АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/4418/13-ц 22-ц/774/64/К/17
Справа № 210/4418/13-ц Головуючий в І інстанції
Провадження 22-ц/774/64/К/17 ОСОБА_1
Категорія № 34 (ІІІ) Доповідач Бондар Я.М.
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Бондар Я.М.,

суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.,

секретар : Гладиш К.І.

за участю: позивача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 14 липня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа без самостійних вимог ОСОБА_5, про відшкодування шкоди ,

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що згідно довіреності від 11.04.2008 року йому належить право користування та розпорядження автомобілем ВАЗ-2101 , державний номер ДПБ 10-32 номер кузова НОМЕР_1.

Згідно розписки від 27 січня 2013 року відповідач ОСОБА_3 узяв автомобіль ВАЗ -2101, вартістю 15000 грн., для проведення ремонтних робіт, для чого було передано йому грошові кошти у розмірі 5000 грн., лакофарбні матеріали загальною вартістю 1500 грн. та запчастини до автомобіля загальною вартістю 3535 грн. Остаточний строк повернення вказаного автомобіля після ремонту обумовлений 31.05.2013 р.

Однак у вказані строки відповідачем ремонті роботи не проведені, автомобіль, гроші та запчастини не повернути. Окрім цього, нехтування та ігнорування відповідачем взятих на себе зобовязань, зухвале розпорядження належним позивачу майном, завдали позивачу моральних страждань.

Після уточнення позовних вимог у квітні 2015 року , позивач ОСОБА_2 просив суд , стягнути з відповідача ОСОБА_3 на його користь матеріальну шкоду у розмірі 16 035 грн.., моральну шкоду 10 000 грн., та понесені судові витрат у розмірі 250 грн.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 14 липня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду у розмірі 10035 грн., яка складається з 5000 грн. - оплати за виконання ремонту , 3535,00 грн. - вартість матеріалу та 1500 грн. - вартість лакофарбних виробів. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір пропорційно частині задоволених позовних вимог в сумі 156,50 грн.

В апеляційній скарзі позивач ставить питання про зміну рішення суду та стягнення на його користь у відшкодування витрат на правову допомогу у розмірі 5000 грн.

Вважає, що судом не взято до уваги, що три роки його інтереси представляв адвокат, ним сплачено за надання правової допомоги 5000 грн., що підтверджується ордером, актом виконаних робіт та квитанцією прибутково-касового ордеру.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Виходячи з вимог частини 3 статті 27 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 303-1 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги та статті 67 ЦПК щодо строків процесуальних дій, а також зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку відповідача та його представника в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи. Колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні заяви представника відповідача про відкладення розгляду справи, з огляду на те, що за заявою представника відповідача від 30 січня 2017 року розгляд справи, призначений на 31 січня 2017 року вже відкладався.

Відповідно до вимог ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Рішення суду першої інстанції оскаржується позивачем лише в частині розподілу судових витрат, а саме не компенсації витрат на правову допомогу у розмірі 5000грн.

В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, тому судом апеляційної інстанції не переглядається.

Колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги позивача такими, що заслуговують на увагу.

Стаття 11 ЦПК України передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у розгляді справи.

Відповідно обставини до положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57 60 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, а відповідно до ч. 3 тієї ж статті до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, витрати на правову допомогу. Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України, витрати та правову допомогу, це витрати пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права. При цьому відповідно до ч. 2 ст. 84 ЦПК України граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Закон України від 20 грудня 2011 р. «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» № 4191-УІ (набрав чинності з 1 січня 2012 р.), визначає граничний розмір витрат на правову допомогу, якщо вона відшкодовується іншою стороною, у розрахунку за одну годину надання допомоги у судовому засіданні, а також під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

У п. 47 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» розяснено, що право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009;Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013).

Витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (ст. ст. 12, 42, 56 ЦПК України).

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Як видно з матеріалів справи між позивачем ОСОБА_2 та ОСОБА_6 укладено договір про надання правової допомоги від 18 червня 2013 року, надано ОСОБА_6 виконаних робіт від 10 липня 2016 року та квитанцію прибуткового касового ордеру на суму 5000 грн., розгляд справи тривав протягом трьох років, тричи представник позивача уточнював позовні вимоги, приймв участь у розгляді справи 17.10.2013 року, 02.12.2013 року, 25.02.2014, 01.04.2014, 18.08.2014, 25.03.2015, 13.07.2015., 17.09.2015., 04.12.2015., 04.04.2016 р., із загальною тривалістю перебування в судовому засіданні більше ніж 8 годин.( а.с.153,162, 189-191).

Враховуючи, що вартість однієї години роботи адвоката не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, з урахуванням вимог Закону України "Про гранічний розмір витрат на правову допомогу", з урахуванням загального обсягу перебування представника позивача - адвоката ОСОБА_7 в судових засіданнях більше ніж 8год., з урахуванням розрахунку 1600х40%х8=5120грн., колегія суддів прийшла до висновоку, що наявні правові підстави для стягнення витрат на правову допомогу з відповідача на користь позивача у розмірі 5000 грн.

За таких обставин, колегія суддів, беручи до уваги укладений договір про надання правової допомоги, акти виконаних робіт, дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні вимоги ОСОБА_2 стягнення витрат на правову допомогу, таке, що не відповідає вимога законодавства, тому підлягає на підставі п.п.1,3 ст.309ЦПК України скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про стягнення з ОСОБА_3 на користь позивача у відшкодування витрат на правову допомогу 5000 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 14 липня 2016 року скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення витрат на правову допомогу, та ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 у відшкодування витрат на правову допомогу в сумі 5000 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Я.М. Бондар

Судді : А.П. Барильська

ОСОБА_8