Роздільнянський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 511/2874/16-ц

Номер провадження: 2/511/213/17

29 березня 2017 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - Гринчак С. І.,

секретаря - Чернецької А.В.

за участю:

позивача за первісним та відповідача за зустрічним позовами - ОСОБА_1,

відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом - ОСОБА_2

представника ОСОБА_2 - адвоката Панчошенко С.О.

представників третьої особи - ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Роздільна Одеської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Служба у справах дітей Роздільнянської районної державної адміністрації в Одеській області про визначення місця проживання дітей та зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання місця проживання дітей: неповнолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та неповнолітньої ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 за місцем проживання матері - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою АДРЕСА_2

Свої вимоги мотивує тим, що з відповідачем вона перебувала у шлюбі з 23.10.2004 року, який на підставі рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 17.07.2014 року - розірвано. Від шлюбу у них народилися діти: син - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та донька - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_14. Після розірвання шлюбу її колишній чоловік мешкає окремо. Вона з неповнолітніми дітьми проживає за адресою: АДРЕСА_2. Вона створила всі належні умови для виховання та утримання дітей, а батько дітей, з дітьми не проживає та матеріально не допомагає. Вважає, що діти повинні проживати разом з нею, оскільки вона постійно надає і може надати дітям усе необхідне для їх нормального розвитку і життя.

ОСОБА_2 заперечуючи проти позову звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1, в якому просив визначити місце проживання доньки - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_14, з батьком (а.с.41-45). Свої позовні вимоги ОСОБА_2, обґрунтував тим, що з 23.10.2014 року він перебував у шлюбі з ОСОБА_1, який на підставі рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 17.07.2014 року - розірвано. Від шлюбу у них народилися діти: син - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та донька - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_14. Після розірвання шлюбу за їх домовленістю син проживає з матір'ю, а донька з батьком. Після припинення спільного проживання він разом з донькою ОСОБА_7 проживає за адресою: АДРЕСА_3. Він створив всі належні умови для виховання та утримання доньки, донька постійно мешкає з ним, а також знаходиться на повному його утриманні. ОСОБА_2 стверджує, що він має постійне місце проживання, постійне місце роботи та заробіток, гарний стан здоров'я, характеризується позитивно, стосунки між ним та донькою теплі та доброзичливі, проте як ОСОБА_1 ніде не працює, не має самостійного доходу, не має необхідних житлово-побутових умов для виховання та розвитку доньки, періодично вживає спиртні напої та більше 8 місяців у вихованні доньки участі не приймала, її життям не цікавилась. Вважає, що донька повинна проживати разом з ним, оскільки він постійно надає і може надати доньці усе необхідне для її нормального розвитку і життя.

Ухвалою суду від 02 лютого 2017 року вказані позовні заяви об'єднанні в одне провадження (а.с.95).

Позивач за первісним позовом - ОСОБА_1Г у судовому засідання свої позовні вимоги підтримала у повному обсязі та надала пояснення з підстав зазначених у позовній заяві. Зустрічні позовні вимоги не визнала просила суд відмовити в їх задоволенні.

В подальшому ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилась, надавши суду заяву, в якій просила суд розглядати справу без її участі. ( а.с.131).

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 та його представник - Панчошенко С.О., який діяв на підставі договору про надання правової допомоги від 31.01.2017 року в судовому засіданні заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 визнали частково, не заперечували щоб неповнолітній ОСОБА_6 проживав з матір'ю, а заперечували, щоб ОСОБА_7 проживала з матір'ю, оскільки після розлучення позивач по справі залишила доньку ОСОБА_7 проживати з батьком, а сама з сином ОСОБА_8 поїхала до своїх батьків в с. Кошари. Із тих пір донька ОСОБА_7 проживає з батьком. Також підтримали позовні вимоги в повному обсязі за зустрічним позовом. Наполягали на задоволенні своїх зустрічних вимог.

Представник третьої особи Роздільнянської районної державної адміністрації Одеської області в особі Органу опіки та піклування - ОСОБА_4, який діяв на підставі довіреності № 117/2/15/01-37 від 25.01.2017 року, стосовно позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_9 суду пояснив, що Роздільнянська районна державна адміністрація, як орган опіки та піклування, на комісії з питань захисту прав дитини 20.12.2016 року розглянула заяву ОСОБА_1 та надала висновок про доцільність мешкання з нею її дітей - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 за місцем її реєстрації: АДРЕСА_2. Батько і мати були присутні на комісії, батько дітей заперечував, проте, щоб ОСОБА_7, проживала разом з матір'ю, у зв'язку з тим, що мати веде аморальний спосіб життя, але підтверджуючих документів не надав. На теперішній час, йому, як представнику органу опіки, відомо, що ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 проживає з батьком - ОСОБА_2 Оскільки орган опіки та піклування вже надавали свій висновок щодо визначення місця проживання неповнолітніх дітей, і на даний час не можуть його скасувати, тому просили прийняти рішення на розсуд суду .

Заслухавши пояснення позивача за первісним позовом, відповідача та його представника, позивача та його представника, відповідача за зустрічним позовом, представника третьої особи, свідків, розглянувши матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог за первісним позовом та задоволення в повному обсязі позовних вимог зазустрічним позовом, виходячи з наступного.

Відповідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно до ч.7 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч.2 ст.1 Європейської Конвенції про здійснення прав дітей (1991р), предметом цієї Конвенції є підтримка у найвищих інтересах дітей та їхніх прав. Зі змісту ст. 3 Конвенції вбачається, що першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Зі змісту ст. 150 СК України вбачається, що одним із основних батьківських обов`язків є обов`язок по належному вихованню дитини, прищеплення їй моральних цінностей, духовності, культури своєї нації. Саме батьки повинні навчити дитину формувати систему пріоритетів та ні в якому разі не дати їй спотворити існуюче світосприйняття. Батьки повинні виховувати особистість, яка б із повагою ставилася б до прав та свобод інших людей, любила б свою сім`ю та родину. Принципом Конвенції існує принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно з ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства.

Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом (ст. 160 СК).

Статтею 161 СК України передбачено, що при вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я, та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно до ст. 14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Під час вчинення дій, пов'язаних з розлученням дитини з одним або батьками, а також інших дій, що стосується дитини, в порядку, встановленому законом, судом заслуховується думка та побажання дитини.

Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно ч.4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

Під час вирішенні спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків, і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Конвенція про права дитини, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, виходячи з рівності прав матері та батька, у п. 1 ст. 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини.

При вирішенні питань, що торкаються дітей, з урахуванням положень названої вище Конвенції про права дитини, суд має виходити з принципу максимального забезпечення інтересів дитини, її захисту і забезпечення турботи про неї. При вирішенні такого спору суди повинні виходити не з формальних міркувань, а з фактичних інтересів дітей та умов їх нормального виховання.

Отже, вищезазначені норми Декларації та Конвенції вказують на наявність виключних обставин для розлучення малолітніх дітей з матір'ю у разі коли батьки проживають окремо.

Також судом враховується, що згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 23 жовтня 2004 року, який розірвано рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 17 липня 2014 року (а.с.5).

Від шлюбу мають неповнолітніх дітей: сина - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_1 виданого 07.04.2005року Старостинською сільською радою Роздільнянського району Одеської області на підставі актового запису № 7 (а.с.6) та доньку - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_15, що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_2, виданого 06.10.2010 року виконавчим комітетом Старостинської сільської ради Роздільнянського районгу Одеської області на підставі актового запису № 33.(а.с.7). Батьками дітей являються сторони по справі

Батьки не дійшли добровільно згоди щодо місця проживання та виховання неповнолітньої доньки.

Судом встановлено, що згідно довідки № 56 від 24.01.2017 року, виданою Старостинською сільською радою Роздільнянського району Одеської області, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 продовж 2015-2016років проживає з батьком ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6 за адресою АДРЕСА_4 ( а.с.58).

За місцем проживання ОСОБА_2 характеризується позитивно, у побуті працелюбний, за характером спокійний. Скарг та заяв від сусідів та мешканців села до сільської ради не надходило ( а.с.55).

Згідно акту обстеження житлово-побутових умов батька за адресою: АДРЕСА_4, вбачається, що ОСОБА_2 проживає разом із донькою ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_7. В житловому будинку, якому мешкає родина три кімнати і веранда, опалення газове, водопровід у домі. В будинку зроблено косметичний ремонт. В будинку чисто, тепло, затишно. Технічні умови будинку відповідають нормам санітарного стану. Для дитини створено умови для проживання та проведення дозвілля. В донці є одяг, канцелярські прилади. Батько створив належні умови для розвитку своєї доньки. (а.с.56,57, 105).

Крім того, факт проживання доньки ОСОБА_7 з батьком з 19.05.2015 року в його оселі за адресою: АДРЕСА_5 після того, як дружина ОСОБА_1, залишила дітей і виїхала в невідомому напрямку, підтверджується заявою односельчан, які мешкають в с. Старостине Роздільнянського району Одеської області. (а. с. 59).

Відповідно до довідки № 12 виданої директором Старостинської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів від 30.01.2017 року, ОСОБА_7, 23.09.2010 року відвідувала підготовчі заняття для дошкільників з листопада 2015 року по травень 2016 року в ЗОШ І-ІІ ступенів с. Старостине. До першого класу 1 вересня 2016 року дівчинка не пішла. ОСОБА_6, 16.03.2005 року вибув до ЗОШ І-ІІ ступенів с. Кошари , 01.09.2015 року в зв'язку з переїздом мами. ( а.с.60).

На теперішній час ОСОБА_2 працює в СФГ «Світоч» ОСОБА_10, водієм автотранспортних засобів, з посадовим окладом згідно штатного розкладу 4000грн. ( наказ про прийом на роботу №1 від 04.02.2017 року), що підтверджується довідкою №1 виданої головою СФГ «Світоч» ОСОБА_10 від 08.02.2017 року ( а.с.100)

Судом в якості свідків був допитаний ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_8, який відповідачу за первісним позовом та позивачу за зустрічним позовом є братом, який підтвердив факт проживання ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_7 з батьком ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_5 з дня її народження. Син ОСОБА_8 проживає з матір'ю у с. Кошари.

Судом в якості свідка був допитаний ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_9, який проживає в с. Старостине Роздільнянського району, суду пояснив, що сім`ю ОСОБА_2 знає добре, після їх розлучення донька ОСОБА_5 залишилися проживати з батьком, а син ОСОБА_8 проживає з матір'ю в с. Кошари. Борис дуже добре дбає про доньку, забезпечує її всім необхідним, створив належні умови для розвитку доньки.

Судом в якості свідка була допитана ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_11, яка проживає в с. Старостине Роздільнянського району, суду пояснив, що сім`ю ОСОБА_2 знає добре, після їх розлучення, ОСОБА_5 забрала сина ОСОБА_8 і поїхала до своїх батьків у с. Кошари, а доньку ОСОБА_5 залишила з батьком. З того часу ОСОБА_5 мешкає з батьком. Борис дуже добре дбає про доньку, приділяє їй багато уваги, донька завжди чиста, охайна, він її всім забезпечує. Створив належні умови для розвитку доньки.

Судом в якості свідка була допитана ОСОБА_14, ІНФОРМАЦІЯ_12, яка проживає по сусідству з ОСОБА_2, за адресою: АДРЕСА_6, суду пояснила, що сім`ю ОСОБА_2 знає більше 10 років. Після їх розлучення, ОСОБА_5 з сином ОСОБА_8 уїхала жити до батьків в с. Кошари, а доньку ОСОБА_5 залишила проживати з батьком. ОСОБА_15 з народження мешкає у будинку батька. Батько створив дуже добрі умови для розвитку доньки, забезпечує її всім необхідні, дбає про неї.

У суду не має підстав ставити під сумніви пояснення вказаних свідків.

Так, судом встановлено, що мати сама добровільно після розлучення покинула доньку з батьком, майже проживаючи окремо від доньки 8 місяців у вихованні та утриманні доньки участі не приймала, її життям не цікавилась, враховуючи все вище перелічене суд вважає, що мати добровільно та свідомо ухиляється від своїх батьківських обов'язків.

Системний аналіз вищенаведених доказів дозволяє суду зробити висновок, що пріоритетом для батьків по даній справі є: для батька - зосередження на розвитку та піклування про доньку, задоволення її потреб, а для мати - першочергово влаштування особистого життя.

Висновком Органу опіки та піклування Роздільнянської районної державної адміністрації Одеської області від 22.12.2016року за № 2639/2/15/01-33, рекомендовано визначити місце проживання неповнолітніх: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 з матір'ю - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 за місцем її проживання, а саме АДРЕСА_7 (а.с.8).

Суд критично ставиться до висновку органу опіки та піклування, який є не логічним і суперечать інтересам малолітньої дитини. Згідно зі ст. 19 СК України, ст. 212 ЦПК України, суд здійснює перевірку висновку органу опіки та піклування на предмет обґрунтованості й повноти та може з ним не погодитись, якщо він недостатньо обґрунтований, суперечить інтересам дитини.

Так, при надані висновку органом опіки та піклування не перевірено, що малолітня ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 проживає з батьком з 2014 року за адресою: АДРЕСА_1 і батько дівчинки створив всі необхідні умови для її проживання, а також батько дівчинки добросовісно виконує свої обов'язки до виховання та матеріального її забезпечення.

Суд не бере до уваги акт обстеження матеріально-побутових умов ОСОБА_1 від 08.12.2016 року та від 28.12.2016 року, якій надала суду позивач за первісним позовом, оскільки в судовому засіданні дані зазначені в цьому акті спростовуються показами свідків та іншими матеріалами справи.

Відповідно до ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, затвердженої резолюцією 1386 (XIV) Генеральної асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і під відповідальністю своїх батьків і в усякому разі в атмосфері любові і моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитини не повинна, окрім тих випадків, коли є виняткові обставини (відсутність самостійного доходу, зловживання спиртними напоями або наркотичними засобами, аморальна поведінка, яка може зашкодити розвиткові дитини), бути розлученою зі своєю матір'ю.

Статтею 3 Конвенції про права дитини, яка набрала чинності для України 27 лютого 1991 року, проголошено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Пунктом 54 рішення Європейського суду з прав людини по справі "Хант проти України" від 7 грудня 2006 року (Заява N 31111/04) зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у Справі Olssonv. Sweden (N 2) від 27 листопада 1992 року, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров'ю чи розвитку дитини (див. рішення у справі Johan sen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78).

Отже, при винесенні рішення суд приймає до уваги тільки інтереси дитини, які переважають над інтересами батьків.

Таким чином, опираючись в першу чергу на інтереси дитини та з метою створення нормальних умов для її виховання та розвитку, приймаючи до уваги всі вище перелічені докази та обґрунтування по справі, суд вважає, що з метою максимального забезпечення інтересів дитини, її захисту і забезпечення турботи про неї все в сукупності дає суду підстави вважати, що є виключні обставини для розлучення дитини з матір`ю.

Вказаний висновок суду ґрунтується і на тому, що в даному випадку при залишенні дитини з батьком будуть враховані всі інтереси дитини, оскільки: - буде збережена система забезпечення життєдіяльності дитини - відсутність необхідності зміни місця житла, необхідності пристосовуватися до організації життя за новим місцем проживання, оскільки донька за вказаною адресою мешкає з дня народження, що для дитини не стане другим психотравмуючим фактором після того як її покинула мати.

З урахуванням обставин справи, та тих фактів, які були встановлені під час судового розгляду, суд приходить до висновку, що проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 за місцем проживання батька - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, за адресою: АДРЕСА_1 відповідає інтересам дитини, забезпечує належні умови для його фізичного та духовного розвитку, підстав стверджувати, що подальше проживання з батьком зможе зашкодити його розвитку, не має.

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06. 1998 р. № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України» роз`яснено, що суди, вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі) про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, мають виходити із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинні постановити рішення, яке відповідало б інтересам дітей. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

Таким чином, законодавством України закріплено обов`язок того із батьків, який проживає окремо, брати участь у вихованні дитини, окрім того, законодавством зобов'язано батьків вирішувати всі питання виховання дитини спільно, відповідно до ст. 157 СК України.

Судовий збір сплачений у повному обсязі при зверненні до суду.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 59, 60, 61, 76 ч. 3, 88, 146, 157, 169, 208, 209, 212-215, 294, ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Служба у справах дітей Роздільнянської районної державної адміністрації в Одеській області про визначення місця проживання дітей, задовольнити частково.

Визначити місце проживання неповнолітнього сина - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_13 разом з матір'ю, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, за місцем її проживання: АДРЕСА_2.

В решті позовних вимог відмовити.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: Служба у справах дітей Роздільнянської районної державної адміністрації в Одеській області про визначення місця проживання дітей,- задовольнити в повному обсязі.

Визначити місце проживання неповнолітньої доньки - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2разом з батьком, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, за місцем його проживання: АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області через Роздільнянський районний суд Одеської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текс виготовлений та підписаний суддею 30 березня 2017 року.

Суддя С. І. Гринчак