У Х В А Л А ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 29 березня 2017року м. Київ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: головуючогоЧервинської М.Є., суддів: за участю представника позивачаЗавгородньої І.М., Коротуна В.М., Мандика В.А., Мазур Л.М., Писаної Т.О., розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_7, третя особа - ОСОБА_8, про звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 27 квітня 2016 року та рішення апеляційного суду Чернігівської області від 30 червня 2016 року, в с т а н о в и л а: У жовтні 2015 року позивач звернувся до суду з даним позовом, зазначивши в його обгрунтування, що 13 травня 2008 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк»; банк) та ОСОБА_7 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 129 660 доларів США строком до 11 травня 2029 року зі сплатою 12,35 % річних за користування кредитними коштами. На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, того ж дня між банком та відповідачем укладено іпотечний договір № 31808Z3, за умовами якого ОСОБА_7 передав в іпотеку банку житловий будинок АДРЕСА_1. У зв'язку з неналежним виконанням умов кредитного договору, заочним рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 20 липня 2010 року стягнуто солідарно з ОСОБА_7, ОСОБА_8 на користь банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 607 883 гривні 56 копійок. Посилаючись на те, що вказане рішення суду не виконано, заборгованість не погашена, у зв'язку з чим станом на 24 вересня 2015 року борг за кредитним договором становив 75 052,93 доларів США (1 619 276 гривень 65 копійок) та пеня - 218 245 гривень 16 копійок, позивач просив суд в рахунок його погашення звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження з встановленням початкової ціни, визначеної на підставі оцінки майна, здійсненої суб'єктом оціночної діяльності. Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 27 квітня 2016 року у задоволенні позовних вимог - відмовлено. Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 30 червня 2016 року виключено з мотивувальної частини рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 27 квітня 2016 року висновок про необґрунтованість доводів відповідача щодо неправомірності нарахування банком заборгованості у доларах США. В іншій частині рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 27 квітня 2016 року залишено без змін. У касаційній скарзі ПАТ «УкрСиббанк» просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове рішення про задоволення позову, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом. У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року. Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції послався на відсутність доказів на підтвердження позовних вимог в частині визначення початкової ціни реалізації предмета іпотеки та врахувавши, що надані сторонами докази протирічать одне одному, а клопотання про призначення експертизи щодо встановлення початкової ціни предмета іпотеки не призначалась, дійшов висновку про відмову у задоволенні позову. Змінюючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд погодився з висновком про відсутність доказів на підтвердження початкової ціни предмета іпотеки та врахувавши, що в рішенні суду про стягнення заборгованості встановлено розмір боргу у національній валюті, у зв'язку з чим позивач, пред'являючи позов про звернення стягнення на предмет іпотеки, помилково змінив валюту зобов'язання, визначивши її у доларах США, дійшов висновку про виключення з мотивувальної частини рішення висновок про необгрунтованість доводів щодо неправомірності нарахування заборгованості в іноземній валюті. Проте з такими висновками судів погодитись не можна. Статтями 213, 214, 316 ЦПК Українипередбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України. Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Вимоги до рішення суду апеляційної інстанції викладені у ст. 316 ЦПК України. У мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК). Вказаним вимогам оскаржувані рішення не відповідають. Встановлено, що 13 травня 2008 року між сторонами укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 129 660 доларів США строком до 11 травня 2029 року зі сплатою 12,35 % річних за користування кредитними коштами. На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, того ж дня між сторонами укладено іпотечний договір № 31808Z3, за умовами якого ОСОБА_7 передав в іпотеку банку житловий будинок АДРЕСА_1. Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 20 липня 2010 року стягнуто солідарно з ОСОБА_7, ОСОБА_8 на користь банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 607 883 гривні 56 копійок. У зв'язку з невиконанням вказаного рішення суду станом на 24 вересня 2015 року утворився борг за кредитним договором у розмірі 75 052,93 долари США (1 619 276 гривень 65 копійок) та пеня - 218 245 гривень 16 копійок. Відповідно до ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Частинами 1, 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Положеннями ч. 1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Виходячи зі змісту поняття ціни як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо та аналізу норм ст. ст. 38, 39 Закону України «Про іпотеку», слід дійти висновку про те, що в розумінні норми ст.39 цього Закону встановлення початкової ціни предмета іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою ч. 6 ст. 38 цього Закону. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційної гарантією (ст. 129 Конституції України). Крім того, за загальними положеннями ЦПК України на суд покладено обов'язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача, та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Пославшись на те, що зазначення початкової ціни предмета іпотеки відповідно до умов іпотечного договору суперечить ст. ст. 39, 41 Закону України «Про іпотеку», а також, що надані докази щодо вартості предмета іпотеки протирічать один одному, суд першої інстанції в порушення ч. 4 ст.10 ЦПК України не сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи щодо роз'яснення особам, які беруть участь у справі, їх прав та обов'язків, попередження про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяння здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом та дійшов передчасного висновку про відмову у задоволенні позову з цих підстав. Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд на вказані порушення уваги не звернув, належним чином не перевірив доводів апеляційної скарги та помилково залишив рішення суду першої інстанції без змін. За таких обставин та з урахуванням правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 08 червня 2016 року (справа № 6-1239цс16) рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з підстав, передбачених ст. 338 ЦПК України, з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції. Керуючись статтями 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у х в а л и л а: Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити частково. Рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 27 квітня 2016 року та рішення апеляційного суду Чернігівської області від 30 червня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвала оскарженню не підлягає. Головуючий М.Є. Червинська Судді: І.М. Завгородня В.М. Коротун Л.М. Мазур Т.О. Писана Судді: О.І. Євтушенко І.М. Завгородня В.І. Мартинюк