Справа № 456/2331/16-ц
Провадження № 6/456/40/2017
УХВАЛА

судового засідання

08 лютого 2017 року Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого-судді Шрамка Р. Т. ,

з участю секретаря: Панилик О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Стрию справу за поданням головного державного виконавця Стрийського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_1, про тимчасове обмеження у праві виїзду ОСОБА_2 за межі України, -

в с т а н о в и в :

На виконанні у Стрийському міськрайонному відділі державної виконавчої служби ГТУЮ у Львівській області перебуває зведене виконавче провадження №43990788 про стягнення коштів з ТзОВ «Моршинський санаторій «Пролісок», до складу якого входить 81 виконавче провадження на загальну суму 853 523,00 грн., в тому числі 54 виконавчих проваджень про стягнення заробітної плати на загальну суму 270 768 грн. Для виконання даного виконавчого провадження державним виконавцем здійснено розшук майна боржника. У ході проведення виконавчих дій 03.04.2015 року було складено акт опису й арешту рухомого майна в кількості 39 позицій. У відповідності до ст. 57 Закону Україні «Про виконавче провадження» дане майно описано, арештовано та передано на відповідальне зберігання ОСОБА_2. Згідно повідомлення ДП «СЕТАМ» від 31.03.2016 року повторні торги по реалізації арештованого рухомого майна, належного ТзОВ «Моршинський санаторій «Пролісок» для дітей з батьками», а саме рухомого майна в кількості 39 позицій, згідно акту опису й арешту майна від 03.04.2015, призначені на 29.03.2016 року не відбулись у звязку з відсутністю допущених учасників торгів. 15.04.2016р., керуючись ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження» відділом ДВС було скеровано повідомлення стягувачам щодо вирішення питання про залишення за собою нереалізованого майна, письмово повідомивши відділ ДВС у 15-денний строк з дня отримання даного повідомлення. У відповідь на дане повідомлення на адресу відділу надійшли відповідні заяви стягувачів, щодо залишення майна за собою. 22.06.2016р., скеровано повідомлення сторонам виконавчого провадження про те, що 29.06.2016 року прибути за адресою м. Моршин вул. Проліскова,10 для передачі даного майна та керуючись ст. 5,11 Закону України «Про виконавче провадження» зобовязано зберігача майна, якому було передано описане рухоме майно в кількості 39 позицій, згідно акту опису й арешту майна від 03.04.2015 на відповідальне зберігання, в особі керівника ТОВ «Моршинський санаторій «Пролісок» для дітей з батьками», ОСОБА_2 забезпечити свою явку та доступ до даного майна з метою передачі його стягувачам в рахунок погашення боргу, за адресою місцезнаходження майна : м. Моршин вул. Проліскова,8. 29.06.2016 року керівником ТОВ «Моршинський санаторій «Пролісок» для дітей з батьками», ОСОБА_2 надано пояснення про неможливість передачі даного майна 29.06.2016 року та дано зобовязання вирішити це питання в строк до 21.07.2016 року. Однак зберігач майна після встановленого строку, а саме 21.07.2016 року дане питання не вирішив, на неодноразові вимоги державного виконавця, щодо предявлення увіреного йому арештованого майна - не реагує, майно для огляду не надає, а від так перешкоджає вчиненню подальших виконавчих дій та виконанню рішення суду в цілому. Окрім цього, керівником ТзОВ «Моршинський санаторій «Пролісок» для дітей з батьками», ОСОБА_2 порушено вимоги п.6 ст. 65 Закону України «Про виконавче провадження», а саме уже після накладення державним виконавцем арешту на кошти боржника-юридичної особи на рахунки в АБ «Укргазбанк», ним відкрито новий казначейський рахунок, що являється ще однією обставиною, яка свідчить про те, що боржник умисно не виконує судові рішення. Такі дії, керівника ТзОВ «Моршинський санаторій «Пролісок»- для дітей з батьками», ОСОБА_2 являються прямим фактом ухилення боржника від виконання зобовязань, докладених на нього рішенням суду. Станом на 22.07.2016 року заборгованість на користь стягувачів в розмірі 853 523 грн. з них 270 768 грн. заборгованості по виплаті заробітної плати залишається непогашеною. Заходи щодо її погашення боржником не вжито. Оскільки, заходів щодо погашення заборгованості боржником не здійснюються, на підставі наведеного просить подання задоволити.

Відповідно до ст. 377 1 ЦПК України, суд негайно розглядає подання, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Головний державний виконавець Стрийського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_1Б І., в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомила.

Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні подання головного державного виконавця Стрийського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_1, про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2, слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Головний державний виконавець Стрийського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_1, звернулась до суду з поданням, в якому просить обмежити боржника ОСОБА_2, у праві виїзду за межі України до виконання ним зобовязання.

В обґрунтування свого подання державний виконавець посилається на те, що тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України громадянину України, ОСОБА_2, слід встановити, оскільки таке передбачене ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та вїзду в Україну громадян України». Зазначеною нормою Закону передбачено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта, а громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, якщо діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобовязання - до виконання зобов'язань, або розвязання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, або він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов'язань.

Законом України від 21 січня 1994 року «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» (зі змінами) врегульовано порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і вїзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, яким визначено випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України та встановлено порядок розвязання спорів у цій сфері.

Зазначеним Законом не передбачено тимчасове обмеження виїзду за кордон боржника у виконавчому провадженні до виконання рішення суду за ухвалою суду.

Статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» регламентовано право субєкта владних повноважень, а не суду, вчинити певні дії.

Посилання старшого державного виконавця на норму ст. 377-1 ЦПК України, як на норму, якою регламентовано порядок розгляду судами питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб), не дає суду правової підстави вирішити питання про тимчасове обмеження виїзду за кордон боржника, без спеціальної матеріальної норми, як це передбачено Конституцією України.

Крім того, статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, письмових доказів.

Частина 1 статті 58 ЦПК України передбачає, що належними є доказами, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Головний державний виконавець Стрийського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_1, покликається на те, що наявність в особи невиконаних зобов?язань, покладених нього судовим рішенням, є підставою для обмеження його у праві виїзду за межі України, однак до подання поданого до суду не надає жодного аргументованого доказу, які б свідчили про ухилення боржника від невиконання зобов?язання, крім викладених обставин у поданні.

Крім того, згідно узагальнення судової практики щодо тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України (ст. 377-1 ЦПК), проведеному Верховним Судом України, судам слід звернути увагу на те, що у випадку внесення подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України керівника боржника - юридичної особи до подання має додаватися витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, в якому зазначається, хто є керівником боржника - юридичної особи. Однак, до подання державного виконавця такий витяг стосовно боржника, ТзОВ «Моршинський санаторій «Пролісок» для дітей з батьками» не долучено. Крім цього, в матеріалах відсутні докази про вручення попередження ВДВС.

Відповідно до статті 2 протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікований Законом України 11 вересня 1997 р.) та статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» заходи щодо обмеження свободи пересування повинні бути достатньо виправдані суспільними інтересами в демократичному суспільстві.

Відповідно до ст.. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Громадянин України не може бути позбавленим права в будь-який час повернутись в Україну.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що в задоволенні подання головного державного виконавця Стрийського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_1, про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2, слід відмовити.

Керуючись ст. 33 Конституції України, ст.6 Закону України «Про порядок виїзду і в?їзду в Україну громадян України», ст.ст. 197, 368, 377-1 ЦПК України, суд

ухвалив:

В задоволенні подання головного державного виконавця Стрийського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Львівської області шляхом подання апеляційної скарги протягом пяти днів з дня її отримання.

Суддя ОСОБА_3