У х в а л а

іменем україни

23 cічня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Кафідової О.В., Гримич М.К., Фаловської І.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за заявою ОСОБА_4 про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами рішення Печерського районного суду м. Києва від 13 серпня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи: Головне управління юстиції у м. Києві, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бойко Анатолій Іванович, про визнання договору дарування недійсним, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 26 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 12 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2009 року ОСОБА_4 звернулась до суду з указаним позовом, у якому просила визнати недійсним договір дарування Ѕ частини АДРЕСА_1 від 18 квітня 2008 року, укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_5

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 13 серпня 2010 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 13 січня 2011 року, у задоволенні позову відмовлено.

У квітні 2014 року ОСОБА_4 звернулась до суду з заявою про перегляд вищевказаного рішення суду першої інстанції, у зв'язку із нововиявленими обставинами, обґрунтовуючи її тим, що для посвідчення договору дарування від 18 квітня 2008 року приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Бойку А.І. було надано недійсну довідку за формою № 3, у якій підроблено підпис працівника ЖБК «Радянський гігієніст» ОСОБА_8

Крім того, зазначена довідка містить недостовірні дані щодо власника особового рахунку та загальної площі квартири.

Посилаючись на те, що вказані обставини є новоявленими, просила заяву задовольнити.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 26 квітня 2016 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 12 липня 2016 року, у задоволенні заяви відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати оскаржувані ухвали судів попередніх інстанцій та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судами попередніх інстанцій норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, правильно виходив із того, що обставини на які посилається ОСОБА_4, не є нововиявленими у розумінні приписів ст. 361 ЦПК України.

При цьому судами правильно зазначено, що вказані обставини, не стосуються правового обґрунтування відмови у задоволенні позову, оскільки відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, рішення якого ОСОБА_4 просить переглянути, виходив із відсутності доказів, які б підтверджували, що ОСОБА_7 при укладенні договору дарування знаходився у стані, коли він не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що ухвали судів першої та апеляційної інстанцій постановлені з додержанням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 26 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 12 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Кафідова

М.К.Гримич

І.М. Фаловська