УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., Писаної Т.О., Попович О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14 червня 2016 року та рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 01 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк»; банк) звернулося до суду з позовом, у якому просило в рахунок виконання основного зобов'язання щодо сплати заборгованості за кредитним договором у розмірі 4 304 698 грн 01 коп. звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: житловий будинок (літ. Б), який розташований за адресою: АДРЕСА_1.

На обґрунтування позовних вимог банк посилався на те, що за умовами кредитного договору № 0 від 25 січня 2007 року ОСОБА_4 отримала кредит в сумі 91 740,00 швейцарських франків з терміном погашення до 24 січня 2014 року зі сплатою за користування кредитом 8,99 % на рік, та у забезпечення виконання зобов'язань за яким між сторонами було укладено договір іпотеки від 26 січня 2007 року.

Посилаючись на порушення відповідачем своїх зобов'язань щодо повернення кредиту, у зв'язку із чим станом на 28 травня 2015 року утворилася заборгованість у розмірі 4 304 698 грн 01 коп., а також зазначаючи, що положеннями договору іпотеки передбачено право іпотекодержателя у випадку невиконання боржником зобов'язань за цим договором задовольнити забезпечену вимогу, звернувши стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за ПАТ «Дельта Банк» права власності на житловий будинок, банк просив задовольнити позов.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14 червня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 01 листопада 2016 року апеляційну скаргу ПАТ «Дельта Банк» задоволено частково.

Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14 червня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено з інших підстав.

У касаційній скарзі ПАТ «Дельта Банк», посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, виходив з того, що 12 листопада 2008 року АКІБ «УкрСиббанк» звернувся до позичальника з вимогою про дострокове повернення кредиту, проте з цим позовом до суду ПАТ «Дельта Банк» звернувся лише 01 липня 2015 року, у зв'язку із чим суд дійшов висновку про наявність правових підстав для відмови у задоволенні позову у зв'язку із пропуском строку позовної давності.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову за недоведеністю позовних вимог, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. ст. 57, 212 ЦПК України), правильно встановивши характер правовідносин сторін у справі та застосувавши норми матеріального права, які їх регулюють, виходив з того, що відповідно до п. 4.2 договору іпотеки звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, а за умовами п. 5.3 цього договору у разі застосування передачі предмету іпотеки у власність іпотекодержателя, як способу задоволення вимог іпотекодержателя, право власності переходить до іпотекодержателя з моменту отримання повідомлення про застосування застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, у зв'язку із чим суд дійшов обґрунтованого висновку, що відповідне застереження в іпотечному договорі є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку»), а тому не підлягають задоволенню вимоги банку про звернення стягнення заборгованості за кредитним договором на предмет іпотеки шляхом визнання за ПАТ «Дельта Банк» права власності на вказаний житловий будинок.

При цьому в матеріалах справи відсутні дані про те, що банк намагався реалізувати своє право в позасудовому порядку шляхом звернення до державного реєстратора, що передбачено умовами іпотечного договору.

Висновок апеляційного суду відповідає правовій позиції, висловленій в постановах Верховного Суду України від 12 жовтня 2016 року № 6-504цс16 та від 02 листопада 2016 року № 6-2457цс16, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судом апеляційної інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом попередньої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення, зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновком суду апеляційної інстанції щодо їх оцінки.

На підставі вищевикладеного та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» відхилити.

Рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 01 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

Т.О. Писана

О.В. Попович