Справа № 450/225/16-ц Провадження № 2/450/156/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2017 року Пустомитівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого-судді Мусієвського В.Є.

при секретарі Штойка С.В.

з участю представників ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Пустомити цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернулася в суд з позовом про стягнення з ОСОБА_5 моральної шкоди в розмірі 100000 грн. В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що 19.01.2014 року близько 06 год. 30 хв. ОСОБА_5, керуючи автомобілем «DAEWOO LANOS», н.з. НОМЕР_1 на дорозі Львів-Ужгород, у с.Ставчани Пустомитівського району Львівської області, зіштовхнувся з велосипедом, на якому їхала її баба - ОСОБА_6, яка загинула на місці пригоди. 29.07.2014 року винесено постанову про закриття кримінального провадження по факту дорожньо-транспорної пригоди. Відповідач заподіяв їй моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях через втрату баби, з якою позивач мешкала однією сім'єю, після смерті баби вона була в шоковому стані, оскільки втратила свого найближчого родича. З бабусею в неї пов'язані найтепліші спогади і сторінки життя.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, дав пояснення, аналогічні мотивам звернення до суду, просив позов задоволити. Крім того, допитана у судовому засіданні в якості свідка, позивачка пояснила, що коли її сім'я переїхала до нового будинку, то бабця, яка не хотіла їм заважати, жила в літній кухні, яку побудувала з дідом. А вона, позивач, жила з мамою та батьком, з 2011 року періодично виїжджає на заробітки до Польщі.

Відповідач та його представники проти позову заперечили та пояснили, що в межах досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками вчинення ОСОБА_5, кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, потерпілою було визнано лише мати позивачки ОСОБА_7, яка пояснила, що її мати ОСОБА_6 проживала з нею та її сім'єю. Крім неї у ОСОБА_6 більше нікого з рідних не було. Рішенням суду з відповідача в користь ОСОБА_7 стягнуто 50000 грн. моральної шкоди. Крім цього, СК «АХА Страхування» здійснило виплату страхового відшкодування ОСОБА_7 у розмірі 14616 грн. за моральну шкоду, заподіяну смертю ОСОБА_6, при отриманні відшкодування ОСОБА_7 повідомила страхову компанію про те, що у ОСОБА_6 з близьких родичів є лише вона, єдина дочка. А тому просили у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, свідків, дослідивши матеріали справи та докази у їх сукупності, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, постанови про закриття кримінального провадження від 29.07.2014 року, 19.01.2014 року приблизно о 06 год. 30 хв. водій ОСОБА_5, керуючи автомобілем НОМЕР_1 та рухаючись ним по дорозі Львів-Ужгород у напрямку до м. Ужгорода при проїзді її ділянки в районі 16 км + 550 м, що у с. Ставчани, Пустомитівського району, Львівської області, здійснив зіткнення із велосипедом марки «ARDIS Либідь», під керуванням ОСОБА_6. Внаслідок зіткнення ОСОБА_6 від отриманих травм загинула на місці пригоди.

За фактом даної дорожньо транспортної пригоди відкрито кримінальне провадження , внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 00000 від 19.01.2014 року за ознаками ч. 2 ст. 286 КК України. 29.07.2014 року вищевказане кримінальне провадження закрито у зв'язку із відсутністю у діяннях ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, що підтверджується постановою про закриття кримінального провадження від 29.07.2014 року.

Як зазначив представник відповідача та підтверджується матеріалами справи, потерпілою у даному кримінальному провадженні було залучено лише ОСОБА_7, яка у протоколі допиту вказувала, що її мати ОСОБА_6 проживала з нею та її сім'єю на АДРЕСА_1.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 10.06.2015 року позовні вимоги ОСОБА_7 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 моральну шкоду в розмірі 86 108 грн. 00 коп. ( вісімдесят шість тисяч сто вісім гривень 00 копійок).

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 16.11.2015 року рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 10 червня 2015 року змінено в частині суми стягнення моральної шкоди, зменшивши таку з 86 108 гривень до 50000 гривень.

Відповідно до ч.2 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю.

Приписами норм ч.2 ст. 3 СК України передбачено, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

Дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.

Як вбачається з паспортних даних позивача, остання зареєстрована у АДРЕСА_3 з 20.01.2011 року.

Згідно довідки виконавчого комітету Оброшинської сільської ради Пустомитівського району №58 від 20.01.2014 року, ОСОБА_6 проживала з ОСОБА_7, яка є матір'ю позивача.

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 пояснили, що ОСОБА_6 жила в літній кухні, яку побудувала зі своїм чоловіком, в якій були окремо під'єднані світло і газ, бабця працювала на фермі дояркою. Позивачка тривалий час знаходиться на заробітках в Польщі, а тому вони її тривалий час не бачили.

Таким чином судом встановлено, що позивач не проживала однією сім'єю зі ОСОБА_6, яка загинула в результаті дорожньо транспортної пригоди за участю відповідача.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

А тому, з метою вирішення питань про загальну психологічну характеристику позивача, які зміни відбулися у її психологічному стані з 19.01.2014 року по теперішній час та чи заподіяна моральна шкода внаслідок смерті її баби, ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 15.06.2016 року призначено амбулаторну судово-психологічну експертизу, проведення якої доручено експертам Львівської обласної державної клінічної психіатричної лікарні за адресою АДРЕСА_2.

Однак у зв'язку з неявкою ОСОБА_4 на експертизу, матеріали цивільної справи 22.02.2017 року були повернені до суду без проведення такої експертизи.

Як зазначив представник позивача, з експертної установи дзвонили один раз про необхідність позивачу з'явитися на експертизу, а поштова кореспонленція їй не надходила. Позивач знаходиться у Польщі.

Таким чином, позивач, не прибувши для проведення експертизи, не цікавилася її проведенням та результатами, та не надала доказів заподіяння їй моральної шкоди.

Беручи до уваги ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, також беручи до уваги те, що сторона позивача обґрунтованих клопотань про відкладення судового засідання, суду не надала, в силу положень ст. 169 ЦПК України, суд вважає за доцільне продовжити судовий розгляд за відсутності позивача. З наведених вище підстав судом відмовлено в задоволенні клопотання представника позивача про повторне скерування справи для проведення експертизи.

У відповідності до ч.3 ст.10 та до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, і щодо яких у сторін виник спір.

Згідно ч.4 ст.60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Належних та допустимих доказів на підтвердження мотивів, викладених у позові, позивачем представлено не було та судом в процесі розгляду справи не здобуто.

Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову ОСОБА_4 слід відмовити за безпідставністю і недоведеністю.

Крім того, судом встановлено, що позивач не належить до категорії осіб, які в силу Закону України "Про судовий збір" звільняються від сплати такого, а тому з неї слід стягнути 1000 гривень судового збору в доход держави.

Керуючись ст.ст.10, 60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 23; 1167,1187 ЦК України, суд,-

в и р і ш и в :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 в доход держави судовий збір у розмірі 1000 гривень.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Львівської області через Пустомитівський районний суд Львівської області, яка подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Мусієвський В.Є.