Апеляційний суд Житомирської області
Категорія 43 Доповідач Якухно О. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді : Якухно О.М.

суддів: Жигановської О.С., Коломієць О.С.

з участю

секретаря судового засідання Добровольської Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі цивільну справу за матеріалами позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи на стороні позивача: ОСОБА_3, ОСОБА_4, про припинення сервітутного права на проживання шляхом визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням та усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення з квартири за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Корольовського районного суду м.Житомира від 16 грудня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, в якому просив припинити сервітутне право на проживання ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_1 шляхом визнання її втратившою право на користування жилим приміщенням та усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом виселення ОСОБА_2 з вказаної квартири

Ухвалою Корольовського районного суду м.Житомира від 16 грудня 2016 року позовну заяву ОСОБА_1 повернуто позивачу для звернення до належного суду.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення суддею норм процесуального права, просить скасувати ухвалу у зв'язку із порушенням правил підсудності..

Зокрема, апелянт посилається на те, що до даних правовідносин необхідно застосувати положення ч.1 ст. 114 ЦПК України, відповідно до якого встановлено правило виключної підсудності, зокрема, позови, які виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Оскільки вимога про виселення відповідача є похідною від вирішення питання про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, заявлений позов на думку апелянта підсудний Корольовському районному суду м.Житомира, так-як спірне житло знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали судді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Так, за загальним правилом підсудності (ч. 1 ст. 109 ЦПК України) позови до фізичної особи пред'являються до суду за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування.

Повертаючи позовну заяву ОСОБА_1, суддя виходив з того, що згідно позовної заяви адресою місця реєстрації відповідача ОСОБА_2 зазначено АДРЕСА_2, що не відноситься до територіальної підсудності Корольовського району м.Житомира.

Відповідно до ч.3 ст.122 ЦПК України, у разі, якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб'єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи.

Якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд повертає позовну заяву на підставі п.4 ч.3 ст.121 ЦПК України.

Судом запит з АДПТО ДМС України в Житомирській області не направлявся і зареєстроване місце проживання відповідача не встановлювалося.

Крім того, відповідно до ч.5 п.5 Постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» перелік позовів, для яких установлена виключна підсудність, розширеному тлумаченню не підлягає. Правила виключної підсудності діють також у випадку пред'явлення кількох позовних вимог, пов'язаних між собою, якщо на одну з них поширюється виключна підсудність.

Виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (частина перша статті 114 ЦПК). Згідно з положеннями статті 181 ЦК до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини (п.42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 3 від 01.03.2013 року «Про деякі питання юрисдикції судів та визначення підсудності цивільних справ).

Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у 2011 році проведено узагальнення судової практики розгляду судами спорів, що виникають із договору найму жилого приміщення (статті 61-71 Житлового кодексу України; далі - ЖК України) та роз'яснено, що відносно спорів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, та до спорів щодо стягнення заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг застосовується виключна підсудність, а саме правило ч. 1 ст. 114 ЦПК України, відповідно до якого позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

З аналізу зазначених норм вбачається, що позов подано ОСОБА_1 до належного суду, оскільки спір стосується права користування жилим приміщенням, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та відноситься до Корольовського району м.Житомира.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.312 ЦПК України суд змінює або скасовує ухвалу суду першої інстанції і постановляє ухвалу з цього питання, якщо воно було вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права або при правильному вирішенні було помилково сформульовано суть процесуальної дії чи підстави її застосування;

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що ухвала судді першої інстанції підлягає скасуванню з направленням матеріалів справи на новий розгляд для вирішення питання щодо відкриття провадження по справі.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 312, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу судді Корольовського районного суду м.Житомира від 16 грудня 2016 року скасувати, а питання відкриття провадження у справі передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді: