Провадження № 2/229/114/2017
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

20 січня 2017 року Дружківський міський суд Донецької області у складі:

головуючої судді Рагозіної С.О.,

за участю секретаря судового засідання Пивовара В.О.,

позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Дружківки Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

01 грудня 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики. Зазначив, що 01 січня 2008 року він надав ОСОБА_2 позику у розмірі 10 00 доларів США. Факт отримання грошей був зафіксований у розписці. ОСОБА_2 повинен був повернути гроші до 31 грудня 2013 року і сплачувати за користування грошима 500 доларів США щороку. До теперішнього часу ОСОБА_2 борг не повернув, і його сума складає 14 000 доларів США, що за офіційним курсом на день подачі позову складає 364 000 грн. Для підготовки позову позивач звертався до приватного підприємця ОСОБА_3, за надані послуги він сплатив 10000 грн. В результаті незаконних дій ОСОБА_2 позивач зазнав моральних страждань, що призвело до розладу здоровя, погіршення відносин з батьками та нервових розладів. Позивач просить стягнути з відповідача завдану матеріальну шкоду у сумі 364000 грн., витрати на юридичні послуги у сумі 10000 грн., компенсацію моральної шкоди у сумі 10000 грн.

У судовому засіданні позивач уточнив позовні вимоги, з урахуванням офіційного курсу НБУ на дату подачі позову просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду у сумі 360 080 грн., витрати на юридичні послуги у сумі 10000 грн., компенсацію моральної шкоди у сумі 10000 грн.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з'явився. Його виклик у судове засідання здійснювався шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті Дружківського міського суду Донецької області, оскільки територія, де мешкає відповідач, є тимчасово окупованою, поштове сполучення з нею не здійснюється.

Отримавши згоду позивача, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Відповідно до розписки від 01 січня 2008 року ОСОБА_2 взяв у борг у ОСОБА_1 гроші у сумі 10 000 доларів США. Зобовязався за кожен рік користування грошима сплачувати ОСОБА_1 по 500 доларів США, повернути гроші в повному обсязі до 31 грудня 2013 року.

Станом на 28 листопада 2016 року за офіційним курсом Національного банку України 1 долар США складає 25,72 грн.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Суд вважає обґрунтованими вимоги ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики в такому розмірі: борг за договором позики від 01 січня 2008 року у сумі 10 000 доларів США, плата за користування грошима у сумі 4 000 доларів США, що загалом за офіційним курсом НБУ станом на 28 листопада 2016 року складає 360141.96 грн.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Оскільки позивач просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості у розмірі 360 080,00 грн., то ці вимоги підлягають задоволенню в такому розмірі.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Стаття 611 ЦК України встановлює, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Як роз'яснено у п. 5 постанови Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Разом з тим, позивач не навів жодних належних та достатніх доказів на підтвердження своїх позовних вимог про стягнення моральної шкоди, а саме завданих йому моральних страждань, розладів здоров'я, втрати нормальних життєвих зв'язків, тощо.

Виходячи з цього суд вважає, що підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди немає.

На підставі ч.1 ст.84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, а частина 2 цієї статті встановлює, що граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Згідно зі ст.1 Закону України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Позивач ОСОБА_1 поніс витрати на правову допомогу, яка надавалася ФОП ОСОБА_3 в розмірі 10000 грн., у виготовленні позовної заяви (20 годин).

Станом на 01 січня 2017 року розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб складає 1600 грн., 40% від цієї суми 640 грн.

Суд вважає, що компенсацію витрат за правову допомогу треба стягнути у розмірі 10 000 грн., ця сума не перевищує граничних розмірів, встановлених законом, є пропорційною задоволеним вимогам ОСОБА_1, і, у зв'язку з частковим задоволенням позову, підлягає відшкодуванню ОСОБА_1 зі сторони ОСОБА_2

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою сплачується судовий збір у розмірі 1 відсотку ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, в даному випадку 3600,80 грн.

На підставі ст.88 ЦПК України з відповідача на користь державного бюджету м. Дружківки підлягають стягненню судовий збір у сумі 3600,80 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 84, 88, 209, 212-215, 224-227 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який мешкає за адресою: Донецька область, м. Ясинувата, вул. Шкільна, 4, на користь ОСОБА_1 борг за договором позики від 01 січня 2008 року у сумі 360 080 (триста шістдесят тисяч вісімдесят) грн.. 00 коп., витрати на оплату юридичної допомоги у сумі 10 000 (десять тисяч) грн.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який мешкає за адресою: Донецька область, м. Ясинувата, вул. Шкільна, 4, на користь державного бюджету м. Дружківки судовий збір у сумі 3 600 (три тисячі шістсот) грн.. 80 коп.

В задоволенні решти позову відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто судом за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем до Апеляційного суду Донецької області через Дружківський міський суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: С. О. Рагозіна