Провадження №: 2/752/1276/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.01.2017 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Плахотнюк К.Г.

за участі секретаря судового засідання Веременко Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої злочином,

встановив:

19.04.2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої злочином до ПрАТ «СК «ВУСО».

В обґрунтування заявлених вимог позивачем зазначено, що 02.02.2016 року в м. Києві на перехресті вулиці Симиренка та вулиці Булгакова, на пішохідному переході, мала місце дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 та ОСОБА_4, внаслідок якої остання від спричинених тілесних ушкоджень загинула на місці дорожньо-транспортної пригоди. Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 15.04.2016 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Обов'язкова цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 була застрахована у ПрАТ «СК «ВУСО», що підтверджується полісом АЕ/6067618 від 29.09.2015 року, котрий діяв на момент дорожньо-транспортної пригоди. 12.03.2016 року звернувся до ПрАТ «СК «ВУСО» з заявою на виплату страхового відшкодування за шкоду, заподіяну життю і здоров'ю у розмірі 90 308, 01 грн., додавши до зазначеної заяви всі необхідні документи, що підтверджували витрати про відшкодування яких йшлося у заяві. 22.07.2016 року ПрАТ «СК «ВУСО» було перераховано на його рахунок 8 749, 33 грн. страхового відшкодування, а 15.08.2016 року ще 13 468, 32 грн., що в загальному склало 22 217, 65 грн. Однак, з виплаченим розміром страхового відшкодування не погоджується, посилаючись на норми ст. 27, п.п. «г», «ґ» п. 41.1., п.п. «в» п. 41. ст. 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 1 200 ЦК України просив стягнути на його користь з ПрАТ «СК «ВУСО» 68 090, 36 грн., що складається з 52 200, 00 грн. розміру страхового відшкодування, який має бути виплачено на його користь на виконання ст. 1200 ЦК України, як утриманцю потерпілої ОСОБА_4, 17 400, 00 грн. моральної шкоди та 20 708, 01 грн. витрат на поховання та надгробного пам'ятника. Оскільки 22 217, 65 грн. було відшкодовано страховиком, невідшкодованою залишилася сума у розмірі 68 090, 36 грн., також просив покласти на відповідача понесені судові витрати по сплаті судового збору при зверненні до суду з позовом.

У судовому засіданні, позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_5 підтримали заявлені вимоги, просили задовольнити позов з зазначених у позовній заяві підстав.

Представник відповідача ПрАТ «СК «ВУСО», будучи присутньою у судовому засіданні, заперечувала проти позову у повному обсязі. Стверджувала, що вимоги позивача ОСОБА_1 про стягнення на його користь з відповідача ПрАТ «СК «ВУСО» 52 200, 00 грн. не підлягають задоволенню, з огляду на те, що ОСОБА_1, є сином потерпілої ОСОБА_4, який на час смерті його матері не перебував на утриманні останньої, є працездатною особою, оскільки з 19.08.2002 року по теперішній час працює у Департаменті культури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), його посадовий оклад складає 3 274, 00 грн. Відповідно, ОСОБА_1 не є непрацездатною особою, на час смерті своєї матері працював та отримував заробітну плату, а тому вимога останнього про виплату на його користь страхового відшкодування у розмірі 52 200, 00 грн. на виконання вимог ст. 1 200 ЦК України, не підлягає задоволенню. Визнала, що ОСОБА_1 має право на відшкодування моральної шкоди за правилами ст. 27 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», однак визначений ним розмір є не правильним, оскільки загальний розмір моральної шкоди становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Станом на дату настання страхового випадку, розмір мінімальної заробітної плати становив 1 378 грн., а тому максимальний розмір моральної шкоди становив 16 536, 00 грн., що і був виплачений ОСОБА_1 15.08.2016 року страховою компанією у розмірі 13 536, 00 грн. за мінусом 3 000, 00 грн., які на відшкодування моральної шкоди сплачені позивачу ОСОБА_3 відповідно до вироку Святошинського районного суду м. Києва від 15.04.2016 року. Щодо вимог позивача про відшкодування ПрАТ «СК «ВУСО» витрат на поховання, зазначила, що чинним законодавством України встановлено граничний розмір страхового відшкодування, який виплачується потерпілій особі, що здійснила витрати на поховання, виготовлення та встановлення пам'ятника. За даними чеку КМКБ СМЕ № за послуги моргу на суму 235, 20 грн., останній датований 01.02.2016 року о 08:24, у той час, як страховий випадок настав 02.02.2016 року о 17:45, тобто зі спливом більш як тридцяти трьох годин з моменту видачі чеку, а тому, ці витрати не підлягають компенсації зі сторони страховика. Щодо накладної № 1 на поминальний обід на суму 10 327, 50 грн. та чеку за продукти на суму 1 317, 51 грн., то відповідно до пункту 27.4. ст. 27 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред'явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку, а Законом України «Про поховання та похоронну справу», передбачено, що відшкодуванню підлягають тільки витрати на поховання, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству. Витрати на поминальний обід померлого не є витратами на його поховання, не підлягають відшкодування страховиком. Щодо чеків від 03.02.2016 року на суму 274, 00 грн., від 12.02.2016 року на суму 73, 00 грн., від 02.02.2016 року на суму 8 485, 00 грн., зазначила, що відповідно до положень пункту 25 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 року № 4, при вирішенні спорів про страхове відшкодування суди повинні застосовувати положення Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» та враховувати відповідні роз'яснення, надані в постанові Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (з відповідними змінами та доповненнями). Постановою правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 03.10.2008 року № 45 «Про витрати на поховання та пов'язані з цим ритуальні послуги у разі смерті потерпілого від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання» встановлюються граничні розміри витрат на поховання потерпілого та пов'язаних з цим ритуальних послуг. Відповідно до положень зазначеної вище Постанови, витрати на поховання визначаються з фактичної вартості, але з урахуванням граничної вартості даних витрат у відповідній місцевості. Зокрема, в місті Києві граничний розмір витрат на копання могили становить 143 грн. (в накладній 800 грн.), труни - 485 грн. (в накладній 2 600 грн.), транспортне супроводження - 700 грн. (катафалк та автобусне супроводження) (в накладній 2 000 грн.), поховальні обряди - цивільні та релігійні поховальні обряди (ритуал, свічки, молитвеники, хустки, вінки, траурні стрічки та інше) - 637 грн. (в квитанціях 3 432 грн. (хрест 370 грн., покривало 215 грн., поховальний набір 40 грн., рушник - 50 грн., хустки - 600 грн., платочки (мал.) - 40 грн., свічки - 40 грн., свічки - 100 грн., платочки (вел.) - 80 грн., поховання - 600 грн., вінок - 500 грн., корзина - 450 грн., рамка - 65 грн., фото - 34 грн., рамка - 125 грн., кадрування - 5 грн., сканування - 5 грн., ретуш - 40 грн., поминай - 15 грн., рамка - 50 грн., скан фото - 8 грн.). Таким чином, витрати на поховання, які повинні бути відшкодовані позивачу, складають: 20 708, 01 грн. (загальна сума) - 235, 20 грн. (послуги моргу) - 11 645, 01 грн. (поминальний обід) - 6 867 грн. (описані вище виключення) = 1 960, 80 грн. Крім того, 21.07.2016 року страховиком прийнято рішення про виплату, а 22.07.2016 року виплачено на користь ОСОБА_1 8 793, 30 грн. страхового відшкодування, що підтверджується страховим актом № 3902-24 від 21.07.2016 року та платіжним дорученням № 11823 від 22.07.2016 року. Тобто, витрати на поховання в розмірі 20 708, 01 грн., які просить стягнути з ПрАТ «СК «ВУСО» позивач ОСОБА_1 є значно завищеними та необґрунтованими.

З урахуванням викладених заперечень, просила відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1, його представника, заперечення представника відповідача ПрАТ «СК «ВУСО», дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що заявлені вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що 02.02.2016 року в м. Києві на перехресті вулиці Симиренка та вулиці Булгакова, на пішохідному переході, мала місце дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 та ОСОБА_4, внаслідок якої остання від спричинених тілесних ушкоджень загинула на місці дорожньо-транспортної пригоди.

Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 15.04.2016 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Потерпілим від злочину є ОСОБА_1 (а.с. 10-11).

Обов'язкова цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Деу Ланос» д.н.з. НОМЕР_1 була застрахована у ПрАТ «СК «ВУСО», що підтверджується полісом АЕ/6067618 від 29.09.2015 року, що був чинний на момент дорожньо-транспортної пригоди.

12.04.2016 року ОСОБА_1, який є сином загиблої ОСОБА_4 звернувся до ПрАТ «СК «ВУСО» з заявою на виплату страхового відшкодування за шкоду, заподіяну життю і здоров'ю внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 02.02.2016 року (а.с. 4).

На виконання умов договору обов'язкової цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів - поліс АЕ/6067618 від 29.09.2015 року, ПрАТ «СК «ВУСО» 22.07.2016 року було сплачено позивачу 8 749, 33 грн. страхового відшкодування, а 15.08.2016 року додатково 13 468, 32 грн. страхового відшкодування, що в загальному склало 22 217, 65 грн. (а.с. 39).

Зазначені обставини також підтверджуються наданими представником відповідача ПрАТ «СК «ВУСО» документами, а саме: страховим актом № 3902-24 за Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/6067618 від 29.09.2015 року, доповненням № 1 до страхового акту № 3902-24 за Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/6067618 від 29.09.2015 року, платіжними дорученнями № 11823 від 22.07.2016 року та № 13396 від 15.08.2016 року (а.с. 37, 38, 39).

Звертаючись до суду з позовом, позивач ОСОБА_1 не погоджується з виплаченим йому розміром страхового відшкодування, посилаючись на норми ст. 27, п.п. «г», «ґ» п. 41.1., п.п. «в» п. 41. ст. 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 1 200 ЦК України та просив стягнути на його користь з ПрАТ «СК «ВУСО» недоплачену, на його ж думку, суму страхового відшкодування у розмірі 68 090, 36 грн.

Обґрунтовуючи зазначені вище вимоги, позивач зазначає про те, що страховою компанією мало би бути виплачено на його користь 52 200, 00 грн. розміру страхового відшкодування на виконання ст. 1200 ЦК України, як утриманцю потерпілої ОСОБА_4, 17 400, 00 грн. моральної шкоди та 20 708, 01 грн. витрат на поховання та надгробного пам'ятника, що разом становить 90 308, 01 грн. Однак, з урахуванням того, що 22.07. та 15.08.2016 року ПрАТ «СК «ВУСО» було відшкодовано на його користь в загальному 22 217, 65 грн., невідшкодованою залишилася сума у розмірі 68 090, 36 грн., а вимоги щодо витрат на зведення надгробного пам'ятника не підтверджені належними доказами.

За правилами ч. 27.2. ст. 27 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Відповідно до ст. 1200 ЦК України, у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, є сином потерпілої ОСОБА_4, яка загинула внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 02.02.2016 року в м. Києві на перехресті вулиці Симиренка та вулиці Булгакова, на пішохідному переході.

За даними відповіді директора Департаменту культури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), на адвокатський запит представника ПрАТ «СК «ВУСО», ОСОБА_1 з 19.08.2002 року по теперішній час працює у Департаменті культури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), його посадовий оклад становить 3 274, 00 грн.

Отже, ОСОБА_1 не був непрацездатною особою, на час смерті його матері працював та отримував заробітну плату, а тому вимога останнього про виплату на його користь страхового відшкодування у розмірі 52 200, 00 грн. на виконання вимог ст. 1 200 ЦК України, не підлягає задоволенню.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 в частині стягнення моральної шкоди у розмірі 17 400, 00 грн., такі вимоги також не підлягають задоволенню судом з огляду на наступне.

За правилами ч. 27.3. ст. 27 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» від 25.12.2015 року, було встановлено мінімальну заробітну плату у розмірі 1 378, 00 грн.

Відповідно, максимальний розмір моральної шкоди, який підлягав відшкодуванню становить (1 378, 00 х 12 = 16 536, 00) 16 536, 00 грн.

ПрАТ «СК «ВУСО» 15.08.2016 року на відшкодування моральної шкоди виплатило ОСОБА_1 13 536, 00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 13396 від 15.08.2016 року (а.с. 39), а невідшкодована ПрАТ «СК «ВУСО» частина моральної шкоди у розмірі 3 000, 00 грн. була відшкодована ОСОБА_3, що визнано у судовому засіданні позивачем ОСОБА_1, відповідно вимоги останнього про відшкодування йому моральної шкоди у розмірі 17 400, 00 грн. не підлягають задоволенню судом.

За правилами п. 27.4. ст. 27 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред'явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Відповідно до змісту ст. 979 ЦК України та п. 27.1. ст. 27 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», право на одержання передбаченої договором страхової виплати має потерпілий, який є вигодонабувачем за договором страхування. У разі смерті потерпілого, особи, які взяли на себе витрати з його поховання, мають право на відшкодування таких витрат. При цьому, під витратами на поховання маються на увазі витрати на забезпечення комплексу заходів та обов'язкових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом у могилу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству. Понесені на організацію поминального обіду затрати не відносяться до витрат з поховання, які відповідно до Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відшкодовує страховик.

Заявлені позивачем ОСОБА_1 вимоги про стягнення на його користь витрат на поховання, що підтверджені фіскальним чеком КМКБ СМЕ № від 01.02.2016 року за послуги моргу на суму 235, 20 грн.; накладною № 1 на поминальний обід на суму 10 327, 50 грн. та фіскальним чеком за продукти на суму 1 317, 51 грн. не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду (а.с. 5, 6, 7).

Суд не приймає до уваги, понесені позивачем витрати за послуги моргу на суму 235, 20 грн., тому як наданий на підтвердження цих витрат фіскальний чек КМКБ СМЕ № датований 01.02.2016 року о 08:24, не стосується страхового випадку, що став причиною смерті ОСОБА_4

Щодо відшкодування витрат на організацію поминального обіду у розмірі 11 645, 01 грн. та 1 317, 51 грн., які були витрачені позивачем на придбання продуктів харчування для поминального обіду, то ці витрати відповідно до правил абз. 13 ст. 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу», якою визначено, що поховання померлого - це комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству, не є витратами на поховання, а тому не підлягають відшкодуванню.

Не можуть бути прийняті до уваги і надані позивачем на підтвердження зазначених вимог фіскальні чеки від 03.02.2016 року на суму 274, 00 грн., від 12.02.2016 року на суму 73, 00 грн., від 02.02.2016 року на суму 8 485, 00 грн. з огляду на наступне.

Відповідно до положень пункту 25 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 року № 4, при вирішенні спорів про страхове відшкодування суди повинні застосовувати положення Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» та враховувати відповідні роз'яснення, надані в постанові Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (з відповідними змінами та доповненнями).

Постановою правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 03.10.2008 року № 45 «Про витрати на поховання та пов'язані з цим ритуальні послуги у разі смерті потерпілого від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання» встановлюються граничні розміри витрат на поховання потерпілого та пов'язаних з цим ритуальних послуг.

Відповідно до положень зазначеної вище постанови, витрати на поховання матері позивача визначені відповідачем з фактичної вартості, але з урахуванням граничної вартості даних витрат у відповідній місцевості.

На підставі викладеного, керуючись, ст. ст. 979, 1 200 ЦК України, Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Законом України «Про поховання та похоронну справу», Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», Законом України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» від 25.12.2015 року, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (з відповідними змінами та доповненнями), Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 року № 4, ст. ст. 10, 11, 60, 61, 88, 147, 212, 213-215, 218 ЦПК України, суд, -

вирішив:

позовні вимоги ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої злочином, залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем Апеляційному суду м. Києва через Голосіївський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Плахотнюк К.Г.