РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2017 року Хмельницький міськрайонний суд в складі:

головуючої судді Мороз В.О.,

за участю секретаря Козельської Г.В.,

позивача та представника третьої особи ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Фідобанк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_3, ОСОБА_4 про захист прав споживача та зобовязання до вчинення дій,-

встановив :

30 листопада 2016 року позивач ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Фідобанк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_3, ОСОБА_4 про захист прав споживача та зобовязання до вчинення дій, мотивуючи свої вимоги тим, що 14 жовтня 2008 року між ним та Акціонерним банком «Факторіал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Фідобанк» було укладено Договір кредиту, відповідно до умов якого він отримав кредит в розмірі 40 000 дол. США на строк з 14 жовтня 2008 року по 13 жовтня 2015 року з оплатою процентів за користування кредитом в розмірі 13% річних. 1 червня 2010 року між ним та Банком було укладено додаткову угоду, якою погоджено новий графік погашення кредиту, а вже 15 квітня 2013 року, знову ж таки між ним та Банком було укладено ще один додатковий договір, відповідно до умов якого змінено кінцевий строк повернення кредитних коштів - до 13 жовтня 2020 року. В забезпечення виконання зобовязань між та Акціонерним банком «Факторіал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Фідобанк» та ОСОБА_3 був укладений договір поруки, відповідно до умов якого остання взяла на себе зобовязання відповідати за повне та своєчасне виконання ОСОБА_1 своїх зобовязань по кредитному договору. Також 14 жовтня 2008 року між Банком та ОСОБА_4 було укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого останнім в забезпечення виконання ОСОБА_1 зобовязань, що виникають з кредитного договору, передано в іпотеку двокімнатну квартиру №62, що знаходиться в м. Хмельницькому по вул. Курчатова, 3/1.

Вказує, що після укладення кредитного договору він справно платив кошти відповідно до умов договору та графіку погашення кредиту, однак з часом в звязку з різким збльшенням курсу доллара до гривні спочатку до 17 грн. з 5.50 грн. а потім і до 24 грн. за доллар, сума кредиту виявилась для нього не підйомною, а тому він неодноразово звертався до банку, щодо переведення валюти кредиту у гривню, зважаючи на той факт, що він справно погашав кредит та виплатив майже половину.

Відповідно до протоколу засідання кредитного комітету від 23 квітня 2015 року та рішення, комітетом задоволено його заяву про конвертацію заборгованості за кредитним договором від 14 жовтня 2008 року та вирішено конвертувати заборгованість в сумі не більше ніж залишок строкової заборгованості за основним боргом, простроченої заборгованості за основним боргом, нарахованих, але не сплачених процентів, нарахованих і прострочених процентів на дату підписання Додаткової угоди до кредитного договору щодо конвертації, за фактичним курсом МВРУ, за яким буде придбана валюта для погашення заборгованості станом на дату купівлі іноземної валюти. Дане рішення кредитного комітету не виконане незважаючи на його неодноразові вимоги, чим порушуються його права, що призвело чергового здорожчання кредиту, оскільки вартість валюти по відношенню до гривні зросла ще на 10% з 2015 року. А тому просить зобовязати ПАТ «Фідобанк» здійснити реструктуризацію кредиту від 14 жовтня 2008 року шляхом проведення конвертації заборгованості за кредитним договором №084-в/53-08ф на умовах, вказаних в рішенні кредитного комітету від 23 квітня 2015 року.

В судовому засіданні позивач та представник третьої особи вимоги позовної заяви підтримав та просив задовольнити з підстав викладених у позовній заяві.

Представник відповідача заперечив щодо задоволення позовних вимог, вказавши що такі є безпідставними, оскільки це право, а не обовязок банку. А договір про конвертацію не укладався, договірних зобовязань не існує, а тому підстави для задоволення позову відсутні.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3, будучи належним чином повідомлена про дату, місце та час судового засідання в таке не зявилася. Клопотань не надходило.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши законодавство, яке регулює дані правовідносини, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову, внаслідок наступного.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Так судом встановлено, що 14 жовтня 2008 року між ОСОБА_1 та Акціонерним банком «Факторіал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Фідобанк» було укладено Договір кредиту, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримав кредит в розмірі 40 000 дол. США на строк з 14 жовтня 2008 року по 13 жовтня 2015 року з оплатою процентів за користування кредитом в розмірі 13% річних.

Також 14 жовтня 2008 року між Банком та ОСОБА_4 було укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого останнім в забезпечення виконання ОСОБА_1 зобовязань, що виникають з кредитного договору, передано в іпотеку двокімнатну квартиру №62, що знаходиться в м. Хмельницькому по вул. Курчатова, 3/1.

1 червня 2010 року між ОСОБА_1 та Банком було укладено додаткову угоду до кредитного договору, якою в додатку № 1 до договору кредиту під заставу нерухомого майна графік погашення заборгованості викладено в новій редакції.

В забезпечення виконання зобовязань між та Акціонерним банком «Факторіал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Фідобанк» та ОСОБА_3 15 квітня 2013 р. був укладений договір поруки, відповідно до умов якого остання взяла на себе зобовязання відповідати за повне та своєчасне виконання ОСОБА_1 своїх зобовязань по кредитному договору.

15 квітня 2013 року, між позивачем та Банком було укладено додатковий договір № 2 до договору кредиту, відповідно до умов якого змінено кінцевий строк повернення кредитних коштів - до 13 жовтня 2020 року.

Відповідно до протоколу засідання кредитного комітету та рішення № 37/6 від 23 квітня 2015 року, комітетом вирішено конвертувати заборгованість в сумі не більше ніж залишок строкової заборгованості за основним боргом, простроченої заборгованості за основним боргом, нарахованих, але не сплачених процентів, нарахованих і прострочених процентів на дату підписання Додаткової угоди до кредитного договору щодо конвертації, за фактичним курсом МВРУ, за яким буде придбана валюта для погашення заборгованості станом на дату купівлі іноземної валюти. Для проведення конвертації валютної заборгованості збільшити кредитний ліміт на суму гривневого еквіваленту Траншу заборгованості, що підлягає конвертації.

Відповідно до п. 3 даного рішення вирішено наступного дня після підписання Додаткової угоди до кредитного договору щодо конвертації видати Новий транш в гривні в розмірі суми збільшення кредитного ліміту у відповідності з п.2, двома траншами, розмір яких розраховується п.п. 3.1 та 3.2.

Пунктом 4 вирішили, що перед підписанням Додаткової угоди до кредитного договору щодо конвертації, клієнтом має бути погашена вся сума розрахованої, але не сплаченої пені.

В судовому засіданні із пояснень сторін було встановлено, що Додаткова угода до кредитного договору щодо конвертації між банком та ОСОБА_1 не укладалася.

Так, відповідно до ч.1 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або іншафінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно до вимог ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Вимогами ст.627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства, згідно ст. 628 ЦК України.

Згідно зі ст. 36 Закону України «Про Національний банк України» офіційний курс гривні до іноземних валют встановлюється Національним банком України. Крім того, відповідно до Положення про встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют та курсу банківських металів, затвердженого постановою Правління Національного банку України за №496 від 12.11.2003 року, офіційний курс гривні до іноземних валют, зокрема до долара США, встановлюється щоденно.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Згідно з ст. 3 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року № 15-93 валюта України є єдиним законним засобом платежу на території України, який приймається без обмежень для оплати будь-яких вимог та зобовязань, якщо інше не передбачено цим Декретом, іншими актами валютного законодавства України.

Іноземна валюта іноземні грошові знаки у вигляді банкнотів, казначейських білетів, монет, що перебувають в обігу та є законним платіжним засобом на території відповідної іноземної держави, а також вилучені з обігу або такі, що вилучаються з нього, але підлягають обмінові на грошові знаки, які перебувають в обігу, кошти у грошових одиницях іноземних держав і міжнародних розрахункових (клірингових) одиницях, що перебувають на рахунках або вносяться до банківських та інших фінансових установ за межами України (пп. 3 п. 1 ч. 1 ст. 1 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю»).

Як розяснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 10 постанови № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Вказана стаття визначає правовий статус гривні, але не встановлює сферу її обігу, а статтею 192 ЦК передбачено, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з ч. 9 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк здійснює діяльність, надає банківські та інші фінансові послуги в національній валюті, а за наявності відповідної ліцензії Національного банку України в іноземній валюті.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року № 15-93 Національний банк України видає індивідуальні та генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, які підпадають під режим ліцензування згідно з цим Декретом.

Генеральні ліцензії видаються комерційним банкам та іншим фінансовим установам України, національному оператору поштового звязку на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного регулювання. Індивідуальні ліцензії видаються резидентам і нерезидентам на здійснення разової валютної операції на період, необхідний для здійснення такої операції. (ч.ч. 2, 4 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю»).

Отже, банк як фінансова установа, отримавши у встановленому законом порядку (статті 19, 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність») банківську та генеральну ліцензії на здійснення валютних операцій або письмовий дозвіл на здійснення операцій із валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу II Закону України від 15 лютого 2011 року № 3024-VI «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків» є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, має право здійснювати операції з надання кредитів у іноземній валюті.

07.05.2015 р. був підписаний Меморандум про реструктуризацію валютних кредитів. Врегулювання питання реструктуризації споживчих кредитів в іноземній валюті був запропонований банками, що мають найбільший портфель кредитів фізичних осіб в іноземній валюті, і передбачає реструктуризацію споживчих кредитів в іноземній валюті, що отримані під заставу нерухомості, залишок за основною частиною яких не перевищує 2,5 млн. грн. за офіційним курсом гривні до іноземної валюти, установленим Національним банком України на 1 січня 2015 року.

Меморандум підписали такі банки: ПАТ "УПБ", ПАТ "Альфа-Банк Україна", ПАТ "КБ "Надра", ПАТ "Банк Михайлівський", ПАТ "ПриватБанк", ПАТ "БАНК "ГРАНТ", ПАТ "Регіон-банк", АТ "Дельта Банк", ПУАТ "ФИДО БАНК", ПАТ "Платинум Банк", ПАТ "КРЕДІ ОСОБА_6".

Для того, щоб розпочати фактичний процес реструктуризації боргу, позичальнику необхідно письмово звернутися до банку з проханням проведення конвертації згідно з Меморандумом та зареєструвати це звернення в банку. Потім отримати письмову відповідь від банку.

Меморандум вступає в дію з моменту набрання чинності змін до Податкового кодексу України щодо звільнення від оподаткування банківські установи та фізичних осіб - позичальників за операціями реструктуризації (прощення) валютних кредитів та/або прощення (анулювання) частини боргу.

У зв'язку з політичною та фінансовою кризою, яка сталася у 2014 році та спричинила девальвацію національної валюти в Україні, враховуючи скрутне становище, в якому опинилися позичальники - фізичні особи, які отримали споживчі кредити в іноземній валюті, Сторони, які підписали цей Меморандум, домовились про врегулювання проблеми іпотечних валютних кредитів фізичних осіб шляхом реструктуризації на наступних умовах:

Реструктуризації підлягає кредит загальна сума несплачених зобов'язань за основною сумою заборгованості, відсотками та комісіями за кредитом загалом не перевищує 2,5 млн. гривень за офіційним курсом гривні до іноземних валют станом на 1 січня 2015 року та строк повернення якого станом на 01.01.2014 р. не настав.

За кредитом відсутня непогашена прострочена заборгованість станом на 01.01.2014 або її врегулювання до моменту реструктуризації.

Кредит отримано позичальником на придбання житлової нерухомості, яка є єдиним житлом позичальника і в якому він станом на 01.01.2014 зареєстрував своє місце проживання (умова щодо реєстрації не поширюється на кредити під заставу майнових прав на житлову нерухомість).

Банк проводить реструктуризацію таким чином: заборгованість за споживчим кредитом (заборгованість за основною сумою кредиту та нарахованими, але не сплаченими процентами) перераховується по офіційному курсу Національного банку України на день проведення реструктуризації; на різницю між сумою заборгованості за споживчим кредитом, перерахованої по офіційному курсу Національного банку України на день проведення реструктуризації та сумою прощення по кредиту, банк встановлює фіксовану процентну ставку у розмірі не більшому, ніж зазначеному в договорі споживчого кредиту в іноземній валюті на момент видачі валютного кредиту, та не підвищує її упродовж трьох років з моменту реструктуризації; на суму прощення по кредиту банк встановлює фіксовану процентну ставку у розмірі 0,01 (нуль цілих і одна сота) процентів річних, яка підлягає сплаті позичальником в кінці строку споживчого кредиту разовим платежем.

По кредитних договорах, забезпеченням по яких виступає соціальне житло, банк зобов'язаний здійснити прощення 50 % реструктуризованої заборгованості. Соціальним житлом вважається єдине житло фізичної особи, загальна площа якого не перевищує 60 кв. м для квартир та 120 кв. м для житлових будинків.

По інших кредитних договорах, які відповідають п. 1-3 цього Меморандуму, банк зобов'язаний здійснити прощення не менше ніж 25 % реструктуризованої заборгованості.

У випадку своєчасного виконання зобов'язань позичальника за договором споживчого кредиту та відсутності прострочених платежів після дати реструктуризації тривалістю більш ніж на 30 (тридцять) днів, банк (інша установа) зобов'язаний протягом дії договору споживчого кредиту, але не пізніше закінчення договору споживчого кредиту, здійснити анулювання (прощення) боргу в розмірі, визначеному п. 4.

Позичальник має право звернутись до банку протягом 3-х місяців з дня набрання чинності цим Меморандумом, банк зобов'язаний здійснити реструктуризацію протягом 3-х місяців (з моменту отримання повного пакету документів від позичальника).

Штрафні санкції, які виникли внаслідок неналежного виконання кредитних зобов'язань позичальником з 01.01.2014 до дати проведення реструктуризації, не застосовуються та не підлягають сплаті.

За заявою позичальника банк зобов'язаний замінити ануїтентну форму погашення кредиту на класичну (стандартну).

Обов'язок банків щодо виконання вищевказаних положень Меморандуму виникає виключно за умови прийняття таких змін: до окремих нормативних документів Національного банку України щодо незастосування санкцій до банків внаслідок порушення нормативів в результаті проведення реструктуризації валютних кредитів та/або прощення (анулювання) частини боргу; щодо подальшої класифікації цих кредитів, їх обліку тощо; до Податкового кодексу щодо звільнення від оподаткування банківські установи та фізичних осіб - позичальників за операціями реструктуризації (прощення) валютних кредитів та/або прощення (анулювання) частини боргу; скасування мораторію на звернення стягнення на майно, яке виступає забезпеченням за кредитами фізичних осіб (встановленого Законом України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" № 1304-VII від 3 червня 2014 року разом з доповненнями).

Так, чинне законодавство не передбачає такого обовязку банку, а лише надає йому право на вчинення такої дії. Меморандум щодо врегулювання питання реструктуризації споживчих кредитів в іноземній валюті, прийнятий Національним банком України 7 травня 2015 року, не носить зобовязального характеру банку щодо реструктуризації боргу. Так, сторони, які підписали цей Меморандум, лише домовились про врегулювання проблеми іпотечних валютних кредитів фізичних осіб шляхом реструктуризації на певних умовах. Зокрема, для того, щоб розпочати фактичний процес реструктуризації боргу, позичальнику необхідно письмово звернутися до банку з проханням проведення конвертації згідно з Меморандумом та зареєструвати це звернення в банку. Потім отримати письмову відповідь від банку. У разі відмови або отримання рішення про застосування умов, які є гіршими за умови Меморандуму, потрібно письмово звернутися з наданням всіх матеріалів до відповідної комісії при Громадській раді.

Відповідно до ст..ст.651, 653 зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі зміни договору зобовязання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо. У разі зміни або розірвання договору зобовязання змінюються або припиняються з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору.

Згідно зі ст.14 ЦК України цивільні обовязки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Положеннями статті 652 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання.Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, па що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Як зазначив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 30.03.2012 року « Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», саме по собі зростання (коливання) курсу іноземної валюти не є достатньою підставою для зміни кредитного договору на підставі ст. 652 ЦК України, оскільки зазначене стосується обох сторін договору, й позичальник при належній завбачливості міг, виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачати в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті.

Враховуючи вищевиклалене, та те, Додаткова угода до кредитного договору щодо конвертації між банком та ОСОБА_1 не укладалася, сторони не досягли таких умов, сторони є вільними в укладенні договору, та те що чинне законодавство не передбачає такого обовязку банку, а лише надає йому право на вчинення такої дії, а тому в задоволенні позову ОСОБА_1 про зобовязання ПАТ «Фідобанк» здійснити реструктуризацію кредиту від 14 жовтня 2008 року шляхом проведення конвертації заборгованості за кредитним договором №084-в/53-08ф на умовах, вказаних в рішенні кредитного комітету від 23 квітня 2015 року слід відмовити.

На підставі ст.ст. 627, 652, 653, 1049, 1054 ЦК України і керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212-215 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Фідобанк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_3, ОСОБА_4 про захист прав споживача та зобовязання до вчинення дій, - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено протягом 10 днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Хмельницької області.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя