У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

ХоптиС.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_4, про звернення стягнення на предмет іпотеки за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації у публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк» на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 25 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 29 серпня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 19 грудня 2007 року між публічним акціонерним товариством «Кредитпромбанк» (далі - ПАТ «Кредитпромбанк»), правонаступником якого згідно з договором факторингу від 20 травня 2013 року є ПАТ «Дельта Банк», і ОСОБА_4 укладено кредитний договір з урахуванням додаткової угоди № 1 від 27 жовтня 2008 року, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 220 тис. грн на строк до 18 грудня 2017 року зі сплатою 17,5 % річних за користування кредитом. З метою забезпечення виконання вказаного кредитного зобов'язання між банком і ОСОБА_3 19 грудня 2007 року укладено договір іпотеки, згідно з яким остання передала банку в іпотеку житловий будинок з господарськими будівлями та земельну ділянку площею 0, 0544 га, що знаходяться по АДРЕСА_1.

Взяті на себе зобов'язання ОСОБА_4, як і майновий поручитель, не виконували, на вимоги банку не реагували, у зв'язку з чим станом на 15 травня 2015 року кредитна заборгованість склала 427 664 грн 14 коп., з яких: тіло кредиту - 193 547 грн 01 коп., проценти - 162 927 грн 54 коп., пеня - 71 189 грн 59 коп.

Ураховуючи викладене, ПАТ «Дельта Банк», уточнивши позовні вимоги, просив суд у рахунок погашення кредитної заборгованості в розмірі 427 664 грн 14 коп. звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та земельну ділянку площею 0,0544 га, що знаходяться по АДРЕСА_1.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 25 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 29 серпня 2016 року, у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації у ПАТ «Дельта Банк» просить оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом, чинності.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк», суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що банком не надано належних доказів на підтвердження існуючої кредитної заборгованості, у рахунок погашення якої позивач просив звернути стягнення на предмети іпотеки шляхом визнання за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та земельну ділянку. Також суд зазначив, що вартість предмету іпотеки, визначена в договорі іпотеки суттєво відрізняється (значно менше) від існуючої вартості на аналогічне житло, що в свою чергу може завдати збитків іпотеко держателю. При цьому банк не надав доказів про наявність у нього права на пред'явлення даного позову, оскільки відсутні належним чином завірені копії договору факторингу та докази щодо державної реєстрації такого відступлення права вимоги.

Проте погодитись із такими висновками судів не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судом установлено, що 19 грудня 2007 року між ПАТ «Кредитпромбанк», правонаступником якого згідно з договором факторингу від 20 травня 2013 року є ПАТ «Дельта Банк», і ОСОБА_4 укладено кредитний договір з урахуванням додаткової угоди № 1 від 27 жовтня 2008 року, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 220 тис. грн на строк до 18 грудня 2017 року зі сплатою 17,5 % річних за користування кредитом. З метою забезпечення виконання вказаного кредитного зобов'язання між банком і ОСОБА_3 19 грудня 2007 року укладено договір іпотеки, згідно з яким остання передала банку в іпотеку житловий будинок з господарськими будівлями та земельну ділянку площею 0, 0544 га, що знаходяться по АДРЕСА_1.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 21 липня 2011 року позов ПАТ «Кредитпромбанк» задоволено. Стягнуто із ОСОБА_4 на користь ПАТ «Кредитпромбанк» заборгованість за кредитним договором від 19 грудня 2007 року в розмірі 306 911 грн 11 коп. Виконавче провадження щодо стягнення із ОСОБА_4 зазначеної кредитної заборгованості завершено відповідно до п. 7 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».

Взяті на себе зобов'язання за кредитним договором від 19 грудня 2007 року ОСОБА_4, як і майновий поручитель, не виконували, на вимоги банку не реагували, у зв'язку з чим утворилась заборгованість, яка згідно з розрахунком банку станом на 15 травня 2015 року склала 427 664 грн 14 коп.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати те, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

На обґрунтування суми кредитної заборгованості ПAT «Дельта Банк» надало до суду розгорнутий розрахунок заборгованості за кредитним договором від 19 грудня 2007 року, виписку по особовим рахункам за період з 26 червня 2013 року до 19 липня 2016 року та копію виписки з домової книги про склад сім'ї та реєстрацію, проте суди не надали цим доказам належної правової оцінки, що є порушенням ст. ст. 212 - 214, 315 ЦПК України.

Згідно зі ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

20 травня 2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором, ПАТ «Кредитпромбанк» передає (відступає) ПAT «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПAT «Дельта Банк» замінює ПАТ «Кредитпромбанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов'язаннях, а внаслідок передачі ПАТ « Кредитпромбанк» до ПAT «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до ПAT «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимагати (замість ПАТ «Кредитпромбанк») від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами.

Отже, новим кредитором ОСОБА_4 стало ПАТ«Дельта Банк».

Згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуваннюобставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Проте суд першої інстанції не роз'яснив ПAT«Дельта Банк» обов'язок надати докази, якщо суд вважав їх обов'язковими для вирішення спору, зокрема, акт приймання-передачі прав вимоги за договором факторингу від 20 травня 2013 року.

Також суди не врахували, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України).

Частиною 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

У п. 4.2. іпотечного договору передбачено, що іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на майно у випадку порушення боржником умов кредитного договору, або порушення іпотекодавцем умов цього договору.

Відповідно до п. 4.3. при настанні випадків, передбачених п. 4.2. цього договору, іпотекодержатель за 30 календарних днів попереджає іпотекодавця про задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки і якщо протягом цього строку зобов'язання, забезпечені іпотекою, не будуть виконані, іпотекодержатель на свій розсуд задовольняє свої вимоги одним із передбачених способів, зокрема, набуває право власності на майно.

Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється з урахуванням положень ст. 39 Закону України «Про іпотеку».

Судом установлено, що ПAT «Дельта Банк» відповідно до вимог ст. ст. 37 - 39 Закону України «Про іпотеку»здійснило оцінку предмету іпотеки та надало до суду відповідний звіт, згідно з яким ринкова вартість предмету іпотеки станом на 1 серпня 2016 року становить 875 тис. грн.

За положеннями ст. ст. 38, 39 Закону України «Про іпотеку» в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, у резолютивній частині рішення суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. При цьому ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Законодавством не передбачено такої підстави для відмови в задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки як неспівмірність заборгованості за основним зобов'язанням з вартістю майна, переданого в іпотеку в рахунок забезпечення належного його виконання.

Зазначене може бути враховано лише в разі, якщо порушенням основного зобов'язання іпотекодержателю не завдано збитків.

Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 4 листопада 2015 року № 6-340цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Проте суди у порушення вимог ст. ст. 212 - 214, 315 ЦПК України на зазначені положення закону уваги не звернули; не з'ясували належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог; які правовідносини сторін випливають з установлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, не перевірили доводів позивача й не надали належної правової оцінки поданим ним доказам, не врахували, що кредитна заборгованість не погашалась боржником ні первісному кредитору, ні його правонаступнику та дійшли передчасного висновку про відмову в задоволенні позову.

За таких обставин, коли фактичні обставини для правильного вирішення справи не встановлені, судові рішення не можуть вважатись законними і обґрунтованими та в силу ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції, під час розгляду якої суду належить урахувати викладене, дати відповідну правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити судове рішення відповідно до установлених обставин і вимог закону.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації у публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк» задовольнити частково.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 25 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 29 серпня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І.Журавель

С.Ф.Хопта

С.П.Штелик