АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 215/1641/16-ц Головуючий в суді першої
Провадження № 22-ц/774/217/К/17 інстанції ОСОБА_1
Категорія - 39 (І) Доповідач Митрофанова Л.В.
У Х В А Л А

Іменем України

18 січня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Митрофанової Л.В.,

суддів - Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар - Чубіна А.В.,

за участю: позивача - ОСОБА_2та її представника ОСОБА_3,

представника відповідача - ОСОБА_4 ОСОБА_5,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_5 на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 18 жовтня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення витрат на поховання спадкодавця,-

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення витрат на поховання спадкодавця.

В обґрунтування позову зазначила, що 21 лютого 2013 року помер її чоловік - ОСОБА_6, на поховання якого нею було витрачено грошові кошти в розмірі 22091,65 грн., з яких: 4950 грн. вартість ритуальних послуг та предметів ритуальної приналежності; 11101,65 грн. - вартість поховальних обідів, 6040 грн. - вартість благоустрою місця поховання та встановлення надгробного памятника.

Оскільки спадкоємцями за законом після смерті померлого є вона та відповідач, ними отримано свідоцтво про право на спадщину в рівних частках й досягнуто згоди про розподіл спадщини на підставі нотаріально посвідченого договору, вважає, що й витрати на поховання спадкодавця вони як спадкоємці повинні нести порівну.

У звязку з тим, що відповідач у добровільному порядку відмовляється відшкодувати 1/2 частину витрат на поховання спадкодавця, що складає 11045,82 грн., просила суд стягнути з відповідача на свою користь вказану суму, а також 551,20 грн. судового збору та 500 грн. витрат на правову допомогу.

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 18 жовтня 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 5495 грн. витрат на поховання спадкодавця ОСОБА_6, померлого 21.02.2013 року, 551 грн. 20 коп. сплаченого судового збору, 500 грн. витрат на правову допомогу, а всього 6546 грн. 20 коп.

В частині позову про стягнення вартості поминальних обідів на суму 5550,82 грн.- відмовлено.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_5 просить скасувати вказане рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права. Вважає, що звернувшись до суду з позовом, позивач пропустила трирічний строк позовної давності, однак суд безпідставно не застосував до заявлених позовних вимог насідки пропуску такого строку. Зазначає, що суд не врахував зміст договору про поділ спадкового майна, відповідно до умов якого позивач отримала більшу частину спадкового майна, а тому він не повинен нести жодних витрат з поховання спадкодавця, оскільки укладеним договором фактично досягнуто домовленості щодо здійснення витрат на поховання позивачем. Також, на думку апелянта, суд, в порушення ч.1 ст. 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу», помилково відніс до складу витрат на поховання витрати на встановлення надгробного памятника та витрати на ритуальні послуги, які здійснені після поховання спадкодавця.

Представник позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3, заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, просив оскаржуване рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, заперечень на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставі своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду відповідає наведеним нормам закону та підстави для його скасування відсутні.

Судом встановлено, що 21 лютого 2013 року помер ОСОБА_6, який є чоловіком позивачаОСОБА_2 та рідним батьком відповідача ОСОБА_4 (а.с. 7, 8).

Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому за життя майно, яке було успадковано сторонами у справі в рівних частках в порядку спадкування за законом, про що кожним із них 17 грудня 2013 року було отримано нотаріально посвідчене свідоцтво про право на спадщину за законом (а.с. 9).

17 грудня 2013 року між сторонами укладено нотаріально посвідчений договір про поділ спадкового майна (а.с.10).

У звязку із похованням спадкодавця ОСОБА_6 позивачем ОСОБА_2 були здійснені витрати на загальну суму 22091,65 грн., з яких: 4950 грн. - ритуальні послуги та предмети ритуальної приналежності; 11101,65 грн. - вартість поховальних обідів, 6040 грн. - вартість благоустрою місця поховання та встановлення надгробного памятника.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції керувався положеннями ч.1 ст. 1232 ЦК України, ст. 12 Закону України «Про поховання та похоронну справу» та виходив з того, що необхідними витратами на поховання є витрати на ритуальні послуги та витрати на благоустрій місця поховання й встановлення поминального памятника, ? частина яких й підлягає стягненню з відповідача як спадкоємця на користь позивача в рахунок їх відшкодування.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Частина 1 ст. 1232 ЦК України покладає на спадкоємців обовязок відшкодувати розумні витрати, які були зроблені одним із них або іншою особою на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця.

З системного аналізу положень ст.ст. 2, 12 Закону України «Про поховання та похоронну справу» вбачається, що до витрат на поховання відносяться витрати на ритуальні послуги та витрати на благоустрій місця поховання й встановлення поминального памятника.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом позовних вимог ОСОБА_2 є стягнення з відповідача ОСОБА_4 ? частини здійснених нею витрат на поховання спадкодавця ОСОБА_6, померлого 21 лютого 2013 року в сумі 22091,65 грн., з яких: 4950 грн. вартість ритуальних послуг та предметів ритуальної приналежності; 11101,65 грн. - вартість поховальних обідів, 6040 грн. - вартість благоустрою місця поховання та встановлення надгробного памятника.

У відповідності до ч.3 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України в підтвердження здійснених витрат позивач надала докази, які у відповідності до ст.ст. 58, 59 ЦПК України, визнані судом належними та допустимими, й які відповідачем, в порядку, передбаченому ЦПК України, не спростовані.

Під час вирішення спору судом встановлено та не заперечувалося відповідачем ОСОБА_4 те, що він не приймав участі у похованні ОСОБА_6, померлого 21.02.2013 року, спадщину після смерті якого він прийняв разом із спадкоємцем ОСОБА_2

Виходячи з наведених обставин та норм ч.2 ст. 1232 ЦК України, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про покладення на відповідача обовязку з відшкодування позивачу ОСОБА_2 ? частини здійснених нею витрат на поховання померлого спадкодавця, до складу яких відніс витрати на ритуальні послуги та предмети ритуальної приналежності, а також витрати на благоустрій місця поховання та встановлення надгробного памятника, що відповідає положенням Закону України «Про поховання та похоронну справу».

Доводи апеляційної скарги відповідача про відсутність у нього обовязку з відшкодування частини здійснених позивачем витрат на поховання спадкодавця у звязку з укладенням між ними договору про поділ спадкового майна, висновків суду першої інстанції не спростовують й не знімають з відповідача, як спадкоємця, встановленого ч.1 ст. 1232 ЦК України, обовязку брати участь разом з іншими спадкоємцями у здійсненні витрат на поховання спадкодавця.

Окрім того, укладений між сторонами нотаріально посвідчений договір про поділ спадкового майна від 17 грудня 2013 року, на який посилається відповідач як на підставу звільнення його від обовязку відшкодування витрат на поховання спадкодавця, стосувався поділу спадкового майна, що належало за життя спадкодавцю ОСОБА_6В, й в ньому відсутні зобовязання щодо покладення обовязку з поховання спадкодавця на одного із спадкоємців.

Також, колегія суддів звертає увагу й на те, що укладення вказаного договору не знімає із спадкоємців обовязку брати участь у здійсненні витрат на поховання спадкодавця разом з іншими спадкоємцями.

Доводи апеляційної скарги відповідача про порушення судом ст. 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» та помилкове віднесення до складу витрат на поховання, витрат на встановлення надгробного памятника та витрат на ритуальні послуги, які здійснені після поховання спадкодавця, колегія суддів вважає безпідставними.

Так, у відповідності до ст. 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» поховання померлого - комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не

суперечать законодавству.

Отже, з викладеного вбачається, що тільки церемонія поминання не відноситься до поховання, а отже витрати на встановлення надгробного памятника та витрати на ритуальні послуги є витратами на поховання. Такого ж висновку дійшов й суд першої інстанції в ухваленому ним рішенні, відмовивши позивачу у стягненні витрат на поховальний обід.

Щодо доводів апеляційної скарги відповідача про пропуск позивачем строку позовної давності колегія суддів зазначає наступне.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п. 15 Постанови від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, На вимоги про відшкодування витрат на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця (стаття 1232 ЦК), а також витрат на охорону спадкового майна (стаття 1283 ЦК) не поширюються правила статті 1281 цього Кодексу про порядок і строки пред'явлення вимог кредитором спадкодавця, оскільки вони не випливають із зобов'язань спадкодавця. Тому на такі вимоги поширюється загальна позовна давність (стаття 257 ЦК).

Встановивши, що відповідачем прийнято спадщину після смерті ОСОБА_6 й 17 грудня 2013 року отримано нотаріально посвідчене свідоцтво про право на спадщину за законом, тоді як з позовними вимогами про відшкодування витрат на поховання спадкодавця позивач звернулася 12 квітня 2016 року, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про дотримання позивачем загального строку позовної давності, початок перебігу якого починається саме з моменту отримання спадкоємцями свідоцтва про право на спадщину, а не з моменту смерті спадкодавця.

Тому колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги відповідача про незастосування судом першої інстанції наслідків пропуску позивачем строків позовної давності.

Отже, враховуючи те, що судом апеляційної інстанції під час розгляду справи встановлено правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та відсутність порушень норм процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін, відповідно до ст. 308 ЦПК України.

У відповідності до ст. 88 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають документально підтверджені квитанцією № 21/01 від 17.01.2017 року витрати на правову допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 700 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_5 - відхилити.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 18 жовтня 2016 року- залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 700 грн.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня її постановлення.

Головуючий: Л.В. Митрофанова

Судді: Я.М. Бондар

ОСОБА_7