Категорія: 48 Доповідач: Киця С. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Киці С.І.,

суддів - Данилюк В.А., Шевчук Л.Я.,

секретар Вергун Т.С.,

з участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

представника органу опіки та піклування Шульгана Ф.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зміну місця проживання дитини за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_3 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 травня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 03.12.2015р. звернувся в Луцький міськрайонний суд з позовом до ОСОБА_3 про зміну місця проживання дитини. Позовні вимоги мотивує тим, що позивач є батьком малолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. 21.05.2012 року шлюб між ним та ОСОБА_3 розірвано. Рішенням Луцького міськрайонного суду від 15.11.2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Волинської області від 27.01.2014р., визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_6 з матір'ю ОСОБА_3 в м.Луцьк по вул.Словацького, 16/2. Рішенням Луцького міськрайонного суду від 30.05.2014 року зобов'язано ОСОБА_3 не чинити перешкод в особистому спілкуванні батька з малолітнім сином та вихованні ним дитини, визначено спосіб участі батька у вихованні та спілкуванні з сином ОСОБА_6 19.09.2014року постановою старшого державного виконавця відкрито виконавче провадження з примусового виконання рішення суду від 30.05.2014 року, виконавчі дії не були проведені 26.09.2014 року, так як ОСОБА_3 не дала побачитись з сином, у зв'язку з чим на неї було накладено штраф. В подальшому виконавцем проводилось виконання рішення суду, але відповідач і надалі рішення суду не виконувала, про що було складено відповідні акти від 12.12.2014 року, 25.09.2015 року, 30.10.2015 року, 27.11.2015 року. Просив суд змінити визначене з матір'ю місце проживання малолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, за адресою АДРЕСА_1, та визначити місце проживання малолітньої дитини-ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з батьком ОСОБА_1, який постійно проживає за адресою АДРЕСА_2, передати малолітню дитину ОСОБА_6 для проживання разом із батьком ОСОБА_1, за адресою АДРЕСА_2.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 травня 2016 року позов задоволено. Змінено місце проживання малолітнього ОСОБА_6,ІНФОРМАЦІЯ_1 з АДРЕСА_1, передавши його батькові ОСОБА_1 з визначенням постійного місця проживання АДРЕСА_2.

Відповідач ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу на зазначене рішення суду. Вважає рішення незаконним та необгрунтованим, так як прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить суд скасувати рішення в даній справі та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 ухиляється від виконання рішення Луцького міськрайонного суду від 30.05.2014 року про визначення порядку здійснення другим з батьків свого права на особисте виховання дитини.

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі до 21 травня 2012 року. Від спільного подружнього життя у них народився син ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 15 листопада 2013року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_6 разом з матір'ю ОСОБА_3, яка зареєстрована та проживає в АДРЕСА_1.

19.09.2014 року постановою старшого державного виконавця відкрито виконавче провадження з примусового виконання рішення суду від 30.05.2014 року про визначення ОСОБА_1 способу участі у вихованні та спілкуванні з сином, одночасно повідомлено ОСОБА_3 про проведення виконавчих дій. 24.09.2014 року ОСОБА_3 отримала рекомендоване повідомлення про проведення виконавчих дій. Відповідно до акту державного виконавця від 26.09.2014 року рішення Луцького міськрайонного суду від 30.05.2014 року не виконано, ОСОБА_3 не дала побачитись ОСОБА_1 з сином ОСОБА_6 На ОСОБА_3 26.09.2014 року накладено штраф в розмірі 170грн., 24.10.2014 року повторно накладено штраф у розмірі 340 грн. Аналогічні акти складено державним виконавцем 12.12.2014року, 25.09.2015року, 30.10.2015року та 27.11.2015року. Побачення батька з дитиною відбулося лише 29.04.2016 року.

Службою у справах дітей Луцької міської ради надано письмовий висновок про зміну місця проживання дитини №15 від 22.02.2016р. відповідно до якого доцільно змінити місце проживання малолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 і визначити його за місцем проживання його батька ОСОБА_1 Рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради №147-1 від 02.03.2016року затверджено висновок служби у справах дітей від 22.02.2016р. №15 «Про зміну місця проживання дитини» та визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 і за місцем проживання його батька ОСОБА_1

Відповідно до ч. 1 ст.3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Стаття 141 СК України визначає, що мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, чи розірвано шлюб і чи проживають вони разом чи окремо.

Відповідно до ст.153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Згідно ч.2,4 ст.159 СК України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. У разі ухилення від виконання рішення суду особою, з якою проживає дитина, суд за заявою того з батьків, хто проживає окремо, може передати дитину для проживання з ним.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Відповідач ухилялась від виконання рішення суду про визначення способу і порядку здійснення позивачем права на спілкування з дитиною.

Разом з тим висновки суду першої інстанції не є беззаперечними і судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи.

Частина 4 статті 159 СК України передбачає право суду, а не обов'язок передати дитину для проживання тому з батьків, хто проживає окремо у разі ухилення від виконання рішення суду.

При вирішенні цього спору слід враховувати як сам факт ухилення від виконання рішення суду щодо способів участі у вихованні одного з батьків, так і інші обставини, а саме інтереси дитини, її вік, прихильність до кожного з батьків.

Колегією суддів не встановлені і у висновку органу опіки та піклування не зазначено виняткових обставин, які б давали підстави для розлучення дитини з матір'ю.

Відповідно до висновку №3276/3277/3278 від 29.12.2016р. судової психологічної експертизи Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз на час освідчення ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 виражає прихильність до обох батьків; для забезпечення найсприятливіших умов здорового розвитку, ОСОБА_6 потребує спілкування та виховного впливу обох батьків. ОСОБА_6 психологічно доцільніше проживати з матір'ю ОСОБА_3; відібрання дитини від матері проти його волі стало б інтенсивною психологічною травмою для хлопчика, оскільки у внутрішньому психологічному сприйнятті дитини це насильницька втрата найближчої та най значимішої людини, втрата захищеності та опори. Такого роду травматизація може мати як віддалені, так і безпосередні наслідки для психіки дитини.

Отже, виходячи з інтересів дитини, а саме що розлучення з матір'ю може негативно вплинути на психологічний стан дитини, колегія суддів прийшла до висновку про відмову у зміні місця проживання малолітнього ОСОБА_6

Рішення суду першої інстанції слід скасувати і ухвалити нове рішення про відмову в позові відповідно до вимог ст.309 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 травня 2016 року в даній справі скасувати та ухвалити нове.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зміну місця проживання дитини відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді: