Провадження №2/522/2721/17

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 березня 2017 року м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді - Домусчі Л.В.,
при секретарі Шевчик В.І.,
розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів,-
ВСТАНОВИВ:
Позивач 02.07.2016 року звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про припинення стягнення аліментів. Позов обґрунтований тим, що сторони є колишнім подружжям та згідно рішення Малиновського районного суду міста ОСОБА_4 від 27.03.2008 року з позивача стягуються аліменти на утримання колишньої непрацездатної дружини в розмірі 200 гривень. На протязі всього часу позивач сумлінно сплачував аліменти, однак на момент звернення до суду він матеріально не спроможний утримувати ОСОБА_2, оскільки має іншу сімю та малолітню дитину, на його утриманні також знаходиться мати, яка є пенсіонером. 22.08.2017 року позивач уточнив позов, додатково зазначивши, що відповідачка перестала потребувати його матеріальної допомоги, оскільки отримує пенсію та працює, що забезпечує їй прожитковий мінімум, встановлений законом.
Представник позивача ОСОБА_4 (діє на підставі ордеру серії ОД №134135) позов у судових засіданнях підтримувала та дала пояснення згідно змісту позовних вимог.
Представник відповідачки ОСОБА_5 (діє на підставі Доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги від 02.09.2016 р. №318) позов не визнала, заперечувала щодо його задоволення, обґрунтовуючи це тим, що відповідачка безстроково є інвалідом 1 групи за загальним захворюванням та вимушена витрачати значні кошти на своє лікування, аліменти, які їй сплачує позивач є мізерними, на її утриманні знаходиться дочка і вона не отримує аліментів на дитину,
Суд заслухавши представників сторін, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, приходить до наступного висновку.
Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб,які беруть участь у справі, та відповідно до ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.
Згідно з ч.3 ст. 61 ЦПК України - обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді цивільних справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.
Так з рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 27.03.2008 року у справі №2-904/08 за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання, судом встановлено, що сторони по цій справі 16 липня 2004 року зареєстрували шлюб. Спільних дітей позивач з відповідачкою не мають, проте у ОСОБА_6 є дочка ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1. У грудня 2006 року відповідачкою була отримана тяжка травма, внаслідок якої вона стала інвалідом 1 групи. (а. с. 6-7)
Це також підтверджується довідкою до акту огляду МСЕК №012865 від 05.06.2009 року, де ОСОБА_2 встановлено інвалідність 1 групи за загальним захворюванням безстроково. (а. с. 8)
Згідно зі Свідоцтва про розірвання шлюбу між ОСОБА_6 та ОСОБА_1, виданого 07.07.2009р. Другим приморським відділом реєстрації актів цивільного стану ОМУЮ, серія І-ЖД №076295, шлюб між подружжям розірвано 10.04.2008р. а/з №94 та після розірвання шлюбу відповідачці залишене дошлюбне прізвище «Граждан». (а. с. 9)
Статтею 75 СК України передбачено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного.(справа №2-904/08) присуджено стягувати з ОСОБА_1 на користь колишньої непрацездатної дружини аліменти на її утримання в розмірі 200 гривень щомісячно.
Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.
Право одного з подружжя на аліменти, які були присуджені за рішенням суду, може бути припинене за рішенням суду, якщо буде встановлено, що:
1) одержувач аліментів перестав потребувати матеріальної допомоги;
2) платник аліментів неспроможний надавати матеріальну допомогу.
Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом І, II чи III групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Аналіз указаних норм матеріального права дає підстави для висновку, що аліментні зобовязання на утримання одного з подружжя можуть бути призначені за наявності юридичних складових - сукупності певних умов, а саме:
●перебування в зареєстрованому шлюбі або у фактичних шлюбних відносинах після розірвання шлюбу (стаття 76 СК України);
●непрацездатність одного з подружжя: потреба в матеріальній допомозі;
●нижчий від прожиткового рівень матеріального забезпечення.
Відповідно до правової позиції, що висловлена Верховним Судом України в постанові від 13 квітня 2016 року у справі № 6-3066 цс-15 вбачається, що за положеннями ч. 2 ст. 75 СК України право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.
Прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості (Закон України "Про прожитковий мінімум" від 15.07.99 р. N 966-XIV).
До працездатних осіб належать особи, які не досягли встановленого законом пенсійного віку (Закон України "Про прожитковий мінімум" від 15.07.99 р. N 966-XIV).
До осіб, які втратили працездатність, належать особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку, особи, які досягли пенсійного віку, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах, та непрацюючі особи, визнані інвалідами в установленому порядку (Закон України "Про прожитковий мінімум" від 15.07.99 р. N 966-XIV).
Отже, станом на момент подачі позову, а саме 02.07.2016 року прожитковий мінімум, був встановлений Зaкoном України "Про Державний бюджет нa 2016 рік" та становив:
●для працездатних осіб: з 1 січня 2016 року 1378 гривень, з 1 травня 1450 гривень, з 1 грудня 1550 гривень;
●для осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2016 року 1074 гривні, з 1 травня 1130 гривень, з 1 грудня 1208 гривень.
Тобто для позивача на день подачі позовної заяви прожитковий мінімум встановлювався на суммі 1450 грн, а для відповідачки 1130 грн.
Як вбачається зі змісту позовної заяви та пояснень представника позивача, наданих у судових засіданнях, ОСОБА_1 на теперішній час не взмозі утримувати свою колишню дружину, оскільки в нього є інша сімя та малолітня дитина - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ЖД №187851, виданим Першим Малиновським відділом реєстрації актів цивільного стану ОМУЮ. (а. с. 10), а також мати - ОСОБА_9, яка є пенсіонеркою, згідно посвідчення серії ААА №865247, виданого УПФУ у Малиновському районі м. Одеси ( а. с. 11).
Транспортних засобів на позивачеві немає, згідно відповіді Регіонального сервісного центру в Одеській області від 18.02.2017 року ( а. с. 110), наданою на ухвалу суду від 01.02.2017 року про витребування доказів. А згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно жодна з сторін по справі не має нерухомості на праві приватної власності ( а. с. 112-113).
Як вбачається з виписки Пенсійного фонду України віл 10.08.2016 року позивач працював з січня по березень 2016 року, з окладом перші місяці по 2576, 22 та останній-5671,55 гривень. Довідкою Одеського міського центру зайнятості від 20.09.2016 року, підтверджується те, що з 14 вересня 2016 року позивач перебуває на обліку як безробітний.
На момент подачі позову до суду, а саме на 02.07.2016 року, ОСОБА_1 був безробітним, тобто не отримував жодного доходу, який міг би йому забезпечувати мінімальний прожитковий рівень, в суммі 1450 грн.
В позовній заяві позивач також зазначав, що відповідачка отримує пенсію в розмірі 1247 гривень та працює, а тому вона перестала потребувати його матеріальної допомоги.
Судом встановлено, що відповідачка з 04.08.2015 року бала прийнята на посаду бухгалтера ТОВ «Мезоніт», однак як зясовано з пояснень її представника, через погіршення стану здоровя, їй довелося звільнитися серпні 2016 року, чьому відповідає довідка №2 від 15.08.2016 року з ТОВ «Мезоніт» про звільнення відповідачки з займаної посади за власним бажанням ( а. с. 75). Тобто відповідачка звільнилась після подачі позову .
Середня сума заробітку ОСОБА_2 В на момент подачі позову позивачем була 1420 грн., що вбачається з інформації щодо нарахування заробітної плати на застраховану особу ОСОБА_2 по страхувальнику ТОМ «Мезоніт», отриманої судом з УПФУ в Приморському районі.
Представник відповідачки надала до суду довідку з пенсійного фонду з якої встановлено, що ОСОБА_2 перебуває на обліку управління та отримує пенсію по інвалідності сума якої станом на момент звернення позивача до суду становить 1268,30 грн. (а. с. 74)
Отже, доходи ОСОБА_2 на 02.07.2016 року складають: сумму заробітної плати та сумму пенсії, що забезпечує та перевищує їй прожитковий мінімум доходів громадян для осіб, які втратили працездатність, а саме 1130 грн.
На момент винесення судом рішення, позивач працевлаштувався та з 23.01.2017 року працює на ФОП ОСОБА_11 за основним місцем роботи на посаді кухаря з посадовим окладом 1300 грн. за роботу в режимі неповного робочого дня (а. с. 100).
Прожитковий мінімум у 2017 році змінився та становить для позивача 1600 грн. Тобто ОСОБА_1 також не забезпечений мінімальним прожитковим мінімумом і у цьому році.
Відповідачка хоча й звільнилася, та з її доходів виключилась заробітня плата, отримує пенсію, яка з 01.09.2016 року складає 1274,17 грн. (а. с. 41). А прожитковий мінімум для непрацездатних осіб у 2017 році встановлений на рівні 1247 грн.
І хоча суд не приходить до висновку, щодо задоволення позову з підстав п.1 ч.3 ст 82 СК України, а саме на підставі того, що одержувач аліментів перестав потребувати матеріальної допомоги, оскільки відповідачка є інвалідом, непрацездатною особою, її лікування є тривалим та затратним, однак, сумма, якою вона забезпечується державою у вигляді пенсії, забезпечує їй прожитковий рівень матеріального забезпечення.
Позивач ж довів обґрунтованість своїх вимог щодо припинення права відповідача на утримання від нього аліментів з підстав, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 82 СК України. Таким чином, суд вважає можливим задовольнити позов з викладених підстав.
Керуючись ст. ст. 75, 82, 83, 85, 87, 89 Сімейного Кодексу України, ст.ст. 10, 11, 57, 58, 59, 60, 62, 63, 64, 79, 81, 88, 209, 212, 213, 214, 215, 223, 291, 292, 294, 296 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів задовольнити
Припинити стягнення аліментів з ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_2 у розмірі 200 (двісті) гривень щомісяця, що здійснюється на підставі рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 23 березня 2008 року та виконавчого листа №2-904/08 від 23 квітня 2008 року.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення, згідно ч.1 ст. 294 ЦПК України.
Суддя: Домусчі Л. В.