Справа № 450/1873/15 Головуючий у 1 інстанції: Мусієвський В.Є.
Провадження № 22-ц/783/62/17 Доповідач в 2-й інстанції: Павлишин О. Ф.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2017 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого - Павлишина О.Ф.,

суддів - Приколоти Т.І., Савуляка Р.В.,

секретар Іванова О.О.,

з участю ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 07 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Містківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області про визнання права власності в порядку спадкування,-

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_3

В апеляційній скарзі апелянт стверджував, що рішення суду є незаконним, необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом неповно досліджено обставини справи, не витребувано у встановленому законом порядку свідоцтва про смерть спадкодавця ОСОБА_4. Звернув увагу на те, що його брат - ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1., що підтверджується довідкою Містківської сільської ради, а тому помилковим є висновок суду про те, що останній був спадкоємцем майна. Просив рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області 03 лютого 2016 року зупинено провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 07 вересня 2015 року в частині позовних вимог про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини та про визнання права власності в порядку спадкування - до вступу у справу правонаступників ОСОБА_3. Провадження у справі за позовом ОСОБА_3 в частині позовних вимог про присвоєння будинку на АДРЕСА_1 закрито.

Згідно листа Шостої Львівської державної нотаріальної контори від 09.12.2016 року №2281/02-14 спадкоємцем майна померлого ОСОБА_3 є ОСОБА_6 (а.с. 87).

Відповідно до довідки Комунального закладу «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» № 1800/0143 від 23.11.2015 року ОСОБА_6 є недієздатним за рішенням виконкому Червоноармійської районної ради народних депутатів м. Львова, Львівської області від 23.07.1991 року та перебуває на стаціонарному лікуванні в Комунальному закладі «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» з 24.10.2011 року (а.с. 40).

З відповіді Комунального закладу «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» № 492/0143 від 02.03.2017 року вбачається, що опікуном ОСОБА_6 за рішенням Галицького районного суду м. Львова від 05.04.2016 року призначено ОСОБА_2 (а.с. 104).

Судом апеляційної інстанції залучено до участі в розгляді справи, як правонаступника, спадкоємця ОСОБА_3 - ОСОБА_6.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_6 - його опікуна ОСОБА_2 на підтримання доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити з наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ПП ВСУ від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини. У разі коли спадщина, яка відкрилась до набуття чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

Позивач зазначає, що 08.10.1995 року померла його матір ОСОБА_4, відповідно до Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України на вказані правовідносини поширюється дія ЦК УРСР від 1963 року.

Згідно ст. 525 ЦК УРСР від 1963 року часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 534 ЦК УРСР від 1963 року кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

В матеріалах справи наявна копія заповіту ОСОБА_4, згідно якого остання, належний їй на праві особистої власності житловий будинок та інші господарські будівлі, що знаходяться в с. Містки Пустомитівського району Львівської області, заповіла своєму сину ОСОБА_3.

У ст. 535 ЦК УРСР від 1963 року неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця (в тому числі усиновлені), а також непрацездатні дружина, батьки (усиновителі) і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов'язкова частка). При визначенні розміру обов'язкової частки враховується і вартість спадкового майна, що складається з предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що позивачем не наведено достатніх підстав для задоволення позову.

Так, позивачем не подано суду доказів, що існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, доказів, які б свідчили про смерть спадкодавця - ОСОБА_4, а саме свідоцтва про смерть виданого у встановленому порядку органами державної реєстрації актів цивільного стану, та не зазначено інших спадкоємців, які мали б право на спадкування, в тому числі і дітей брата позивача по справі - ОСОБА_5.

За вказаних вище обставин, суд прийшов до правильного висновку, що у задоволенні позовних вимог, з підстав, викладених у позовній заяві, слід відмовити.

Доводи апеляційної скарги не свідчать про порушення судом норм матеріального і процесуального права, про неправильність висновків суду, такі не ґрунтуються на матеріалах справи та спростовуються дослідженими доказами.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст.ст.313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 07 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий : Павлишин О.Ф.

Судді : Приколота Т.І.

Савуляк Р.В.