АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 524/8025/16-ц Номер провадження 22-ц/786/516/17Головуючий у 1-й інстанції Рибалка Ю. В. Доповідач ап. інст. Прядкіна О. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого-судді Прядкіної О.В.,

суддів: Обідіної О.І., Пікуля В.П.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 10 листопада 2016 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука Полтавської області про відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А :

В жовтні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вищевказаним позовом. Зазначав, що 16 липня 2013 року розпорядженням заступника голови Автозаводської районної ради м. Кременчука Полтавської області йому було винесено попередження про неприпустимість у подальшому у своїй роботі при виконанні посадових обов'язків допущення порушень чинного законодавства, яке 07.09.2016р. скасовано Постановою Вищого адміністративного суду України. Вказує, що незаконне звинувачення у порушенні вимог чинного законодавства завдало йому моральні страждання, які він оцінює в 10 000 грн. та просив суд стягнути з відповідача на його користь.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 10 листопада 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення оскаржив ОСОБА_2, який в апеляційній скарзі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати оскаржуване рішення і ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі. Вважає, що шкоду завдану діями заступника голови Автозаводської районної ради м. Кременчука має відшкодувати саме виконавчий комітет Автозаводської районної ради м. Кременчука, де останній працював на час видання незаконного розпорядження.

Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги, з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_2 з 02 січня 2013 року працював на посаді начальника юридичної служби виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука.

16 липня 2013 року розпорядженням заступника голови Автозаводської районної ради м. Кременчука ОСОБА_3 № 65-о «Про неприпустимість порушень чинного законодавства» позивачу винесено попередження про неприпустимість у подальшому в своїй роботі при виконанні посадових обовязків допущення порушень чинного законодавства.

19 липня 2013 ОСОБА_2 було звільнено із займаної посади на підставі поданої ним заяви від 17 липня 2013 року про звільнення за власним бажанням.

07 вересня 2016 року постановою Вищого адміністративного суду України у справі №524/6584/13-а за позовом ОСОБА_2 до виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука Полтавської області, заступника голови Автозаводської районної ради м. Кременчука Полтавської області визнано дії заступника голови Автозаводської районної ради м. Кременчука Полтавської області ОСОБА_4 незаконними. Визнано незаконним та скасовано розпорядження №65-о від 16 липня 2013 року «Про неприпустимість порушень чинного законодавства» (а.с. 4-5).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_2 зазначає, що вказаним розпорядженням він безпідставно був звинувачений в порушенні чинного законодавства, що спричинило йому моральних страждань.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було доведено факт заподіяння такої шкоди діями відповідача.

Колегія суддів погоджується з такими висновками місцевого суду, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Враховуючи роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, які були надані у п. 9, 13 Постанови від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної шкоди визначається в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеню вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації.

З матеріалів справи вбачається , що в ході судового розгляду справи позивачем у справі не надано жодного доказу, який би свідчив про заподіяння позивачу моральної шкоди, втрати ним нормальних життєвих зв'язків та додаткових зусиль для організації життя.

Сама по собі обставина визнання незаконним розпорядження судовим рішенням не свідчить про заподіяння позивачу моральної шкоди.

Обґрунтовуючи заподіяння моральної шкоди позивач зазначив, що незаконне розпорядження вплинуло на стосунки з оточуючими людьми - колегами по роботі та керівництвом роботодавця. Однак ця обставина жодним доказом не підтверджена.

Крім того, колегія суддів зауважує, що з мотивувальної частини постанови Вищого адміністративного суду України у справі №524/6584/13-а, якою було визнано дії заступника голови Автозаводської районної ради м. Кременчука Полтавської області ОСОБА_4 незаконними та визнано незаконним та скасовано розпорядження № 65-о від 16 липня 2013 року «Про неприпустимість порушень чинного законодавства» вбачається, що скасування вказаного розпорядження відбулося з підстав, які не виправдовують позивача від вчинення дій, вказаних у розпорядженні, а відбулося у зв'язку з відсутністю у особи, яка його винесла, повноважень виносити попередження або притягувати особу до відповідальності за невиконання покладених на неї цим законом обов'язків.

Таким чином, вбачаючи, що скасування розпорядження № 65-о від 16 липня 2013 року не пов'язане з визнанням відсутності у діях позивача порушень вимог чинного законодавства при виконанні його посадових обов'язків, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення вимог позивача про відшкодування моральної шкоди.

Отже, за результатами апеляційного розгляду колегія суддів приходить до висновку, що при вирішенні спору по суті місцевим судом були вірно враховані та застосовані норми матеріального права, а також правильно встановлені фактичні обставини по справі та їм дано належну правову оцінку, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 10 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий-суддя (підпис) О. В. Прядкіна

Судді: (підпис) О. І. Обідіна

(підпис) В. П. Пікуль

Згідно з оригіналом:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області О. В. Прядкіна