АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 545/3623/16-ц Номер провадження 22-ц/786/578/17Головуючий у 1-й інстанції Кіндяк І. С. Доповідач ап. інст. Прядкіна О. В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого-судді Прядкіної О.В.,

суддів: Бутенко С.Б., Пікуля В.П.,

секретаря Зеленської О.І.

з участю представника відповідача ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 21 грудня 2016 року

по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 21 грудня 2016 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Публічного Акціонерного Товариства Комерційного банку ПриватБанк заборгованість за кредитним договором № б/н від 19.03.2010 р. в розмірі - 9451,93 грн. та судовий збір у розмірі 675,22 грн.

В іншій частині вимог відмовлено.

Рішення оскаржив представник ПАТ КБ «ПриватБанк», який в апеляційній скарзі, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи, просить скасувати рішення в частині відмови в стягненні відсотків, пені, комісії та штрафів, задовольнивши позовні вимоги в повному обсязі.

Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги .

З матеріалів справи вбачається та вірно встановлено судом першої інстанції, що згідно укладеного між сторонами договору № б/н від 19.03.2010 року, ОСОБА_3 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту 10700 грн. на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказував, що станом на 30.09.2016 року відповідач має заборгованість перед позивачем за кредитним договором у розмірі 19332, 77 грн., з яких: 9451,93 грн. - заборгованість за кредитом, 8084, 04 грн. - заборгованість по відсотках за користування кредитом, 400,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією, 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 896,80 грн.- штраф (процентна складова).

Частково задовольнивши позовні вимоги, районний суд критично оцінив наданий відповідачем розрахунок заборгованості в частині нарахування відсотків, пені, комісії та штрафів та прийшов до висновку про те, що він належним чином не обґрунтований, а тому вважав за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача тільки заборгованість за кредитом в розмірі 9451,93 грн.

Процитувавши в мотивувальній частині рішення заперечення відповідача про те, що " банком не надано належних і допустимих доказів, які б свідчили про те, що при підписанні сторонами кредитного договору саме діяли Умови кредитування, додані до позовної заяви, що регулюють нарахування заборгованості за відсотками, пенею, комісією та штрафами, а також про те, що банком не надано інформації щодо строку дії кредитної картки з наданням підтверджуючих документів ", суд всупереч положенням ст.ст.10,60, 212 ЦПК України не дав оцінку тому, що ОСОБА_3 надані позивачем письмові докази не спростовані.

Між тим, ст.627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договорів, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст. 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Так, заява позичальника від 18 березня 2010 року є, відповідно до ст. 634 ЦК України, договором приєднання, оскільки у вказаній заяві зазначені всі істотні умови договору надання строкового кредиту, порядок погашення заборгованості, а також зазначено, що ОСОБА_3 ознайомлений та згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані мені для ознайомлення в письмовому вигляді. Своїм підписом він підтвердив факт отримання ним інформації про умови кредитування в Приватбанку. Крім того, ОСОБА_3 погодився з тим, що дана заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг (а.с.12).

Позивачем до позовної заяви доданий належним чином завірений витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, затверджений наказом голови Правління ПАТ КБ «ПриватБанк» від 06.03.2010р. № СП-2010-256, а з ОСОБА_3 договір укладений 18.03.2010р. , тобто твердження про те, що відповідач знайомився з іншими документами банку, належним чином не підтверджені та грунтуються на припущеннях, що заборонено приписами ч.4 ст.60 ЦПК України.

Таким чином, висновок суду щодо недоведеності позовних вимог банку є помилковим та зробленим без належного аналізу наданих сторонами доказів по справі.

З п.2.1.1.5.5 Умов та Правил надання банківських послуг вбачається, що відповідач зобов'язувався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Також на умовах пунктів 5.6, 5.14 відповідач зобов'язаний сплачувати комісії та інші платежі, встановлені банком за банківське обслуговування клієнта у відповідності до Тарифів.

У зв'язку з невиконанням ОСОБА_3 взятих зобов'язань відповідно до п.п.2.1.1.4.2, 2.1.1.12.11 та положень ч.2 ст.1050 ЦК України банк скористався своїм правом вимагати повернення всієї суми кредиту.

За таких обставин з відповідача підлягає стягненню 8084, 04 грн. - заборгованість по відсотках за користування кредитом, 400,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією, 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 896,80 грн.- штраф (процентна складова), а також 702,78 грн. судового збору та 1515,80 грн. витрати позивача по оплаті судового збору за подачу апеляційної скарги.

В іншій частині рішення районного суду слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст.303,307,309 ч.1 п.п.3,4, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 21 грудня 2016 року скасувати в частині відмови в стягненні відсотків, пені, комісії та штрафів , ухваливши в цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ«ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 19.03.2010 року по відсотках за користування кредитом в сумі 8084, 04 грн., заборгованість за пенею та комісією - 400 грн., штраф (фіксована частина) - 500 грн., штраф (процентна складова) 896,80 грн., а також 702,78 грн. судовий збір 702,78 грн. та витрати позивача по оплаті судового збору за подачу апеляційної скарги в розмірі 1515,80 грн. .

В іншій частині рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 21 грудня 2016 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -суддя / Підпіс/ О.В.Прядкіна

СУДДІ: / Підпіси/ С.Б.Бутенко

В.П.Пікуль

З оригіналом згідно :

Суддя апеляційного суду

Полтавської області О.В.Прядкіна