ПЕТРИКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 187/1004/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" березня 2017 р. Петриківський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Соловйова І.М., за участю секретаря судового засідання Столяренко Н.П., представника позивача ОСОБА_1, представника відповідачів ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3, розглянувши в смт. Петриківка у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_4 "Приватбанк" до ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_7 про стягнення заборгованості,-

Обставини справи:

21.10.2016 Публічне акціонерне товариство ОСОБА_4 "Приватбанк" (далі ОСОБА_4, Позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6, про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 18.09.2008 між Банком та ОСОБА_2 укладений кредитний договір, згідно з яким останній отримав кредит у розмірі 100000 грн. на термін до 17.09.2012 зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами в строки та порядку, встановлених договором. В забезпечення зобовязань за вказаним договором ОСОБА_4 уклав окремо договори поруки з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 Оскільки боржник належним чином не виконує свої зобов'язання по кредитному договору, позивач просить стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором, яка станом на 29.09.2016 становить 75851,39 грн., яка складається: заборгованість по кредиту 35172,24 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом 11795,05 грн.; пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 25034,03 грн., а також штрафи (фіксована частина) 250 грн. та процентна складова 3600,07 грн.

Позивач позов підтримав в повному обсязі, просив його задовольнити.

Представник відповідачів ОСОБА_5 проти позову заперечував, через його необґрунтованість, а також просив застосувати строк позовної давності.

ОСОБА_7 та ОСОБА_6 не з'явилися, останній надав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Вислухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,-

встановив:

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виник спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Також враховується диспозиція ст.ст. 58, 59 ЦПК України про належність та допустимість доказів. Зокрема, за змістом ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

При цьому суд звертає увагу, що докази, мають бути подані суду до початку розгляду справи по суті.

Відповідно до ст. 526, 530, 599 Цивільного Кодексу України (далі ЦК України) зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним .

Виходячи з положень статей 626, 638 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Суд зазначає, що відповідно до ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства, що відповідає положенням ст. 628 ЦК України.

Судом встановлено, що 18.09.2008 між Банком та Відповідачем укладено кредитний договір №1/0808LAГ, згідно якого останній отримав кредит у розмірі 100000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом відповідно до п.п. 2.3.1, 2.3.2, 4.1-4.4, 4.11, 4.12 цього договору, а також відповідно до Графіка погашення кредиту, відсотків і винагороди, що зазначені у Додатку №1 до цього договору. Термін повернення кредиту, відсотків і винагороди відповідно до Графіка погашення кредиту, відсотків і винагороди (Додаток №1 до даного договору), але не пізніше 17.09.2012.

На виконання умов договору позивач надав відповідачеві кредит у сумі 100000 грн., що ОСОБА_2 не спростовано.

В забезпечення виконання зобовязань за договором №1/0808LAГ від 18.09.2008, ОСОБА_4 уклав договори поруки:

- №0ОА8/1 від 18.09.2008 з ОСОБА_6А;

- №0829/1 від 18.09.2008 з ОСОБА_5

Згідно пунктів 11, 13 вказаних договорів, вони вступають в силу з моменту їх підписання сторонами і діють до повного виконання зобовязань за кредитним договором №1/0808LAГ від 18.09.2008. Зміни і доповнення до цих договорів вносяться тільки за згодою сторін, в письмовому вигляді, шляхом укладення відповідної додаткової угоди.

Також в забезпечення виконання зобовязань за договором №1/0808LAГ від 18.09.2008, ОСОБА_4 уклав договір поруки №1/0808LAГ/DP2 від 02.11.2012 з ОСОБА_7

Окрім цього між банком та ОСОБА_2 укладено договори про заставу майна.

Як зазначив ОСОБА_4 станом на 29.09.2016 за ОСОБА_2 рахується заборгованість в розмірі 75851,39 грн., яка складається: заборгованість по кредиту 35172,24 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом 11795,05 грн.; пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 25034,03 грн., а також штрафи (фіксована частина) 250 грн. та процентна складова 3600,07 грн.

В розрахунку заборгованості вказано, що 06.11.2012 проведено реструктуризацію боргу.

Як зазначили сторони між Банком та ОСОБА_2 дійсно було укладено угоду про реструктуризацію.

Позивач скориставшись своїм правом подання доказів, надав Генеральну угоду від 27.08.2012.

Згідно тексту даної угоди, вона укладена з метою створення сприятливих умов для виконання ОСОБА_2 зобовязань по кредитному договору №SAMDN2183 від 08.09.2008 та №DZ08LA@9139205 від 03.12.2010.

Даною угодою передбачено реструктуризацію заборгованості, яка за договором №DZ08LA@9139205 від 03.12.2010, який як зазначив представник Банку і є договором №1/0808LAГ від 18.09.2008, номер і дата вказані помилково, складала на дату підписання 11409,92 грн. Цією угодою зменшено розмір заборгованості, яка виникла в період з дати надання ОСОБА_2 кредиту, а саме пеню на 21729,90 грн. При цьому згідно умов даної угоди ОСОБА_2 внесено на рахунок грошові кошти в сумі 2900 грн., але ця сума не відображена в розрахунку заборгованості та виписці по рахунку ОСОБА_2

Однак, суд не може прийняти до уваги доводи представника позивача щодо описки, так як зазначене додатково не врегульовано сторонами в порядку визначеного нормами цивільного права. Окрім цього, номер та дата кредитного договору, не є єдиною невідповідністю. Зокрема щодо розміру заборгованості на дату укладення Генеральної угоди та відображеної заборгованості в повідомленням боржнику та поручителям (т.1 а.с. 5-7). Також в своїх поясненнях представник Банку зазначає, що реструктуризація відбулася 06.11.2012, що не відповідає даті укладення вказаної Генеральної угоди та зазначеному порядку списання заборгованості.

Доводи представника Позивача, що реструктуризація фактично проведена пізніше ніж укладено угоду, спростовується безпосередньо самою угодою від 27.08.2012 та доданого до неї платіжного доручення від 27.08.2012.

З огляду на суму отриманого кредиту (100000 грн.), враховуючи наявність розбіжностей в наданих Позивачем документах, а саме в сумах зазначених в розрахунку заборгованості визначеного з 06.11.2012, а всього заборгованість на 75851,39 грн., сума списання пені 6468,50 грн., сумах вказаних в Генеральній угоді від 27.08.2012, а саме на 27.08.2012 заборгованість складала 11409,92 грн., сума списання пені 21729,90 грн., виписці по рахунку ОСОБА_2 та доданих до нього меморіальних ордерів, зокрема мається погашення 06.11.2012 по договору №1/0808LAГ від 18.09.2008 в розмірі "двадцять п'ять мільйонів п'ятсот тридцять три тисячі вісімдесят шість грн. 00 коп." та інші меморіальні ордери де зазначено словами суми більші ніж відображено в розрахунку заборгованості, суд за відсутності інших доказів, які б усували ці розбіжності, приходить до висновку про необґрунтованість заявлених вимог Позивачем. Оскільки, надані документи на підтвердження заборгованості не узгоджуються між собою.

Клопотань про призначення відповідних судових експертиз сторонами не заявлялися.

Таким чином в задоволенні позову про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 слід відмовити як необґрунтованого та не підтвердженого належними та допустимими доказами.

Щодо вимог до поручителів, суд зазначає таке.

З огляду на викладені вище обставини, за відсутності обґрунтованості вимог до первісного боржника, суд позбавлений можливості дійти обєктивного висновку щодо наявності цивільної відповідальності поручителів.

При цьому, суд зазначає, що відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Згідно зі статтею 526 ЦК зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобовязання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобовязань за цим договором строк предявлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобовязання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобовязання у повному обсязі або у звязку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Таким строком не може бути лише несплата чергового платежу.

При цьому, слід відзначити, що строк дії поруки не є строком захисту порушеного права, а є строком існування субєктивного права кредитора й субєктивного обовязку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом предявлення позову), кредитор вчиняти не може.

З огляду на те, що кредитним договором №1/0808LAГ від 18.09.2008 визначено строк виконання договору не пізніше 17.09.2012, а з даним позовом ОСОБА_4 звернувся лише 21.10.2016, поруку за договорами №0ОА8/1 від 18.09.2008 з ОСОБА_6А та №0829/1 від 18.09.2008 з ОСОБА_5 слід вважати припиненою.

Окрім цього, вимоги до поручителів є необґрунтованими, оскільки, як не заперечувалося представником Позивача, між Банком та ОСОБА_2 укладено угоду про реструктуризацію, однак у зв'язку з ненаданням цього документу, суд позбавлений можливості перевірити як змінилися забезпечення зобовязання та обсяг відповідальності поручителя.

З огляду на те, що в позові відмовлено за необґрунтованістю, суд не перевіряє наявність підстав для застосування строку позовної давності.

Інші доводи сторін висновків суду не спростовують.

Оскільки в позові відмовлено, за відсутності клопотань від інших учасників про розподіл судових витрат, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, такий розподіл не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства ОСОБА_4 "Приватбанк" до ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_7 про стягнення заборгованості відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення буде виготовлено та підписано 03.04.2017.

Суддя ОСОБА_8