Справа №463/132/16-ц
Провадження №2-п/463/11/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2017 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Леньо С. І.

з участю секретаря Станько Р.О.

представника заявника ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові заяву відповідача ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення суду від 24.10.2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням, визначення порядку користування жилим приміщенням, -

в с т а н о в и в:

Заочним рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 26.12.2016 року, ухваленому у справі за вищезазначеним позовом, позовні вимоги задоволено частково. Усунуто перешкоди ОСОБА_4 в користуванні жилим приміщенням за адресою: м. Львів-Винники, вул. Ломоносова, 53-А, шляхом зобовязання ОСОБА_3 не чинити перешкод ОСОБА_4 здійснювати свої права щодо користування вказаним жилим приміщенням та надати йому дублікат ключів до дверей будинку. Вирішено питання судових витрат.

Представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про перегляд вказаного заочного рішення, мотивуючи тим, що її довірителька не отримувала судової повістки. Крім цього, позивач зареєструвався в будинку як член сімї колишнього власника їхнього батька. Останній помер 02.04.1998р., після чого успадкувала 6/25 частин житлового будинку, ставши після цього єдиним власником житлового будинку. Оскільки позивач не є членом її сімї, а право власності колишнього власника, членом сімї якого був позивач припинилось у звязку із смертю, таке ж право припинилось у позивача. Вважає, що через вказані обставини заочне рішення не може залишатись в силі і тому, просить його скасувати.

Представник заявника в судовому засіданні вимоги заяви підтримала. Дала пояснення, аналогічні вищенаведеним та просить заяву задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні проти обґрунтованості заяви відповідача заперечив. Судові повістки скеровувались за зареєстрованою адресою відповідача, внаслідок чого остання вважається належним чином повідомленою про дату, місце та час судового засідання. Вважає рішення законним і тому, в задоволенні заяви просить відмовити.

Розглянувши заяву про перегляд заочного рішення, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

У відповідності до ст.231 ЦПК України суд може своєю ухвалою за результатами розгляду заяви про перегляд заочного рішення залишити заяву без задоволення або скасувати заочне рішення.

Відповідно до ст. 232 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не зявився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Ці дві підстави повинні бути в сукупності, є взаємозалежними і окремо одна від одної не можуть бути правовим підґрунтям для скасування заочного рішення. Верховний Суд України в своїх узагальненнях «Практики ухвалення та перегляду судами заочних рішень у цивільних справах» від 01.05.2007р. визнав правильною практикою тих судів, які скасовують заочне рішення лише за наявності двох підстав, визначених у ст. 232 ЦПК України.

Судом встановлено, що справа розглянута 24.10.2016 року за відсутності відповідача. При цьому, судові повістки про дату судового засідання направлялась за зареєстрованим місцем проживання відповідача, інформація про що надана суду перед вирішенням питання про відкриття провадження (а.с.10). Такі судові повістки не були отримані відповідачем з незалежних від суду причин.

За змістом ч. 5 ст. 74 ЦПК України, судова повістка фізичним особам, які не мають статусу підприємців надсилається за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.

Крім цього, слід визнати голослівними мотиви заяви про відсутність у позивача права користування житловим приміщенням.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 64 ЖК України члени сімї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обовязки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сімї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобовязаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сімї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сімї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом ст. 65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сімї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. У такому випадку особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сімї наймача, набувають рівного з іншими членами сімї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сімї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Згідно довідки ВК ВМР від 18.07.2016р. № 0330 (а.с.37), реєстрація позивача в спірному будинку відбулась 25.06.1976р., тобто, на той час, позивач був зареєстрований як член сімї власника.

Те саме стосується відповідача, яка згідно цієї ж довідки зареєстрована в будинку 13.11.1981р., ще до набуття нею такого будинку у власність.

Тобто, на момент реєстрації позивача та відповідача останні вважались членами сімї не лише власника їхнього батька, але й були членами сімї між собою як брат і сестра діти власника. Вже в подальшому, спочатку на підставі договору дарування, а потім у звязку із прийняттям спадщини право власності на спірний будинок набула відповідач.

За ч. 4 ст. 156 ЖК України, до членів сімї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Отже, у справі яка розглядалась позивач вважається колишнім членом сімї власника, а не членом сімї колишнього власника, внаслідок чого його право користування житловим приміщенням не припинилось у звязку із смертю батька.

Правовий висновок Верховного Суду України, висловлений під час розгляду цивільної справи № 6-158цс14 на який покликається представник відповідача на дані правовідносини не поширюється.

У встановленому законом порядку позивач не визнаний таким, що втратив право користування житловим приміщенням.Будь-яких інших обставин, які мають істотне значення для правильного вирішення справи судом не встановлено, внаслідок чого заяву представника відповідача слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.231 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

Заяву відповідача ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення суду від 24.10.2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням, визначення порядку користування жилим приміщенням залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Леньо С. І.