Справа № 639/956/17
Провадження № 2/639/1020/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2017 року Жовтневий районний суд м. Харкова

в складі: головуючого - судді Труханович В.В.

за участю секретаря - Антохіної О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, суд

ВСТАНОВИВ:

16 лютого 2017 року позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просила суд ухвалити рішення, на підставі якого стягнути з відповідача на свою користь суму боргу за договором позики у сумі 59900 грн., проценти за користування позикою у сумі 23 404,36 грн., 3% річних у сумі 3 337,99 грн., пеню в сумі 10 002 грн., а всього 126 644 грн. та судовий збір у сумі 1 266,45 грн.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 12.03.2015 року між нею та відповідачем ОСОБА_2 укладено договір позики, відповідно до якого позивач передала відповідачу грошові кошти в сумі 59 900 гривень, відповідач зобов'язалася повернути кошти до 10.04.2015 року. Однак, ОСОБА_2 свої зобов'язання не виконала, грошові кошти не повернула, у зв'язку з чим позивач звернулася до суду з даним позовом.

В судовому засіданні позивач та її представник ОСОБА_3, який діє на підставі довіреності від 14.02.2017 року, підтримали позовні вимоги та надали пояснення про обставини, які викладені у рішенні вище.

Відповідач в судовому засіданні позов визнала у повному обсязі, та пояснила, що дійсно 12.03.2015 року між нею та позивачем ОСОБА_1 укладено договір позики, відповідно до якого позивач передала їй грошові кошти в сумі 59 900 гривень, а вона зобов'язалася повернути кошти до 10.04.2015 року.Однак в зазначений строк борг вона не повернула.

Вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Так, в судовому засіданні було встановлено, що 12 березня 2015 року ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 59 900 гривень, які зобовязалася повернути в строк до 10.04.2015 року.

Зазначені обставини підтверджуються розпискою, складеною 12.03.2015 року. (а.с. 22)

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 р. у справі № 6-63цс13)

Відповідно до норм статей 1046, 1047 ЦК України договір позики за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобовязанням повернення) певної грошової суми, так і дата її отримання. (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 2 липня 2014 р. у справі №6-79цс14)

Позивач вказує, що ОСОБА_2 зобовязання з повернення коштів у строк, обумовлений договором позики не виконала.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

В ст. 526 ЦК України зазначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

03 квітня 2017 року у судовому засіданні позивачем суду було надано оригінал розписки ОСОБА_2 від 12.03.2015 року.

Наявність оригіналу розписки в кредитора свідчить про існування невиконаного зобовязання. (постанова Верховного Суду України від 25 квітня 2012 р. у справі № 6-24ц12).

Таким чином, судом було встановлено, що відповідач ОСОБА_2 порушила умови договору позики щодо своєчасного повернення суми отриманої позики, у зв'язку з чим суд вважає необхідним стягнути з відповідача суму боргу, яка була нею отримана від позивача за розпискою та яку просить стягнути позивач.

Стаття 610 ЦК України встановлює, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У відповідності до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Частина 4 статті 631 ЦК України встановлює, що закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Відповідач жодного разу не повертав грошові кошти позивачу, чим істотно порушив взяті на себе зобов'язання.

Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Згідно ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Як вбачається із матеріалів справи, умови договору позики, викладені в письмовій розписці, не містять положень щодо процентів за отримання грошових коштів,у зв'язку з чим їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України та сплачується до дня фактичного повернення грошового боргу.

Згідно наданого позивачем розрахунку загальний розмір процентів за період з 11 квітня 2015 року по 16 лютого 2017 року становить 23 404,36 грн. та підлягає стягненню з відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» розяснено, що за змістом статті 552, частини другої статті 625 ЦК інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому суд має виходити з того, що ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання.

Згідно наданого позивачем розрахунку, з відповідача підлягає стягненню 3% річних за період з 11 квітня 2015 року по 16 лютого 2017 року в загальній сумі 3337,99 грн..

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

В силу ст. 550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобовязання.

Умовами договору позики, викладеними у письмовій розписці, встановлено, що за прострочення виконання зобовязання по поверненню позики, відповідач зобовязується сплатити неустойку (пеню) у розмірі 59 грн. за кожен день прострочення, починаючи з 11.04.2015 року.

Позивач просить суд стягнути з відповідача пеню в розмірі 40 002 грн. (59 грн.*768 днів прострочення = 40002 грн.)

З цього приводу суд зазначає, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача пені, підлягають частковому задоволенню у межах строку один рік та складають 21 535 грн. (59 грн.*365)

Аналізуючи наведені обставини, досліджені докази, суд приходить до висновку про наявність правових підстав щодо часткового задоволення вимог позивача та стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості за вказаним вище договором у розмірі 108 177,35 грн. та судового збору у сумі 1 081,77 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 5, 8, 10, 15, 88, 208, 209, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 10, 526,530,536,549-551, 610, 611,612, 625, 631, 1046, 1047, 1048, 1049, 1050 ЦК України, 18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», -

ВИРІШИВ :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики у сумі 59 900 грн., проценти за користування позикою у сумі 23 404,36 грн., 3% річних у сумі 3 337,99 грн., пеню в сумі 21 535 грн., а всього 108 177,35 грн. (сто вісім тисяч сто сімдесят сім гривень 35 копійок).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1 081,77 грн. (одна тисяча вісімдесят одна гривні 77 копійок).

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Харківської області через Жовтневий районний суд м. Харкова шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які не були присутні в судовому засіданні у той же строк з дня отримання його копії.

Суддя В.В. Труханович