Дніпровський районний суд м.Дніпродзержинська
Справа № 209/3453/16-ц
Провадження № 2/209/125/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" березня 2017 р. Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Лобарчук О.О.

при секретарі Золотих Л.М.

за участі представника позивача- адвоката ОСОБА_1

представника відповідача- адвоката ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, Приватний нотаріус Дніпродзержинського міського нотаріального округу ОСОБА_6, про визнання договору дарування недійсним ,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом , в якому просить визнати договір дарування квартири № 87 у будинку № 38 по б-ру Будівельників в м.Дніпродзержинську Дніпропетровської області від 21.10.2004 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_8, посвідченим нотаріусом ОСОБА_9 - недійсним.

В обґрунтування своєї заяви вказала, що 14.10.1996 року ОСОБА_7 - її мати, стала власником квартири АДРЕСА_1 за договором купівлі-продажу. Вказана квартира була придбана за її кошти. Договір купівлі-продажу квартири не був оформлений на неї, так як вона мала намір проживати в іншій частині України. В їх сімї всі розуміли, що квартира належить їй. Сімейні обставини так склалися, що вона стала проживати в м.Дніпродзежинську. Спірну квартиру вони не переоформляли на неї, оскільки вона була єдиним спадкоємцем, а їхня сімя проживала в злагоді. 18.02.2000 року вона зареєструвалася у спірній квартирі. В указаній квартирі проживала та згодом, пізніше була зареєстрована 26.03.2004 року її дочка від першого шлюбу - ОСОБА_5.

24.07.2003 року вона уклала шлюб з ОСОБА_8, який також був зарєстровний в указаній квартирі.

Таким чином вони стали в чотирьох проживати в спірній квартирі № 87 по бульвару Будівельників, в будинку № 38 а м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області, а саме: її мати та власник квартри ОСОБА_7, вона- Петроченко ОСОБА_10, її дочка - ОСОБА_5, її чоловік - ОСОБА_8.

У її матері - ОСОБА_7 загострилися хвороби і вона починаючи з 03.01.2003 року майже без вихідно лікувалася в 9-й міській лікарні м. Дніпродзержинська з основним діагнозом лейкемія (рак крові). У неї також були часті головні болі, які супроводжувалися приступами.

Вона постійно, щоденно, здійснювала догляд за своєю матірю, намагаючись створити необхідні умови для її одужання. Окрім того, загострилися хвороби у її чоловка ОСОБА_8, який хворів на відсутність зорових функцій і ще з 1999 року йому було проопероване ліве око. Його хвороби потребували постійного лікування, витрат, догляду. Під час свядкування, вона невзначай, повідомила всіх членів сімї, про те , що має намір оформити в майбутньому спірну квартиру на ОСОБА_5

Проти вказаного ніхто не заперечував.

Оскільки ліки були дорогими, а тривалий догляд вимагав витрат, вона вимушена була працювати. 24.02.2004 року вона влаштувалася оператором звязку на підприємство «Укртелеком», щоб бути як можливо ближче до хворої матері. Умови роботи дозволяли їй навідувати матір вдень, в робочий час.

В травні 2004 року комісією МСЕК була установлена 2-га група інвалідності її чоловікові- Петроченко С.М. з діагнозом: вікритокутова 1VВ глаукома правого ока та відкритокутова 111А оперована глаукома лівого ока. Відповідно ОСОБА_8 стояв на диспансерному обліку.

Вказане не дозволяло останньому працювати.

ОСОБА_8 дуже боявся, що вказані хвороби можуть привести до сліпоти та бажав здійснити дорого стоячі операції, хоча передумов для цього не було, але він дуже панікував, не зважаючи на обнадійливі прогнози лікарів. Він хотів перестрахуватися.

У їхній сімї звісно коштів на операції не було та і направлення на здійснення вказаних операцій лікарі, які здійснювали диспансерний облік, відмовлялися надавати.

Несподівано до нас зачастила в гості свекруха - мати чоловіка і відповідач ОСОБА_4, хоча раніше вона ніколи до нас не приходила в гості, трималася поодаль , проживала та проживає на теперішній час у власній квартирі та заміському власному будинку.

Більше того, вона, свекруха, з її чоловіком навіть стала провідувати її матір - ОСОБА_7 в лікарні. На її запитання , чоловік повідомив, що хворі люди дуже добре розуміють один одного. Стан здоровя її матері ОСОБА_7 все погіршувався. Вона майже не виходила з лікарні. Чоловік також їздив на консультації до лікарів та часто зустрічався зі своєю матірю у якогось нотаріуса. Вона думала, що це повязано з грошима для лікування зору чоловіка, які його мати могла отримати від продажу свого майна.

Пролікувавшись на стаціонарі з 03.01.2003 року майже без перерви, 03.03.2005 року ОСОБА_7 померла в 9-й міській лікарні м.Дніпродзержинська з діагнозом : хр. Лімфотична лейкемія 3 стадія.

Вона не зверталася до нотаріуса з заявою при прийняття спадщини, оскільки була єдиним спадкоємцем і прийняла спадщину шляхом проживання на момент смерті матері в квартирі АДРЕСА_2 та проживає до теперішнього часу .

03.01.2016 року її чоловік - ОСОБА_8 помер.

Вона звернулася з заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса ОСОБА_11 та була дуже здивована, що квартира АДРЕСА_3 належить на праві власності її чоловікові на підставі договору дарування, який був укладений 21.10.2004 року між її матір'ю ОСОБА_7,(яка в той час знаходилася на стаціонарному лікуванню в 9-й міській лікарні тяжко хворіючи) та її чоловіком ОСОБА_8

Нотаріус ОСОБА_12 своїм листом від 04.07.2016 року за № 223/01-16 повідомила їй, що може видати свідоцтво на право власності в порядку спадкування за законом на 1/2 частину вказаної квартири бо на іншу частину квартири має право мати мого чоловіка -ОСОБА_4

Своїм листом від 12.08.2016 року за № 1 -06/52 головний лікар тепер уже комунального закладу «Дніпродзержинська міська лікарня № 9» Дніпропетровської обласної ради» повідомив, що нотаріус дійсно приходив 21.10.2004 року до хворої ОСОБА_7

Своїм листом від 11.08.2016 року від 01 -01 /1028 головний лікар Комунального закладу охорони здоровя Дніпродзержинської міської ради Центр первинної медико-санітарної допомоги № 1» повідомив, що ОСОБА_8 знаходився на диспансерному обліку з січня 2004 р. по січень 2016 р., що мав інвалідність 2-ї гр. і що ліве око проопероване в 1999 р. в звязку з глаукомою, а пізніше проопероване праве око також в звязку з глаукомою.

В договорі дарування від 21.10.2004 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_8М квартири вказане не було зазначено. Тобто було скрито, що вказана угода була здійснена в 9-й міській лікарні м. Дніпродзержинська, а сторона договору - ОСОБА_7 була тяжко та безнадійно хвора на рак крові. Їй стало відомо що, для переоформлення квартири ОСОБА_4 запросила свою знайому та подругу, допомогою якої вона неодноразово користувалася - приватного нотаріуса ОСОБА_6. Договір дарування був укладений в 9-й міській лікарні, куди був запрошений вказаний нотаріус. Згодом ОСОБА_8 обмовився , що не продає квартиру так як зір його устаткувався . Таким чином ОСОБА_8 зі своєю матірю ОСОБА_4 користуючись тяжкою хворобою - раком крові та безнадійним станом ОСОБА_7 навмисно обдурили її в тому, що ОСОБА_8 загрожує сліпота, що для вилікування останнього потрібні кошти для операцій хоча в у вказаному не було потреби - умовили ОСОБА_7 подарувати спірну квартиру.

Позивачка ОСОБА_3 пітримала позовні вимоги повністю , послалася на обставини, викладені в позовній заяві, та додатково пояснила, що її мати мала у власності ще квартиру за адресою: м. Кам'янське. б-р Будівельників , 49-5. Там вона і мешкала. Але коли почала хворіти , то мешкала у спірній квартирі з нею та ОСОБА_8 з 2003 року. Після смерті її чоловіка ОСОБА_8, вона почала перебирати документи, щоб оформити спадщину після матері та виписати ОСОБА_8. Тоді саме вона й знайшла договір дарування . Весь час, коли вона мешкала із чоловіком, вона піклувалася про нього, він не працював, мав інвалідність по зору , отримував невелику пенсію. Також вона лікувала чоловіка. В 2003 році вона прописала ОСОБА_8, оскільки на час придбання нею квартири, ОСОБА_8 був одружений. Свою квартиру ОСОБА_8 залишив колишній дружині та синові. Його виписали і він не був ніде прописанирпй. Її мати тоді і прописала ОСОБА_8 у спірній квартирі. Договір дарування був укладений у 2004 році. Вважає, що мати навіть не могла їй сказати, оскільки останні 4 місяці вона сильно хворіла і не могла нормально говорити.Свекров- відповідачка по справі привезла до її матері у лікарню нотаріуса, яка була її знайомою та оформили цей договір дарування. Після смерті матері вона не оформлювала спадщину, так як у неї не було коштів на це. Вважала, що це її квартира і так, оскільки вона була там прописана. Щодо того, що всі особові рахунки були оформлені на чоловіка, то він це міг зробити, коли прописувався. Коли її чоловік виписував її доньку ОСОБА_5, то вона про дізналася пізніше, при розгляді справи вона не була присутня.

Представник позивачки - ОСОБА_1, який діє на підставі договору про надання правової допомоги № 05/07/16 від 05.07.2016 року, підтримав вимоги позивачки та просить їх задовольнити повністю.

Відповідачка ОСОБА_4 позовні вимоги не визнала та вказала, що мати позивачки мала півроку, щоб пояснити позивачці- своїй донці про те, що вона уклала договір дарування на ім'я її зятя - ОСОБА_8. Вона сама не приймала участь при укладенні договору . Але вона знала, що був укладений договір, особисто вона про існування договору позивачці не казала. Коли позивачка приходила до матері у лікарню, то їй хворі казали, що був нотаріус і оформляли договір. Вона питала у нотаріуса, чому не вказано у договорі про те, що він укаладався у лікарні, але та сказала, що на той час таких вимог не було. Її син ОСОБА_8 у 1996 році був успішним приватним підприємцем, у нього були гроші і він мав можливість купити квартиру. Просто не міг на себе оформити, оскільки був одружений.

Представник відповідачки - ОСОБА_13 , яка діє на підставі угоди про надання правової допомоги та представницьких повноважень від 01.11. 2016 року, в судовому засіданні позов не визнали, надали суду заперечення проти позову в яких просили застосувати строк позовної давності та відмовити суд у задоволенні позову на підставі ст. 267 ЦК України.

Треті особи: ОСОБА_5 та приватний нотаріус Дніпродзержинського міського нотаріального округу ОСОБА_9 в судове засідання не зявилися. Надали суду заяви про розгляд справи у їх відсутності. (а.с.55, 56).

В судовому засіданні свідки ОСОБА_14, ОСОБА_15 та ОСОБА_16 надали аналогічні пояснення стосовно того, що їм було відомо про те, що мати позивачки - ОСОБА_7 подарувала ОСОБА_8 квартиру. Але повідомили, що розмові ці були не в присутності ОСОБА_15, про те, чи знала ОСОБА_3 про існування договору дарування , вони не знають.

Свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні пояснив, що він рідний брат позивачки . Йому відомо, що квартиру ОСОБА_3 купила за свої гроші. Квартиру оформили на мати. В квартирі мешкали ОСОБА_3 та її чоловік ОСОБА_8 . Мати захворіла та лежала у лікарні і в той час мешкала у ОСОБА_3 та ОСОБА_8. Знає також, що ОСОБА_8 мав захворювання очей. При зустрічах він казав, що потрібні кошти на лікування. Казав, що потрібно зробити операцію і заводив розмову про можливу продажу квартири. Він знав про те, що квартиру мати хотіла залишити його сестрі ОСОБА_3. Про існування договору дарування він дізнався зі слів сестри після смерті її чоловіка ОСОБА_8. Квартира за адресою б-р Будівельників 49-5 також належала його матері. Після смерті матері ця квартира за спадщиною перейшла до їх батька. Після смерті батька цю квартиру успадкував він. Щодо квартири за адресою : б - р Будівільників 38-87, то він не приймав спадщину.

Свідок ОСОБА_18 в судовому засіданні пояснила, що вона знає ОСОБА_8 з 1992 року. Знаєє також, що у нього були проблеми із бізнесом, колишньою дружиною та здоров"ям. Вони дружили родинами. ОСОБА_19 купила квартиру в 1996 році, записала квартиру на свою мати, оскільки, як вона вважає, були проблеми у ОСОБА_8 з бізнесом та колишньою дружиною. Вважає, що укладання договору дарування ОСОБА_8 зробив по умовлянню його матері для того, щоб поправити своє здоров'я. Коли мати ОСОБА_19 захволріла, то мати ОСОБА_20 почала її відвідувати. Вважає, що вона умовила мати ОСОБА_19 подарувати квартиру ОСОБА_8. ОСОБА_20 пригнічувало тен, що він нічого не сказав ОСОБА_18, що він взагалі пішов на цей поступок. Вона йому радила про все розповісти ОСОБА_18. Він казав, що йому соромно, що він обманув ОСОБА_18. Про це вона знає особисто від ОСОБА_8, він сам їй це казав. Про це вона дізналася після смерті ОСОБА_19 матері. В 1996 році у ОСОБА_18 та ОСОБА_8 була тільки квартира. В той час ОСОБА_8 зайняв великі гроші для бізнеса. У нього був компанйон ОСОБА_21. Вони купили техніку, але все оформили на ОСОБА_21. В один идень ОСОБА_21 зник разом з технікою. ОСОБА_19 та ОСОБА_20 в той час навіть вимушені були скриватися із-за великих боргів. Вони тоді орендували будинок. У ОСОБА_8 було багато боргів .

В судовому засіданні досліджені матеріали цивільної справи № 2-1407/2009 року за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_22 про захист права власності,усунення першкод у користуванні житловим примізщенням. По даній цивільній справі було ухвалене заочне рішення 19 жовтня 2009 року . З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 не була стороною по даній справі і не була присутня при розгляді данної цивільної справи.

Суд, враховуючи думку сторін, заслухав свідків ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_17, ОСОБА_18 , вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у зв'язку з наступним.

Позивачка ОСОБА_3 (дівоче прізвище ОСОБА_22) ОСОБА_10, перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_8 з 24 липня 2003 року, що підтверджується копією свідоцтва про одруження, видане 24 липня 2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Дніпровського районного управління юстиції м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області (а.с.8).

21 жовтня 2004 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 укладено договір дарування квартири, відповідно до якого ОСОБА_7 подарувала ОСОБА_8 квартиру за адресою: АДРЕСА_4, що підтверджується договором дарування посвідчений приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу ОСОБА_9 (а.с.6).

Квартира № 87 у будинку № 38 по б-ру Будівельників у м.Кам'янське 08.11.2004 року була зареєстрована в Дніпродзержинському бюро технічної інвентаризації на праві приватної власності за ОСОБА_8 за реєстровим № 7923139, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.7).

Згідно свідоцтва про смерть виданого 03 березня 2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області, ОСОБА_7 померла 03 березня 2005 року. (а.с.8).

Відповідно до листа - відповіді КЗ "Дніпродзержинська міська лікарня № 9" Дніпропетровської обласної ради" ОСОБА_7 знаходилась на стаціонарному лікуванні в КЗ "Дніпродзержинська МЛ № 9 " ДОР" в період з 25.09.2004 року по 06.11.2004 рік з діагнозом: Хр.Лімфотична лейкемія ІІІ ст. 21.10.2004 року до хворої ОСОБА_7 з дозволу завідувача відділення, було допущено нотаріуса. (а.с.17).

Згідно свідоцтва про смерть виданого 06 січня 2016 року Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, ОСОБА_8 помер 03 січня 2016 року. (а.с.10).

Відповідно довідки МСЕК та посвідчення серії 39 № 144105 ОСОБА_8 був інвалідом ІІ групи за загальним захворюванням по зору. (а.с.15).

Згідно роз'яснення щодо порядку видачі свідоцтва про право на спадщину вбачається, що 22 січня 2016 року на підставі заяви ОСОБА_3 про прийняття спадщини за законом була заведена спадкова справа № 3/2016 після смерті ОСОБА_8, померлого 03 січня 2016 року, а 18 травня 2016 з заявою про прийняття спадщини за законом звернулася ОСОБА_4. Таким чином, з урахування всіх заяв, які надішли на протязі 6-ти місяців з дня відкриття спадщини після смерті ОСОБА_8, померлого 03 січня 2016 року, нотаріус може видати на імя ОСОБА_3 свідоцтво про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_5 на 1/2 частку квартири. (а.с.11).

Що стосується позовної давності , то перебіг позовної давності щодо вимог про визнання правочинів недійсними обчислюється не з моменту вчинення правочину, а відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України - від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. При цьому ЦК України встановлено винятки з цього правила щодо окремих вимог, повязаних з визнанням правочинів недійсними (ч.ч. 2, 3 ст. 261 ЦК України). Саме до такого розуміння норм ст. 261 ЦК зводиться правовий висновок Верховного Суду України, зроблений під час розгляду справи № 6-75цс15 у постанові від 03.02.2016.

З матеріалів справи вбачається, що про факт укладення оспорюваного договору дарування квартири АДРЕСА_6 від 21.10.2004 між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , позивач дізналася лише в липні 2016 року, що підверджується листом приватного нотаріуса ОСОБА_12 і не підлягає доказуванню на підставі ч. 3 ст. 61 ЦПК України.

Згідно ч.ч.1,2 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ч.1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч.3 ст.203).

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч.5 ст.203).

Відповідно до ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена зако-ном або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3,5,6 ст.203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч.3 ст.215).

Відповідно до ч.1 ст.717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Відповідно до ч.2 ст.719 ЦК України договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ч.4 ст.722 ЦК України прийняття обдаровуваним документів, які посвідчують право власності на річ, інших документів, які посвідчують належність дарувальникові предмета договору, або символів речі (ключів, макетів тощо) є прийняттям дарунка

Згідно ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

А відповідно до ч.1 ст.15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Зі змісту ст.215 ЦК України вбачається, що вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного право-чину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Відповідно до ч.2 ст.54 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, перевіряють, чи відповідає зміст посвідчуваної ними угоди вимогам закону і дійсним намірам сторін.

В обґрунтування підстав заявлених позовних вимог про визнання недійсним договору дарування, стороною якого позивач не є, та визнання права власності на частину домоволодіння за її матір'ю ОСОБА_23, позивач посилалася на положення ст.172 СК України.

Частиною 2 ст.172 СК України передбачено, що повнолітні дочка, син мають право звернутися за захистом прав та інтересів непрацездатних, немічних батьків як їх законні представники, без спеціальних на те повноважень.

Відповідно до положень ст.ст. 1218,1220 ЦК України, право на спадщину виникає внаслідок смерті особи та часом відкриття спадщини є день смерті особи або оголошення ї померлою.

Згідно зі ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

Згідно роз'яснень, які містяться у постанові Пленуму Верховного суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. За змістом ст. 216 ЦК України та виходячи із загальних засад цивільного законодавства суд може застосувати з власної ініціативи реституцію як наслідок недійсності оспорюваного правочину. Інші наслідки недійсності оспорюваного правочину (відшкодування збитків, моральної шкоди тощо) суд застосовує відповідно до ст.11 ЦПК України.

З огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, судові витрати, сплачені при подачі позову, слід стягнути на користь позивача з відповідача.

Повний текст рішення викладено 28 березня 2017 року.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3,16,203,215,230,233,717 Цивільного Кодексу України, ст.ст. 6,10,11,60,88,209,212-215 ЦПК України, суд ,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, Приватний нотаріус Дніпродзержинського міського нотаріального округу ОСОБА_6, про визнання договору дарування недійсним - задовольнити повністю .

Визнати договір дарування квартири АДРЕСА_7 (колишня назва Дніпродзержинськ) Дніпропетровської області від 21.10.2004 року , укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу ОСОБА_6 - недійсним.

Стягнути із ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 витраті по сплаті судового збору в сумі 551 (п'ятсот ' ятдесят одна) грн. 20 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.О. Лобарчук