АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження №22-ц/796/778/2016 Головуючий в 1 інстанції - Чех Н.А.
Доповідач - Желепа О.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Желепи О.В.

суддів Заришняк Г.М., Рубан С.М.

при секретарі Перетятько А.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 09 листопада 2016 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, як законного представника малолітньої ОСОБА_4, третя особа: Служба у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку, -

Заслухавши доповідь судді Желепи О.В., пояснення представника позивача та відповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою до ОСОБА_3, як законного представника малолітньої ОСОБА_4, третя особа: Служба у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку.

Обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що він зареєстрований та проживає в АДРЕСА_3. Він є власником особового рахунку житлової площі вказаної квартири, постійно сплачує рахунки за житлово-комунальні послуги, проводить та здійснює за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримує в порядку квартиру. Вказана квартира була отримана на підставі ордеру від 24.04.1973 року на сім'ю, яка складалася з нього (позивача), його дружини ОСОБА_5, їх сина ОСОБА_6 На даний час в спірній квартирі зареєстровано 4 особи: він (позивач), онук ОСОБА_7, невістка ОСОБА_8 та донька відповідачки ОСОБА_4. Фактично в спірній квартирі проживають та користуються нею три особи (за виключенням ОСОБА_4). За спірною адресою ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка є донькою його сина - ОСОБА_6 (помер ІНФОРМАЦІЯ_1), ніколи не проживала і не користувалася цим житлом, вона проживає зі своєю матір'ю ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1. Він (позивач) є інвалідом 1 групи, потребує постійного стороннього догляду та піклування, у нього тяжке матеріальне становище, багато коштів витрачає на медичні обстеження, ліки, несе всі необхідні витрати по утриманню житла, в тому числі і за ОСОБА_4, яка фактично не проживала і не проживає в квартирі. Відповідач ОСОБА_3 є працездатною особою, має можливість забезпечити належні умови проживання своєї доньки ОСОБА_4 за місцем свого фактичного проживання. Відповідач з ним (позивачем) не спілкується, на будь-які контакти не намагається йти, на дитину отримує пенсію по втраті годувальника, добровільно зняти дитину ОСОБА_4 з реєстраційного обліку по спірній квартирі відмовляється. У зв'язку з цим звернувся до суду з даним позовом, який обгрунтував статтею 71 ЖК України. В подальшому сторона позивача надала заяву про зміну підстав позовних вимог та просили суд на підставі ст.ст.71. 72. 107 ЖК України визнати ОСОБА_4, в інтересах якої діє ОСОБА_3, такою, що втратила право користування житлом за спірною адресою та зняти її з реєстраційного обліку у зв'язку з вибуттям на постійне місце проживання до матері ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 09.11.2016 року в задоволені позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3, як законного представника малолітньої ОСОБА_4, третя особа: Служба у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку - відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

В скарзі посилалася на те, що суду було надано акт від 15.07.2015 року, яким було підтверджено факт того, що за адресою: АДРЕСА_3 ОСОБА_4 зареєстрована, але фактично не проживає з 2006 року. Даний акт був складений та підписаний Начальником ЖЕД №407 КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва». Даний факт повторно був перевірений, внаслідок якого був складений додатковий Акт про не проживання ОСОБА_4 від 04.03.2016 року. Крім того на розгляд Дніпровського районного суду представником позивача додатково було надано акт про обстеження місця проживання та довідку форми 3, якими було встановлено, що ОСОБА_4 фактично проживає, але не зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1. Про те, вищевказані документи судом належним чином оцінені не були та при прийнятті рішення судом не враховані. Вказував, що під час судового засідання факт проживання ОСОБА_4 за адресою відмінною від реєстрації був підтверджений самою відповідачкою, яка при цьому вказала про факт їхнього вибуття до адреси АДРЕСА_1, ще в 2006 році та те, що в добровільному порядку зняти з реєстрації власну малолітню дитину не бажає, чим створює перешкоду позивачу у реалізації його громадянських прав. Проте, судом вказані обставини, документи та пояснення сторін враховані не були, що призвело до порушення та неправильного застосування норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача доводи скарги підтримав.

Відповідач доводи скарги заперечувала.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення в цій частині, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Статті 61-70 ЖК України передбачають і встановлюють порядок користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду.

Поряд з цим нормами глави 59 ЦК України, встановлюється порядок користування житлом за договором найму (оренди).

Особливим інститутом житлового права є збереження житла за тимчасово відсутніми. Порядок збереження житла за тимчасово відсутніми членами сім'ї наймача житла державного, комунального житлового фонду визначено ст. 71 ЖК України, а їхні права та обов'язки - ст. 78 ЖК України, які встановлюють випадки збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадинами.

Відповідно до ст. 71 ЖК України, за тимчасової відсутності наймача або членів сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк, за заявою відсутнього, може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Тимчасова відсутність особи може бути безперервною, але не повинна перевищувати шести місяців.

Згідно з п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 року у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції вважав встановленими такі обставини.

24.04.1973 року, спірна квартира була надана ОСОБА_2 (позивачу) та членам його сім'ї - дружині ОСОБА_5 та сину ОСОБА_6.

Встановлено, що дружина та син позивача померли. За життя сина позивача - ОСОБА_6 (помер ІНФОРМАЦІЯ_1), за місцем реєстрації останнього - АДРЕСА_3 були зареєстровані його діти - син від першого шлюбу ОСОБА_7 (ІНФОРМАЦІЯ_4) та дочка від другого шлюбу - ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_5). Крім позивача та вказаних дітей сина позивача, які є онуками позивача, в спірній квартирі з 2008 року зареєстрована невістка ОСОБА_8. Дані обставини підтверджені довідкою Ф-3, виданою 10.02.2016 року.

Як зазначалося вище, ОСОБА_4. ІНФОРМАЦІЯ_2 була зареєстрована в спірній квартирі 05.10.2006 року за місцем проживання та реєстрації свого батька - ОСОБА_6, який помер після народження дочки через п'ять місяців. На даний час дитині ОСОБА_4 виповнилося 10 років, дитина має лише одного законного представника - свою матір ОСОБА_3. Самостійно проживати, утримувати себе, доглядати за собою ОСОБА_4 у своєму 10-тирічному віці не має можливості, що в свою чергу свідчить про те, що вона не може проживати на даний час в спірній квартирі за місцем своєї реєстрації.

Мати дитини ОСОБА_4 - ОСОБА_3 з 2011 року зареєстрована в АДРЕСА_1. Дана квартира перебуває у приватній власності її матері, про що свідчить довідка Ф-3 від 17.08.2016 року. Тобто. ОСОБА_3 має реєстрацію в житловому приміщенні, до якого вона відношення не має. користування даним житлом відбувається за згодою власника і саме власник має право вирішувати питання щодо користування, реєстрації осіб у належному йому житлі. Враховуючи зазначене, є неможливим визначити місце реєстрації матері дитини та місце проживання за вказаною адресою самої дитини, як постійне незмінне місце проживання останньої.

Позивач посилається в обгрунтування своїх позовних вимог одночасно на ст.ст.71. 72 та ст.107 ЖК України.

В суді не оспорювався факт не проживання дитини ОСОБА_4 в спірній квартирі і з 2007 року та факт її проживання всі ці роки з її матір'ю ОСОБА_3 за різними адресами, а з 2011 року - в квартирі АДРЕСА_1.

В суді є встановленим та підтвердженим і те, що позивач вже звертався до суду з позовом про визнання дитини ОСОБА_4 такою, що втратила право користування спірною квартирою на підставі ст.107 ЖК України і відповідно до рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 27.02.2008 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 18.04.2008 року, позивачу було відмовлено в задоволенні його позовних вимог, у зв'язку з відсутністю доказів та у зв'язку з тим, що дитина ОСОБА_4, враховуючи її вік, не може проживати в спірній квартирі без матері ОСОБА_3

На даний час дитина ОСОБА_4 має вік - 10 років, і як зазначалося вище не може самостійно проживати в спірній квартирі, а її мати та позивач перебувають у неприязних стосунках, що унеможливлює проживання з дитиною її матері в спірній квартирі. Судом враховується і те. що відразу після прийняття судом рішення по аналогічному позову в 2008 році, в спірній квартирі зареєструвалася невістка позивача ОСОБА_8

Оцінивши надані сторонами докази, суд встановив, що відповідачка не проживає на спірній житловій площі з поважних причин, а тому вона не може бути визнана такою, що втратила право на житло.

Дослідивши, надані суду докази, колегія суддів дійшла висновку, що вищенаведені обставини справи, які суд вважав встановленими є доведеними.

Висновок суду про відсутність правових підстав для задоволення позову відповідає цим обставинам та вимогам Закону.

Доводи представника позивача, про те, що суд не надав належної оцінки доказам не відповідають дійсності, так як суд таку оцінку надав, та вірно встановив, що неповнолітня відповідач не проживає в спірній квартирі з поважних причин.

При цьому суд вірно визначив , що основною причиною не проживання в спірній квартирі є неповнолітній вік останньої, а тому вона сама не може визначати місце свого проживання.

Щодо визнання неповнолітньої, такою, що втратила право на житло за місцем проживання її покійного батька в силу ст. 107 ЖК України, то суд правомірно виходив з того, що обставини не проживання за вказаною нормою вже перевірялись в судовому порядку, і судом було встановлено, що проживання неповнолітньої зі своєю матір'ю в квартирі, яка матері на праві власності не належить, не свідчить про те, що неповнолітня має інше постійне місце проживання, яке вона змінила, та у зв'язку з цим може бути визнана такою, що втратила право на житло в спірній квартирі.

При цьому суд вірно виходив з того, що власник квартири, в якій зараз проживає відповідач зі своєю матір'ю на власний розсуд визначає , та надає право на житло в своїй власності.

Так як неповнолітня не зареєстрована за згодою власника в іншій квартирі, визнання її такою, що втратила право на житло, за адресою проживання її покійного батька, буде порушувати її конституційне право на житло.

При цьому не можна не враховувати, що неповнолітня дитина не може на даний час сама обирати житло, в якому їй жити, а тому її не проживання в спірній квартирі відбувається поза її волею тобто з поважних причин.

При досягненні повноліття відповідачка матиме можливість визначитись з місцем свого постійного проживання.

Та обставина, що неповнолітня не несе витрат за житло, право на яке за нею зберігається, не може бути підставою для позбавлення її цього житла.

При цьому колегія роз'яснює, що особи, які несуть витрати за відповідача на житло мають право звернутись до матері останньої з позовом про відшкодування їм цих витрат, які припадають на неповнолітню особу.

Інші доводи висновків суду першої інстанції не спростовують.

Рішення постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги та його скасування немає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 09 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20-ти днів з дня набрання нею законної сили

Головуючий Судді: