Провадження №2/447/71/17
Справа №447/1468/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ У К Р А Ї Н И

29.03.2017 року Миколаївський районний суд Львівської області

в складі: головуючого судді Головатий А. П.

за участю секретаря судового засідання Москалюк І.М.,

представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2, представника відповідача, ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа Новороздільська державна нотаріальна контора про визнання права власності ,-

в с т а н о в и в:

12 липня 2016 року ОСОБА_5 звернулася в суд з позовом відповідно до якого просить визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири, яка знаходиться за адресою: вул. Шашкевича, 7/95, м. Новий Розділ, Львівської області. В обґрунтування позовних вимог наведено наступне. З 27.10.1979 року по 30.03.2000 року позивач перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6. За період шлюбу вони купили спірну квартиру. 18.01.2016 року ОСОБА_6 помер. Після його смерті відкрилася спадщина спадкоємцями І черги є дружина та син спадкодавця - відповідачі у справі. Відповідно до ст.29 КпШС України, який діяв на момент виникнення спірних правовідносин момент відліку строку позовної давності починався з моменту порушення права на майно. Таке право було порушено з моменту смерті ОСОБА_6, оскільки спадкодавець обіцяв передати таке майно їх спільному синові, однак за життя цього не зробив. Крім того у користуванні померлого був гараж, який знаходиться на вул. Ходорівській, 68 у м. Новий Розділ Львівської області, збудований за час шлюбу, враховуючи наведене, позивач просить також визнати за нею право власності на 1/2 частину даного гаража, у зв'язку з чим в ході судового розгляду справи збільшила позовні вимоги.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив такий задоволити, посилаючись на обгрунтування наведені у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 позов визнав.

Представник відповідача ОСОБА_3 проти задоволення позову заперечив. Подав письмові заперечення на позов відповідно до яких зазначено наступне. 03.10.1997 року позивач подала до суду позовну заяву про розірвання шлюбу. Згідно даної заяви вона визнала, що вони з спадкодавцем проживали окремо на час купівлі спірної квартири, також у даній позовній заяві зазначено, що вони з спадкодавцем добровільно поділили майно та не мають майнових претензій один до одного. З огляду на ч.1 ст.61 ЦПК України дані обставини не підлягають доведенню, а майно придбане під час роздільного проживання подружжя не є спільним сумісним майном згідно КпШС України. Крім цього, подав заяву про застосування строку позовної давності, відповідно до якої зазначив наступне. Спірне майно не є спільним майном позивача та ОСОБА_6 Спірна квартира 03.12.1997 року придбана ОСОБА_6 в період чинності КпШС України. А отже спірні правовідносини виникли в період чинності КпШС України та з 2004 року існували в період чинності СК України. До спірних правовідносин застосовуєтся позовна давність визначена ЦК України, оскільки позивач не зазначає у позовній заяві, що предметом спору є поділ спільного майна подружжя. Крім того, рішенням Миколаївського районного суду від 17.11.1997 року шлюб між сторонами було припинено. Формально такий шлюб було припинено 04.01.2000 року. Строк позовної давності почав спливати з 30.03.2000 року - моменту отримання свідоцтва про розірвання шлюбу.

Представник третьої особи у судове засідання не з'явилася, подала заяву про проведення судового розгляду справи у її відсутності, зазначивши, що спадкування майна ОСОБА_6 буде відбуватися за законом. Заяви про прийняття спадщини подали ОСОБА_3 та ОСОБА_2

Допитана у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_7, яка є сестрою ОСОБА_6, пояснила, що спірна кваритра була придбана у шлюбі між позивачем та ОСОБА_6 для сина - ОСОБА_2 Ще у користуванні померлого був гараж, який вони будували разом. Відповідач ОСОБА_3 жила з ОСОБА_6 з 2010 року. На момент купівлі квартири позивач та ОСОБА_6 проживали разом та розлучені не були.

Згідно показів свідка ОСОБА_8, яка є сестрою ОСОБА_6, спірна кваритра була придбана у для сина - ОСОБА_2 коли ОСОБА_6 та позивач перебували у зареєстрованому шлюбі. До розірвання шлюбу позивач з ОСОБА_6 не сварилися. Ще у користуванні померлого був гараж, який вони будували разом.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

18.01.2016 року помер ОСОБА_6, що стверджується свідоцтвом про смерть.

З 27.10.1979 року по 04.01.2000 року позивач та ОСОБА_6 перебували у зареєстрованому шлюбі, що стверджується витягом від 26.02.2016 року №9 та свідоцтвом про розірвання шлюбу. Рішення про розірвання шлюбу було ухвалено Миколавїським районним судом 17.11.1997 року, згідно даного рішення відповідач позов визнав, а отже підтвердив усе викладене у позовній заяві.

Згідно договору купівлі-продажу кваритри від 03.12.1997 року ОСОБА_6 купив кваритру, яка знаходиться за адресою: вул. Шашкевича, 7/95, м. Новий Розділ, Львівської області.

Згідно довідки від 18.07.2016 року №11 ОСОБА_6 був членом Громадської організації "Новороздільська спілка власників гаражів" і в його користуванні з 1995 року по 1998 рік знаходився гараж №68 на вул. Ходорівській у м. Новий Розділ Львівської області та земельна ділянка надана йому як члену кооперативу "Гараж" в листопаді 1994 року.

У позовній заяві про розірвання шлюбу від 03.10.1997 року, поданій позивачем, зазначено: "Останніх півтора року ми припинили шлюбні відносини, яких не поновлювали до сьогоднішнього дня. ... Питання про поділ спільно нажитого майна я не ставлю. Вважаю, що це питання ми вирішимо у добровільному порядку". Відомостей про роздільне проживання подружжя у заяві не зазначено, жодних відомостей про роздільне проживання не зазначено і у рішення суду про розірвання шлюбу.

Відповідно до ч.1 ст.22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

При цьому належить виходити з того, що відповідно до статей 22, 25, 27-1 КпШС спільною сумісною власністю подружжя є нажите ними в період шлюбу рухоме і нерухоме майно, яке може бути об'єктом права приватної власності (крім майна, нажитого кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу). Доказів роздільного проживання позивача з ОСОБА_6, станом на день купівлі спірної квартири, суду не надано.

Згідно ст.44 КпШС України шлюб вважається припиненим з моменту реєстрації розлучення в органах запису актів громадянського стану. З урахуванням того, що шлюб вважається припиненим з дня реєстрації його розірвання в органах РАГС на підставі рішення суду (обов'язковості та строку пред'явлення якого подружжям або одним із них статтями 44, 180 КпШС не встановлено), до цієї реєстрації можливе примирення подружжя, в разі досягнення якого суд за їхніми письмовими заявами постановляє ухвалу про закриття провадження відповідно до ст.370 ЦПК. Таким чином, доводи представника відповідача про формальне існування шлюбу не відповідають діючому на той час законодавству.

Відповідно до п.п. 4, 6 Прикінцевих положень ЦК України Цвільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Правила Цивільного кодексу України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред'явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом.

Згідно ст.11 КпШС України у тих випадках, коли для окремих вимог встановлено строк позовної давності, він обчислюється, якщо інше не встановлено законом, з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

Згідно показів свідків позивач та ОСОБА_6 за взаємною згодою вирішили, що спірна квартира перейде у власність сину - відповідачу ОСОБА_2 Оскільки ОСОБА_6 помер і за життя квартиру на користь сина не відчужив та не склав на його користь заповіт - з моменту його смерті позивач дізналася про порушення свого права, а отже суд не вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності. Враховуючи наведене, спірна квартира є спільною сумісною власністю позивача та ОСОБА_6, тому позов в часнині визнання права власності на 1/2 частину квартири підлягає до задоволення.

Що стосується позовних вимог про визнання права власності на гараж, такі задоволенню не підлягають, оскільки за життя ОСОБА_6 право власнсті на гараж не оформив. Суд не повинен заміняти органи, які зобов'язані реєструвати право власнсоті. У тих випадках, коли є факт виділення у встановленому законом порядку земельної ділянки гаражно-будівельного кооперативу (далі - ГБК) для будівництва гаражів, багато років тому побудованих громадянами за власні кошти, встановлено факт прийняття особи членом гаражно-будівельного кооперативу, повної сплати ним пайових внесків, а при переході гаража у власність іншій особі прийнято рішення виконавчого органу відповідної місцевої ради про переоформлення гаража саме на цю особу, ГБК не заперечує проти права власності цієї особи на гараж, слід вважати, що таких фактів, особливо за наявності рішення ради, має бути достатньо для отримання громадянином, у тому числі спадкоємцем, безперешкодно, поза судовим вирішенням спору, свідоцтва про право власності та його реєстрацію.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення частково. За позивачем слід визнати право власності на 1/2 частину кваритри, а у задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Керуючись ст.ст. 8, 10, 57, 58, 60, 88, 208, 209, 212, 215 ЦПК України, ст.ст. 328, 392 ЦК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов задоволити частково.

Визнати за ОСОБА_5, РНОКПП НОМЕР_1, право власності на 1/2 частину квартири, що знаходиться за адресою: вул. Шашкевича, 7/95, м. Новий Розділ, Львівської області.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя : Головатий А. П.