури Житомирської області, на користь ОСОБА_2 середню заробітну плату за період з 15.12.2015 по 21.11.2016 рік в сумі 48540,48 грн.

В решті позовних вимог відмовлено. Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за один місяць звернуто до негайного виконання.

Вирішено питання про стягнення судових витрат.

У апеляційній скарзі Прокуратура Житомирської області порушує питання про скасування постановленого по справі рішення і ухвалення нового рішення, яким відмовити у задоволенні позову. Апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив із того, що одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці уповноваженим органом не було запропоновано ОСОБА_2 вакантна посада в штатному розписі Коростенської місцевої прокуратури, чим було порушено його права та гарантії на працю.

З даним висновком не погоджується колегія суддів, оскільки він зроблений всупереч ст.213,214 ЦПК України без дотримання судом вимог щодо повного зясування обставин справи, обґрунтовування рішення належними доказами.

Статтею 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно вимог ст.ст.213,214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення; якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 з 1989 року працював на посаді водія в прокуратурі Олевського району Житомирської області.

29.09.2015 року прокурором Олевського району Житомирської області повідомлено ОСОБА_2 про наступне звільнення із займаної посади та органів прокуратури у звязку з ліквідацією органу прокуратури згідно п.1 ч.І ст.40 КЗпП України.

Наказом №43 від 14.12.2015 року прокурором Олевського району Житомирської області з вказаної посади позивач був звільнений на підставі п.1 ст.40 КЗпП України.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною другою статті 40 цього Кодексу встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1,2,6 цієї статті, допускається якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до п.19 постанови Пленум Верховного Суду України в «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 року №9 розяснив, що розглядаючи трудовий спір, пов'язаний зі звільненням за ст. 40 п.1 КЗпП України суд повинен зясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема: ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють звільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці; про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника за його згодою на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався звільню вальний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне звільнення.

Законодавець визначив, що власник має право на свій розсуд вносити зміни у штатний розпис, визначати штат і чисельність працівників.

Суд, при розгляді справ про поновлення на роботі зобовязаний перевірити наявність підстав для звільнення, але не вправі обговорювати питання про доцільність скорочення чисельності або штату працівників.

Судом встановлено, що наказом Генерального прокурора України від 15.07.2015 №42ш на виконання вимог ст.ст.9,10 та 14 Закону України від 14 жовтня 2014 року №1697-VII «Про прокуратуру» скорочено у структурі та штатному розписі органів прокуратури Житомирської області 101,5 одиниць та зараховано їх до резерву Генеральної прокуратури України з відповідним фондом заробітної плати, у тому числі посади водіїв прокуратури Олевського та Лугинського районів із встановленням оплати праці 0,5 посадового окладу, а також Коростенської та Овручської міжрайонних прокуратур.

На виконання указаного наказу Генерального прокурора України, наказом прокурора Житомирської області від 04.08.2015 №113 проведено скорочення у штатному розписі прокуратури Житомирської області 101,5 одиниць та зараховано до резерву Генеральної прокуратури України з відповідним фондом заробітної плати, у тому числі посаду водіїв прокуратури Олевського та Лугинського районів із встановленням оплати праці 0,5 посадового окладу, а також Коростенської та Овручської міжрайонних прокуратур.

Наказом Генерального прокурора України від 23.09.2015 року №78ш на виконання вимог ст.ст. 7, 12 та пункту 1 розділу XII «Прикінцеві положення» Закону України від 14 жовтня 2014 року №1697-УІІ «Про прокуратуру», відповідно до ст. ст. 9, 14 та підпункту 6 пункту 5-1 розділу XIII «Перехідні положення» вказаного закону та Переліку і територіальної юрисдикції місцевих та військових прокуратур, визначених у додатку до цього Закону, внесені зміни до структури та штатного розпису прокуратури Житомирської області щодо ліквідації підпорядкованих їй прокуратур та затвердженням штатних розписів новоутворених місцевих прокуратур у звязку з утворенням з 15 грудня 2015 року місцевих прокуратур та припиненням діяльності шляхом реорганізації міських, районних, районних у містах та міжрайонних прокуратур.

Таким чином, з 14 грудня 2015 року була ліквідована та припинила свою діяльність прокуратура Олевського району Житомирської області, а з 15 грудня 2015 року почала виконувати свої повноваження новоутворена Коростенська місцева прокуратура, до якої позивач не подавав заяви про працевлаштування.

Крім того, Коростенська місцева прокуратура не є правонаступником прокуратури Олевського району Житомирської області.

Колегія суддів вважає, що при вирішенні даної справи, суд першої інстанції не в достатній мірі визначився з відповідними правовими нормами та на наведені вище вимоги закону та обставини справи належної уваги не звернув і зробив помилковий висновок про наявність підстав для поновлення позивача на роботі.

Відповідно до ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів відповідно до ст.309 ЦПК України скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалює нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.303,304,307,309,314-316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Прокуратури Житомирської області задовольнити. Рішення Олевського районного суду Житомирської області від 21 листопада 2016 року скасувати. Ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і з цього ж дня на протязі двадцяти днів може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Судді