Придніпровський районний суд м.Черкаси
РІШЕННЯ
Номер провадження2/711/523/17
27 березня 2017 року
Придніпровський районний суд міста Черкаси у складі:
головуючий суддя: Дунаєв С.О.
при секретарі Нарадько Л.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Закритого акціонерного товариства «Агрошляхбуд» про визнання права на оформлення у оренду (власність) земельної ділянки без згоди землекористувача, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Черкаська міська рада, ОСОБА_2,
В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги і просив їх задовольнити в повному обсязі.
Представники відповідача ОСОБА_4 та ОСОБА_5 заперечували проти позову. В обґрунтування заперечень зазначили, що межі земельної ділянки, яка є обєктом позову, не визначались. Зауважили, що позивач не має права на виділення земельної ділянки, оскільки не набула такого права у встановленому законом порядку, а належне їй нерухоме майно перебуває на іншій суміжній земельній ділянці і набуте на підставі неправомірного правочину. Також зазначили про відсутність порушень прав та інтересів позивача, оскільки вона не зверталась до міської ради з заявою про надання земельної ділянки в оренду, а відповідач не порушував прав та інтересів позивача, оскільки не відмовляв у погодженні виділення земельної ділянки. Просили відмовити у позові повністю.
Представник третьої особи Черкаської міської ради ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечила проти позовних вимог, мотивуючи свої заперечення тим, що позивач не подавала у встановленому законом порядку документів для отримання дозволу на розробку проекту відводу земельної ділянки, а тому відсутнє порушення її прав. Просила відмовити у позові.
Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, свідків, дослідивши надані сторонами письмові докази, та оцінивши їх у сукупності судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.
Первинно на зазначеній земельній ділянці перебував комплекс нерухомого майна, що належав ЗАТ «Агрошляхбуд».
29.07.2005р. між ЗАТ «Агрошляхбуд» та ТОВ «Укр-метал Черкаси» було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, до складу якого входять підїзні залізничні колії №1 та огорожа №5, 6 /а.с.60-61/. Пунктом 1.2 цього договору передбачено, що нерухоме майно розташоване на частині основної земельної ділянки площею 1,38га. Договором також передбачено, що покупець набуває обовязку переоформити право користування земельною ділянкою (п.3.3.3 договору).
ТОВ «Укр-метал Черкаси» отримало дозвіл Черкаської міської ради на розробку проекту відведення спірної частини земельної ділянки під час якого було визначено межі такої земельної ділянки /а.с.64/. Натомість ТОВ «Укр-метал Черкаси» у передбачений законом порядок не здійснило оформлення права користування спірної частини земельної ділянки, у звязку з чим використовувало її з порушенням вимог земельного законодавства, але на виконання своїх обовязків землекористувача сплачувало на користь Черкаської міської ради плату за користування нею на підставі угоди від 01.11.2005р. /а.с.30/.
За замовленням ТОВ «Єврогруп ЛТД» було розроблено план встановлення меж спірної частини земельної ділянки /а.с.7, 29/. Порівняння схеми зазначеного плану із планом меж земельної ділянки, що був розроблений на замовлення ТОВ «Укр-метал Черкаси» /а.с.64/, свідчить що ці документи стосуються тієї ж самої земельної ділянки. Натомість ТОВ «Єврогруп ЛТД» також не здійснило належного оформлення права користування спірної частини земельної ділянки, а 17.11.2015р. продало наявне на цій земельній ділянці нерухоме майно (підїзні залізничні колії №1 та огорожа №5, 6) ОСОБА_8 /а.с.31-34/.
10.08.2016р. відповідач склав нотаріально посвідчену заяву про відмову від права постійного користування основною земельною ділянкою на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 /а.с.65/.
11.08.2016р. за ФОП ОСОБА_2 зареєстроване право власності на комплекс нерухомого майна, що також знаходиться на основній земельній ділянці, що підтверджується відомостями про державну реєстрацію права власності /а.с.40/ та визнається сторонами. Відповідно до кадастрового плану основної земельної ділянки /а.с.27-28, 106/ та технічного паспорту на обєкт нерухомого майна /а.с.70-71/належне ОСОБА_2 нерухоме майно розміщене на одній частині основної земельної ділянки, а належне позивачу на іншій, які розділені між собою залізничною колією №І.
22.12.2016р. Черкаською міською радою ухвалене рішення №2-1568, яким ОСОБА_2 надано дозвіл на розробку проекту відведення всієї основної земельної ділянки в оренду під нежитлові будівлі /а.с.55-56/.
10.01.2017р. належному позивачу комплексу нерухомого майна присвоєно окрему адресу: вул. Сурікова, 12/11, м. Черкаси /а.с.66-67/.
На теперішній час для оформлення права користування земельною ділянкою під нерухомим майном позивач має подати відповідні документи до Черкаської міської ради, але не може здійснити такі дії через відсутність погодження відповідача, а тому вона звернулась до суду з зазначеним позовом.
Тож між сторонами існує спір щодо наявності у позивача права на виділення у користування спірної частини земельної ділянки, тобто спір щодо порядку реалізації права на набуття у користування (власність) земельної ділянки, який регулюється нормами Цивільного кодексу України (далі - ЦК), Земельного кодексу України (далі ЗК) та інших нормативно-правових актів України.
Вирішуючи спір необхідно враховувати, що цивільні правовідносини засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні та майновій самостійності їх учасників. При цьому регулювання таких відносин здійснюється на засадах, зокрема, неприпустимості позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом, забезпечення судового захисту цивільного права та інтересу, справедливості, добросовісності та розумності (статті 1, 3 ЦК).
Відповідно до ст.13 ЦК при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав зазначених вимог, суд може зобов'язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.
Відповідно до ст.116 ЗК громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
Частиною першою статті 122 ЗК передбачено, що повноваження щодо прийняття рішення про передачу земельних ділянок у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб належить відповідно сільській, селищній або міській раді.
Порядок надання земельних ділянок у користування передбачений статтею 123 ЗК. За змістом цієї норми надання земельних ділянок комунальної власності у користування здійснюється органами місцевого самоврядування. Надання у користування земельної ділянки, зареєстрованої в Державному земельному кадастрі відповідно до Закону України «Про Державний земельний кадастр», право власності на яку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, без зміни її меж та цільового призначення здійснюється без складення документації із землеустрою. Надання у користування земельної ділянки в інших випадках здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). У такому разі розроблення такої документації здійснюється на підставі дозволу, наданого органом місцевого самоврядування, крім випадків, коли особа, зацікавлена в одержанні земельної ділянки у користування, набуває право замовити розроблення такої документації без надання такого дозволу.
Частиною другою статті 123 ЗК передбачено, що особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.
У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки).
Таким чином, для реалізації позивачем права на набуття у користування (власність) земельної ділянки, на якій знаходиться належне їй нерухоме майно, їй необхідно подати до Черкаської міської ради клопотання разом з нотаріально посвідченою згодою землекористувача, яким є відповідач. Наявність такої згоди є обовязковою передумовою звернення з відповідним клопотанням, оскільки мова йде про необхідність поділу зареєстрованої у Державному земельному кадастрі земельної ділянки, що потребує розробки проекту її відведення. Відсутність такої згоди є формальною, але безумовною, причиною для відмови у наданні дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки. Крім того, відсутність такої згоди свідчить про невизнання землекористувачем права особи на набуття у користування (власність) земельної ділянки, а тому у такої особи виникає право на звернення до суду з позовом для захисту свого права.
В судовому засіданні встановлено, що відповідач, як діючий землекористувач основної земельної ділянки, заперечує про наявність у позивача права на набуття у користування (власність) спірної частини земельної ділянки. При цьому суд не приймає доводи відповідача та третіх осіб щодо відсутності спору, оскільки в судовому засіданні сторона відповідача заперечила надання згоди на відмову від права постійного користування основною земельною ділянкою або її частини на користь позивача. До того ж про наявність такого спору свідчить і надання відповідачем згоди на виділення всієї основної земельної ділянки на користь ОСОБА_2, що також є підтвердженням невизнання відповідачем права позивача. Тож з огляду на положення ст.15 ЦК, ст.3 ЦПК позивач має право на звернення до суду з позовом про захист її права.
Визначаючи обґрунтованість позовних вимог щодо наявності у позивача підстав для набуття у користування (власність) спірної частини земельної ділянки варто звернути увагу, що такі вимоги обумовлені наявністю у позивача права власності на нерухоме майно, яке розташоване на такій земельній ділянці. При цьому доводи відповідача щодо місця розташування такого майна поза межами основної земельної ділянки є необґрунтованими з огляду на наступне.
Необґрунтованими є доводи сторони відповідача щодо знаходження обєктів нерухомості позивача (навіс літ. «Н», замощення ІІІ) поза межами основної земельної ділянки, оскільки вони не підтверджені ніякими доказами. Наданий відповідачем акт від 01.11.2016р. /а.с.107/ є недопустимим доказом відповідно до ст.59 ЦПК. Натомість про знаходження в межах основної земельної ділянки належних позивачу обєктів нерухомого майна (підїзні залізничні колії №І, огорожа №5, 8-10, навіс літ. «Н», підпірна стіна 7, замощення ІІ, ІІІ) свідчать дані технічного паспорту /а.с.70, 71/. Також суд звертає увагу, що питання про віднесення таких обєктів до терміну «капітальні споруди» не має чіткого законодавчого регулювання, а тому встановлені за наслідками проведення перевірки цих обєктів посадовими особами управління Держархібудінспекції висновки про відсутність на земельній ділянці капітальних споруд не є підтвердженням відсутності інших обєктів, які підлягають державні реєстрації і є складовими частинами комплексу нерухомого майна.
За змістом статті 377 ЦК до особи, яка придбала будівлю або споруду, розміщену на земельній ділянці, наданій у користування, то до неї переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.
Згідно статті 120 ЗК якщо будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.
В постанові Верховного Суду України №6-2225цс16 від 12.10.2016р. викладено правовий висновок про те, що норма ст.120 ЗК закріплює загальний принцип цілісності об'єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об'єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.
При цьому при застосуванні положень ст.120 ЗК у поєднанні з нормою ст.125 ЗК слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об'єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об'єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об'єкта права власності.
Натомість, спірна частина земельної ділянки до теперішнього часу не є окремим обєктом права власності (користування) оскільки не виділена у встановленому законом порядку. Варто зауважити, що предметом судового розгляду є не визнання існування у позивача права користування (власності) такою земельною ділянкою, а наявність права на набуття такої земельної ділянки. Вирішення питання щодо надання позивачу права користування (власності) на спірну частину земельної ділянки відноситься до компетенції власника Черкаської міської ради і може бути вирішено лише у порядку, передбаченому ст.123 ЗК, тобто після розробки проекту відведення земельної ділянки, що неможливо без згоди землекористувача, яким є відповідач.
Відповідно до ст.15 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України (ст.4 ЦПК).
Згідно а.6 ч.3 ст.50 Закону України «Про землеустрій» проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки включає письмову згоду землевласника (землекористувача), засвідчену нотаріально (у разі викупу (вилучення) земельної ділянки в порядку, встановленому законодавством), або рішення суду.
З огляду на вищевикладене, враховуючи, що право позивача на набуття у користування (власність) спірної частини земельної ділянки не визнається відповідачем, але є правомірним, оскільки походить від реалізації власником нерухомого майна своїх прав, то таке право підлягає захисту і може бути захищене у спосіб, обраний позивачем, оскільки він відповідає вимогам закону.
За таких обставин позов підлягає задоволенню в повному обсязі.
Оскільки позов підлягає задоволенню, то відповідно до ст.88 ЦПК відповідач має відшкодувати понесені позивачем судові витрати, які складаються із судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду в розмірі 1102,40грн /а.с.1/.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.7, 10, 11, 60, 88, 209, 212-215 Цивільно-процесуального кодекс України, суд
Стягнути з ЗАТ «Агрошляхбуд» на користь ОСОБА_1 в якості відшкодування судових витрат 1102 (одна тисяча сто дві)грн 40 (сорок)коп..
Рішення може бути оскаржене особами, які брали участь у справі, шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Черкаської області через Придніпровський районний суд міста Черкаси. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Головуючий: ОСОБА_9