Ухвала

іменем україни

15 березня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Коротуна В.М., Мазур Л.М.,

Писаної Т.О., ПоповичО.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до прокуратури м. Дніпропетровська, прокуратури Дніпропетровської області, управління Державної казначейської служби України у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління Державного казначейства України у Дніпропетровській області та Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, досудового слідства та суду, за касаційними скаргами ОСОБА_3, першого заступника прокурора Дніпропетровської області та Державної казначейської служби України на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 31 травня 2016 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду зпозовом до прокуратури м. Дніпропетровська, прокуратури Дніпропетровської області, управління Державної казначейської служби України у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління Державного казначейства України у Дніпропетровській області та Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, досудового слідства та суду.

На обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 14 вересня 2012 року прокурором м. Дніпропетровська затверджено обвинувальний висновок у кримінальній справі № 69119042 по обвинуваченню, ОСОБА_3 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 366 КК, ч. 1 ст. 209 КК України і справу направлено до суду для розгляду по суті. Постановою слідчого СВ ДМУ ГУ МВС України у Дніпропетровській області від 28 березня 2015 року, кримінальне провадження № 0000114 закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, за відсутністю ознак складу кримінальних правопорушень ч. 5 ст. 191, ч.. 1 ст. 209, ч. 1 ст. 366 КК України; запобіжний захід, що обирався обвинуваченим у справі, у тому числі ОСОБА_3 скасовано; знято арешт, який було накладено на рухоме і нерухоме майно. ОСОБА_3 зазначав, що йому була завдана моральна шкода тривалим утриманням під вартою з 15 червня 2012 року по 28 січня 2014 року та перебуванням під слідством. Через здійснення на нього тиску з боку слідчих прокуратури, що постійно вимагали від нього зізнатися у вчиненні злочинів, які він не вчиняв, та внаслідок незаконного перебування його під вартою, йому спричинено моральну шкоду, а тому він просив суд стягнути з Державного бюджету України шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України на його користь суму в розмірі 2 670 000 грн.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 31 травня 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Зобов'язано Державну казначейську службу України списати у безспірному порядку з відповідного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_3 грошові кошти у сумі 1 805 000 грн на відшкодування моральної шкоди, завданої йому незаконними діями органів дізнання, досудового слідства та суду.

У задоволенні позовних вимог у іншій частині позову - відмовлено за недоведеністю.

У задоволенні позовних вимог до управління Державної казначейської служби України у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління Державного казначейства у Дніпропетровській області, прокуратури м. Дніпропетровська та прокуратури Дніпропетровської області - відмовлено за безпідставністю.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 липня 2016 року рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 31 травня 2016 року змінено. Зменшено суму стягнутої моральної шкоди з 1 805 000 грн до 120 000 грн та викладено резолютивну частину рішення суду у наступній редакції:

Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_3 120 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про повне задоволення його позовних вимог, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

У касаційній скарзі перший заступник прокурора Дніпропетровської області просить змінити рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, яким зменшити розмір моральної шкоди, розрахувавши її відповідно до ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», обґрунтовуючи свої доводи порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

У касаційній скарзі Державна казначейська служба України просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині задоволення позовних вимог та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Касаційні скарги підлягають відхиленню з таких підстав.

Судами встановлено, що 14 вересня 2012 року прокурором м. Дніпропетровська затверджено обвинувальний висновок у кримінальній справі № 69119042 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 366 КК, ч. 1 ст. 209 КК України і справу направлено до суду для розгляду по суті.

25 червня 2012 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська ОСОБА_3 було обрано запобіжний захід - тримання під вартою.

Постановою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 листопада 2013 року, кримінальну справу № 69119042 направлено прокурору м. Дніпропетровська для додаткового розслідування, запобіжний захід ОСОБА_3 залишено у вигляді тримання під вартою.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 січня 2014 року відмовлено у задоволенні апеляційної скарги прокурора на повернення справи для додаткового розслідування, ОСОБА_3 звільнено з-під варти з обранням запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд.

Постановою слідчого СВ ДМУ ГУМВС України у Дніпропетровській області від 17 листопада 2014 року кримінальне провадження № 0000114 закрито у зв'язку з відсутністю ознак складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.

Постановою слідчого СВ ДМУ ГУМВС України у Дніпропетровській області від 28 березня 2015 року, кримінальне провадження № 0000114 закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, за відсутністю ознак складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 209, ч. 1 ст. 366 КК України; запобіжний захід, що обирався обвинуваченим у справі, у тому числі і ОСОБА_3, скасовано; знято арешт, який було накладено на рухоме і нерухоме майно.

Встановлено, що ОСОБА_3 утримувався під вартою з 15 червня 2012 року по 28 січня 2014 року.

Статтею 23 ЦК Українивизначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 5 ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодуванню громадянинові підлягає моральна шкода.

У випадках, зазначених у ч.1 цієї статті, завдання шкоди відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду.

Моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є (не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний характер.

При вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди обов'язковому з'ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Згідно з п. 2 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 1167 ЦК моральна шкода відшкодовується незалежно від органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт.

Згідно з пп. 5 п. 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, Казначейство України відповідно до покладених завдань здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 ст. 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету.

Відповідно до частини 3 статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (в редакції, чинній на час виникнення правовідносин) відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Отже, межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування.

Такий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року № 6-220цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Як роз'яснено у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян,суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Крім того, в абз. 2 п. 14 Постанови судам роз'яснено про те, що розмір моральної шкоди в цих випадках визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду.

Таким чином, при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд повинен встановити розмір шкоди згідно з вимогами ч. 3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», а якщо є підстави для стягнення шкоди у більшому розмірі, повинен обґрунтувати такий розмір шкоди, але з обов'язковим виконанням наведеної норми права.

Так судами встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 утримувався під вартою 592 календарних днів, а загальний строк перебування під слідством становить 934 календарних днів (42 місяці 23 дні).

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2016 рік» встановлено у 2016 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 01 січня - 1 378 грн, з 01 травня - 1 450 грн, з 01 грудня - 1 550 грн.

Таким чином, станом на час ухвалення апеляційним судом рішення мінімальна заробітна плата становила - 1 450 грн та за період часу перебування позивача під слідством - 42 місяці 23 дні її розмір становив 62 012 грн.

Отже, дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачем у встановленому законом порядку було доведено завдання йому моральної шкоди, оскільки кримінальну справу за обвинуваченням позивача було закрито за відсутністю ознак складу кримінальних правопорушень, запобіжний захід, що обирався позивачу ОСОБА_3 - тримання під вартою, скасовано, знято арешт, який було накладено на належне йому рухоме і нерухоме майно, що позбавляло тривалий час позивача його права вільно пересуватися, він був ізольований та позбавлений права вільно розпоряджатися власним майном.

Під час перебування під вартою позивач був обмежений у спілкуванні з родиною, та в цей період часу тяжко захворіла його донька ОСОБА_4 і позивач був позбавлений можливості надавати будь-яку допомогу в її лікуванні та підтримці, що також завдало моральних страждань позивачу.

Разом з тим, змінюючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд з урахуванням вимог ч. 3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», дійшов правильного та обґрунтованого висновку про те, що сума відшкодування моральної шкоди, зазначена в рішенні суду першої інстанції, має бути зменшена з 1 805 000 грн до 120 000 грн.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення й зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_3, першого заступника прокурора Дніпропетровської області та Державної казначейської служби Українивідхилити.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 31 травня 2016 року у незміненій частині та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: В.М. Коротун

Л.М.Мазур

Т.О. Писана

О.В.Попович