Дата документу 02.02.2017
Справа № 320/131/17-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2017 р. Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Редько О.В., при секретарі Мазуріній О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мелітополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Мелітопольський завод холодильного машинобудування «РЕФМА» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка зазначив, що 01.06.2016 року наказом № 29 була звільнена з підприємства Публічного акціонерного товариства «Мелітопольський завод холодильного машинобудування «РЕФМА» за власним бажанням. Відповідні дані підтверджуються копією трудової книжки, яка знаходиться в матеріалах справи.

В день звільнення 01.06.2016 року, їй не була виплачена заробітна плата, яка складає згідно довідки ПАТ «Рефма» від 26.12.2016 року про заборгованість по заробітній платі в нарахованому вигляді складає 2527,77 грн. (без урахування ЄСВ, податку з доходів фізичних осіб та військового збору).

Після її неодноразових звернень до керівництва ПАТ «Рефма» з проханням розрахуватися з ним, вказана вище сума заборгованості по заробітній платі їй по цей час так і не повернута, у звязку з чим вона була змушена звернутись до суду з даним позовом.

Позивачка, з урахуванням уточнень, просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки заробітної плати в сумі 17614,77 грн..

Від позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні позову наполягає.

Від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги визнає частково, зазначає, що підприємство визнає заборгованість з виплати нарахованої позивачу заробітної плати, але заборгованість виникла через складний матеріальний стан підприємства, на рахунки підприємства було накладено арешт, тобто не з вини підприємства. Також, представник відповідача вважає, що в резолютивній частині рішення повинно бути обов'язково визначено зобов'язання відповідача нарахувати, утримати та перерахувати до відповідних бюджетів суми податків за зборів у розмірах, передбачених законодавством, оскільки на час розгляду справи позивач вже не має трудових відносин з підприємством, тому підприємство у разі самостійного та/або примусового його виконання повинно буде виконати вимоги Податкового кодексу України у частині нарахування, утримання та сплати визначених законом сум податків на користь державного бюджету.

Суд, врахувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.

Згідно копії трудової книжки, позивачка, згідно запису № 10 в трудовій книжці, наказом № 29 від 01.06.2016 звільнена за власним бажанням відповідно ст.38 КЗпП України /а.с.6/.

В матеріалах справи мається довідка про заборгованість по заробітній платі від 26.12.2016 року, згідно якої заборгованість по нарахованій заробітній платі становить 2527,77 грн. /а.с.5/

Сам факт затримки та несвоєчасної виплати заробітної плати позивачу представником відповідача не оспорюється.

Згідно ч.1 ст.61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Відповідно ст.38 КЗпП України, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні.

Визначаючи суми, які належать до виплати позивачу суд виходить с наступного:

Відповідачем були визнанні позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час затримки заробітної плати в сумі 17614,77 грн.

Таким чином, за вказаний позивачем період середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати становитиме 17614,77 грн.

Позивач підтримує позовні вимоги у розмірі 17614,77 грн.

Ця сума не оскаржується представником відповідача та підтверджується розрахунками, а тому підлягає задоволенню.

Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

У відповідності до ст. 117 КЗпП Українив разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені вст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, при цьому відсутність грошових коштів не звільняє відповідача від відповідальності.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 21 травня 2014 року у справі № 6-33цс14, яка відповідно дост. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

п.20 Постановою Пленуму Верховного суду України „Про практику застосування судами законодавства про оплату праці №13 від 24 грудня 1999р. встановлено, що середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку на підставі ст.117 КЗпП України стягується по день винесення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутність в тому його вини. Сама по собі відсутність грошей у роботодавця не виключає його відповідальність.

При стягненні сум за затримку розрахунку вимоги ст.34 Закону України „Про оплату праці стягнення компенсаційних сум не застосовуються, оскільки в ній чітко визначена сфера її застосування, згідно якої компенсація визначається з сум нарахованої заробітної плати, тобто з фактично заробленої працівником у конкретному місяці.

Таким чином, позов слід задовольнити частково, стягнувши з відповідача суму середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати у розмірі 17614,77 грн., а також судові витрати по справі розмірі 640,00 грн.

Керуючись ст.44,116,117 КЗпП України, Законом України „Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати від 19 жовтня 2000р., п.20 Постановою Пленуму Верховного суду України „Про практику застосування судами законодавства про оплату праці №13 від 24 грудня 1999р., Постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08 лютого 1995р. „Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати, ст.ст. 10, 11, 209, 212, 214, 215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Мелітопольський завод холодильного машинобудування «РЕФМА» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні - задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Мелітопольський завод холодильного машинобудування «РЕФМА», розташованого за адресою: м. Мелітополь, вул. Дмитра Донцова (Профінтерна), 15, код 00217857, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП - НОМЕР_1, що зареєстрована та мешкає: АДРЕСА_1, середній заробіток за час затримки заробітної плати в розмірі 17614,77 /сімнадцять тисяч шістсот чотирнадцять/ грн. 77 коп.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Мелітопольський завод холодильного машинобудування «РЕФМА», розташованого за адресою: м. Мелітополь, вул. Дмитра Донцова (Профінтерна), 15, код 00217857 на користь держави судовий збір в розмірі 640,00 грн.

Зобов'язати Публічне акціонерне товариство «Мелітопольський завод холодильного машинобудування «РЕФМА» нарахувати, утримати та перерахувати до державного бюджету у встановленому законодавством порядку та розмірах суми податків та зборів, що належать до сплати із стягнутих на користь ОСОБА_1 сум грошових коштів.

Заява про апеляційне оскарження рішення суду може бути подана апеляційному суду Запорізької області через Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження, або може бути подана в десятиденний строк без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя Мелітопольського

міськрайонного суду ОСОБА_2