Справа № 202/1101/17
Провадження №2/202/1075/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2017 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді: Волошина Є.В.

за участю секретаря Величко А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Індустріального відділу державної виконавчої служби м. Дніпра головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, третя особа: Шоста Дніпропетровська державна нотаріальна контора про скасування арешту, -

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Індустріального відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про звільнення спадкового майна з-під арешту. В обґрунтування позову зазначив, що 05 травня 2015 року помер його син ОСОБА_2, після смерті якого відкрилася спадщина, яка складається з земельної ділянки площею 0,05004 га, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська обл., Дніпровський район, Любимівська сільська рада, садівнице товариство «Аґрус», ділянка №80, а також 1/2 частини квартири за адресою: м. Дніпро, вул. Янтарна, буд. 73, корп. №4, кв. №44. Після смерті сина позивач звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Однак, постановою від 27 квітня 2016 року Шоста державна нотаріальна контора відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв'язку, з тим, що у свідоцтві про смерть спадкодавця та в свідоцтві про право власності на житло по-різному зазначено імя по-батькові останнього, а саме «Аюпов Едуард Дмитрович» замість «Аюпова Едуарда Даміровича». Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 жовтня 2016 року встановлено факт належності ОСОБА_2, який помер 5 травня 2015 року, свідоцтва про право власності на житло від 21 березня 1996 року, виданого виконкомом міської Ради народних депутатів м. Дніпропетровська на підставі розпорядження від 21 березня 1996 року №3/512-96, на квартиру № 44 в корпусі № 4 будинку № 73 по вулиці Янтарній в місті Дніпропетровську, а також державного акту на право приватної власності на землю серії ДП № 008024 від 22 листопада 1996 року, виданого на підставі рішення III сесії XXII cкликання Любимівської сільської Ради народних депутатів від 30 березня 1995 року, на земельну ділянку площею 0,0504 га, яка розташована на території садового товариства Аґрус» Любимівської сільської Ради. 26 грудня 2016 року позивач повторно звернувся до нотаріальної контори для прийняття спадщини, однак, отримавши свідоцтво про право власності на спадщину за законом на земельну ділянку та Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за №76948409, дізнався про те, що на підставі постанови АА№781308 від 08.09.2005 року, винесеною Індустріальним відділом державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, ? частина квартири №44 корпусу 4 у будинку 73 по вулиці Янтарній у м. Дніпро знаходиться під арештом. На звернення позивача до виконавчої служби з вимогою зняти арешт, своїм листом Індустріальний відділ державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 23 січня 2017 року відмовив позивачу у знятті арешту, у зв'язку з відсутністю відомостей щодо виконавчого провадження у реєстрі виконавчих проваджень та закінченням строку зберігання виконавчого провадження. Враховуючи, що виконавче провадження закінчено та було передано в архів ще за життя спадкодавця, наразі виконавче провадження знищено, просить суд звільнити належне майно позивача з-під арешту, накладеного 15 вересня 2005 року постановою державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області АА№781308 від 08.09.2005 року.

В судове засідання представник позивача не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений був належним чином, причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у його відсутність не подавав, у зв'язку із чим, суд, враховуючи заяву представника позивача, відповідно до ст.ст. 224 - 225 ЦПК України ухвалив проводити заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення суду.

Представник Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у його відсутність не подавав.

У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Суд, з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами приходить до висновку про задоволення позову за наступних підстав:

Судом встановлено, що 05 травня 2015 року помер син позивача ОСОБА_2, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-КИ 635363 від 08 травня 2015 року.

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина, яка складається з земельної ділянки площею 0,05004 га, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська обл., Дніпровський район, Любимівська сільська рада, садівнице товариство «Аґрус», ділянка №80, а також 1/2 частини квартири за адресою: м. Дніпро, вул. Янтарна, буд. 73, корп. №4, кв. №44.

Постановою від 27 квітня 2016 року Шоста державна нотаріальна контора відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв'язку, з тим, що у свідоцтві про смерть спадкодавця та в свідоцтві про право власності на житло по-різному зазначено імя по-батькові останнього, а саме «Аюпов Едуард Дмитрович» замість «Аюпова Едуарда Даміровича».

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 жовтня 2016 року встановлено факт належності ОСОБА_2, який помер 5 травня 2015 року, свідоцтва про право власності на житло від 21 березня 1996 року, виданого виконкомом міської Ради народних депутатів м. Дніпропетровська на підставі розпорядження від 21 березня 1996 року №3/512-96, на квартиру № 44 в корпусі № 4 будинку № 73 по вулиці Янтарній в місті Дніпропетровську, а також державного акту на право приватної власності на землю серії ДП № 008024 від 22 листопада 1996 року, виданого на підставі рішення III сесії XXII cкликання Любимівської сільської Ради народних депутатів від 30 березня 1995 року, на земельну ділянку площею 0,0504 га, яка розташована на території садового товариства Аґрус» Любимівської сільської Ради.

26 грудня 2016 року позивач, отримуючи свідоцтво про право власності на спадщину за законом на земельну ділянку та Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за №76948409, дізнався про те, що на підставі постанови державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_3 АА№781308 від 08.09.2005 року ? частина квартири №44 корпусу 4 у будинку 73 по вулиці Янтарній у м. Дніпро знаходиться під арештом.

На звернення позивача щодо зняття арешту, своїм листом Індустріальний відділ державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 23 січня 2017 року відмовив позивачу у знятті арешту, у зв'язку з відсутністю відомостей щодо виконавчого провадження у реєстрі виконавчих проваджень та закінченням строку зберігання виконавчого провадження.

У відповідності до Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Аналогічні положення містяться й у статтях 317 та 321 ЦК України.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у звязку із закінченням виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

За положеннями п. 9.9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби затвердженого наказом Міністерства юстиції України №2274/5 від 25.12.2008 року строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 (три) роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить 1 (один) рік.

Таким чином, враховуючи, що знищено може бути лише закінчене виконавче провадження, за яким припиняється чинність арешту, то постанова про накладення арешту та заборони на відчуження майна повинна була скасована державним виконавцем.

Арешт майна спадкодавця ОСОБА_2 і заборона на його відчуження не скасовані.

Відповідно до ч.5 ст.59 ЗУ «Про виконавче провадження» арешт може бути знятий також за рішенням суду.

На підставі викладеного суд приходить до висновку про необхідність здійснити захист цивільних прав та інтересів спадкоємця ОСОБА_1, шляхом звільнення арешту з майна та зняття заборони його відчуження, що був накладений постановою державного виконавця Індустріального ВДВС Дніпропетровського міського управління юстиції ОСОБА_3 АА№781308 від 08.09.2005 року.

Відповідно до ч.2 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у разі прийняття рішення судом про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Керуючись ст.ст. 317,321,386,391 ЦК України, ст.ст. 3,10,11,57-60,88,208,209,212-215,294 ЦПК України, ЗУ «Про виконавче провадження», суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Індустріального відділу державної виконавчої служби м. Дніпра головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, третя особа: Шоста Дніпропетровська державна нотаріальна контора про скасування арешту задовольнити.

Зняти арешт з 1/2 частини квартири №44 корпусу №4 у будинку 73 по вулиці Янтарній у м. Дніпро, накладений на підставі постанови АА №781308 від 08 вересня 2005 року Індустріального відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції та зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна 15 вересня 2005 року за №2393888 Шостою дніпропетровською нотаріальною конторою.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Є.В. Волошин