Справа № 495/9769/16-ц
рішення

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

01 лютого 2017 року м. Білгород-Дністровський

Білгород - Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого - одноособово судді Боярського О.О.,

при секретарі Рачицькій І.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Білгород Дністровському цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу,

В с т а н о в и в:

ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 та просить суд: стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму боргу за розпискою від 7 квітня 2016 року у розмірі 150 000 грн; стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму боргу за розпискою від 7 квітня 2016 року у розмірі 150 000 грн; стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 сплачений судовий збір.

Свої позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 обґрунтовують тим, що 07.04.2016 року між ними та ОСОБА_3 були укладені договори позики за якими позивачі позичили відповідачу грошові кошти в розмірі 150 000 грн. кожний з терміном повернення до 01.10.2016 року. Проте, ОСОБА_3 вчасно борг не повернув та по сьогоднішній день не виконав своє грошове зобовязання перед позивачами.

Позивачі в судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, в матеріалах справи містяться їх заяви, відповідно до яких просять справу розглянути без їх участі, позовні вимоги підтримують.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи повідомлявся, надав до суду заяву з проханням розглянути справу за його відсутністю, позовні вимоги повністю визнає.

У відповідності до ч.2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Дослідивши матеріали справи та всі надані докази, встановивши характер правовідносин, що склалися між сторонами, суд прийшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що 07.04.2016 року між позивачами та відповідачем були укладені договори позики, відповідно до яких відповідач позичив у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 150 000 грн. у кожного та зобовязався їх повернути до 01.10.2016 року. Договори укладалися в письмовій формі та з дотриманням вимог ст.203 ЦК України щодо чинності правочину.

Такі обставини відповідачем під час розгляду справи не заперечувалися, тому, відповідно до положень ч.1 ст. 61 ЦПК України (обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню), суд вважає доведеним та достеменно підтвердженим факт укладання між сторонами договору позики, на який вказує позивач та який міститься в матеріалах справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У відповідності до ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Беручи до уваги вищевикладене, проаналізувавши всі обставини справи та враховуючи законодавчо закріплені імперативні норми щодо виконання сторонами позикового зобовязання, суд вважає повністю обґрунтованою та правомірною вимогу позивача щодо стягнення з ОСОБА_3 суми заборгованості в розмірі 150 000 грн. на користь ОСОБА_1 та 150 000 грн. на користь ОСОБА_2.

На підставі ст. 88 ЦПК України, підлягають стягненню з ОСОБА_3 на користь позивачів сплачені та документально підтверджені судові витрати позивачів: судовий збір в розмірі 1000 грн., тобто на користь кожного позивача по 500 грн.

Керуючись ст.ст. 23, 203, 506, 509, 1046, 1049, 1167 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 10, 11, 60, 88, 209, ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 суму боргу за договором позики від 07.04.2016 року в розмірі 150 000 грн.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 суму боргу за договором позики від 07.04.2016 року в розмірі 150 000 грн.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 судовий збір в розмірі 500 грн.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2 суму сплаченого судового збору в розмірі судовий збір в розмірі 500 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя