АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 607/5460/16-цГоловуючий у 1-й інстанції Сташків Н.М.
Провадження № 22-ц/789/114/17 Доповідач - Ходоровський М.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2017 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Ходоровського М.В.

суддів - Фащевська Н. Є., Щавурська Н. Б.,

при секретарі - Панькевич Т.І.

з участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_1 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду від 10 жовтня 2016 року по справі за заявою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_1 про забезпечення позову

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики від 30 березня 2015 року в розмірі 6986250 гривень.

У жовтні 2016 року представник позивача подав до суду заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, яке належить на праві приватної власності відповідачу ОСОБА_4 Вжиття заходів забезпечення позову обґрунтовує тим, що на даний час виникає небезпека реалізації майна відповідача в процесі виконання постанови Першого відділу ДВС ТМУЮ Тернопільської області, якою накладено арешт на нерухоме майно відповідача, а також є небезпека добровільного виконання відповідачем вимог зазначених у Постанові Першого відділу ДВС ТМУЮ Тернопільської області, закриття виконавчого провадження, скасування накладених арештів, наслідком яких є можливість відповідача ухилитися в майбутньому від виконання своїх зобов'язань за договором позики від 30 березня 2015 року, шляхом відчуження у будь-який спосіб майна.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 10 жовтня 2016 року в задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою вимоги про забезпечення позову задовольнити посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неповне з"ясування судом обставин справи.. Зокрема зазначив, що згідно із отриманою інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 08.10.2016 року, позивачу стало відомо, що на майно відповідача Постановою Першого відділу ДВС ТМУЮ Тернопільської області накладено арешт. Посилаючись на те, що виникає небезпека реалізації майна відповідача в процесі виконання даної постанови, вважає, що є підстави для забезпечення позову.

У судовому засіданні представник ОСОБА_3 - ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав, представник відповідача ОСОБА_2 її заперечив та пояснив, що договір позики між сторонами не укладався, відповідач позивача ніколи не бачив, договір не підписував. У провадженні суду знаходиться позов ОСОБА_4 про визнання договору позики недійсним. Ним також подано заяву до правоохоронних органів. Вважає ухвалу суду законною а доводи апеляційної скарги безпідставними.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення представників сторін, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Як вбачається із викладених у позовній заяві обставин, 30 березня 2015 року між відповідачем ОСОБА_4 та позивачем ОСОБА_6 було укладено договір позики, відповідно до умов якого відповідач отримав безвідсоткову позику в розмірі 6900000 гривень, та зобов'язався повернути кошти в строки і у порядку зазначених у цьому договорі. Проте, відповідач зобов'язання за договором не виконав та має заборгованість у розмірі 6986250 гривень. У судовому засіданні відповідач позов заперечив, зазначив, що договір позики між сторонами не укладався, він його не підписував.

За встановлених обставин, суд дійшов обгрунтованого висновку про те, що між сторонами дійсно виник спір.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, яке належить на праві приватної власності відповідачу ОСОБА_4, суд виходив з того, що майно вже перебуває під арештом, накладеним у ході примусового виконання судового рішення, позивачем не надано доказів щодо реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, позивачем не зазначено ні переліку належного відповідачу майна, ні його вартості, що унеможливлює встановити співмірність накладення арешту на це майне заявленим позовним вимогам.

З таким висновком суду слід погодитись, оскільки він відповідає вимогам закону та грунтується на матеріалах справи.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до ст. 152 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Пленум Верховного Суду України у п.4 постанови № 9 від 22 грудня 2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", зазначив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволені позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Встановлено, що позивачем не надано доказів щодо реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, не зазначено ні переліку належного відповідачу майна, ні його вартості.

Із матеріалів справи вбачається, що постановою Першого відділу ДВС ТМУЮ Тернопільської області накладено арешт на нерухоме майно відповідача.

Відповідно до пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судам цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, набрали законної сили.

Таким чином, з врахуванням встановлених судом обставин, суд першої інстанції обгрунтовано відмовив позивачу у задоволенні його заяви про забезпечення позову.

Ухвала суду є законна, обгрунтована, підстав для її скасування не має.

Керуючись ст.ст. 307, 312, 315 ЦПК України,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду від 10 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ на протязі двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області М.В. Ходоровський