Справа №: 671/1774/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

заочне

04 квітня 2017 року м. Волочиськ

Волочиський районний суд Хмельницької області

в складі: головуючої - судді Павлової А.С.,

за участю секретаря Козак Г.А.

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Волочиськ цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання обєктом спільної сумісної власності та поділ спільного майна, суд -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про реальний поділ квартири, мотивуючи його тим, що з 06.11.2004 перебувала з відповідачем у шлюбі, який 01.09.2010 було розірвано на підставі рішення Волочиського районного суду Хмельницької області. В подальшому, 16.10.2015 вони повторно зареєстрували шлюб, який 17.05.2016 на підставі рішення Волочиського районного суду Хмельницької області знову було розірвано.

У сторін народилося двоє дітей: син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та донька ОСОБА_5, 24 вересня 2011року народження, які перебувають на утриманні позивача.

Під час шлюбу ОСОБА_1 і ОСОБА_3 була придбана квартира АДРЕСА_1. Зазначена квартира складалась з однієї житлової кімнати площею 15,7 кв.м., кухні 9 кв.м., коридору 2,8 кв.м., кладової 1,8 кв.м. Відповідно до договору вартість квартири складала 6563 грн. Після її придбання позивач та відповідач провели реконструкцію, перепланування квартири, добудували прибудову і їх квартира значно зросла за своєю цінністю і на даний час її вартість згідно інвентаризаційної оцінки становить 286392 грн.

Після розірвання шлюбу у вересні 2010 року сторони продовжували проживати однією сімєю та за взаємною згодою володіли, розпоряджались та користувались спільною сумісною власністю, право власності не порушувалось. Як уже зазначалось, 24.09.2011 року народилась донька ОСОБА_5. Враховуючи інтереси сімї, неповнолітніх дітей, вони вдруге в жовтні 2015 року зареєстрували шлюб. Проте сімейне життя з відповідачем не склалося і в травні 2016 року шлюб був розірваний.

На даний час зі сторони відповідача чиняться перешкоди в розпорядженні та користуванні квартирою, добровільно відповідач не бажає розділити зазначену квартиру.

Розмір аліментів, які позивач отримує на неповнолітніх дітей є недостатнім для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Крім того, відповідач має перед нею заборгованість по аліментах.

Враховуючи викладене, позивач просить поділити спільне з відповідачем майно, та враховуючи інтереси малолітніх дітей, які перебувають на її утриманні, просить відступити від принципу рівності часток подружжя і виділити їй у власність 2/3 частини квартири АДРЕСА_1, виділивши їй житлову кімнату площею 15,7 кв.м., 2/3 кухні площею 15,5 кв.м., 2/3 ванни площею 5,3 кв.м., коридор площею 5,6 кв.м., 2/3 коридору площею 9,3 кв.м., а відповідачу 1/3 частину квартири, виділивши йому житлову кімнату площею 9,0 кв.м., 1/3 кухні площею 15,5 кв.м., 1/3 ванни площею 5,3 кв.м., 1/3 коридору площею 9,3 кв.м. Стягнути з ОСОБА_3 на її користь всі судові витрати по справі.

02 лютого 2017 року позивач подала заяву про уточнення позовних вимог, в якій просила визнати квартиру АДРЕСА_1 обєктом спільної сумісної власності. Поділити спільне майно, виділивши їй у власність 2/3 частини квартири АДРЕСА_1, виділивши їй житлову кімнату площею 15,7 кв.м., 2/3 кухні площею 15,5 кв.м., 2/3 ванни площею 5,3 кв.м., коридор площею 5,6 кв.м., 2/3 коридору площею 9,3 кв.м., а відповідачу 1/3 частину квартири, виділивши йому житлову кімнату площею 9,0 кв.м., 1/3 кухні площею 15,5 кв.м., 1/3 ванни площею 5,3 кв.м., 1/3 коридору площею 9,3 кв.м. Стягнути з ОСОБА_3 на її користь всі судові витрати по справі (а.с. 59).

23 березня 2017 року позивач зменшила позовні вимоги та просила визнати квартиру АДРЕСА_1, яка складається з частини завершеного будівництва та частини незавершеного будівництва обєктом спільної сумісної власності, а також поділити вказане майно, визнавши за нею 2/3 частини квартири, а за відповідачем 1/3 частину квартири (а.с. 88).

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали за обставин викладених у позовній заяві та у заяві про уточнення позовних вимог від 23.03.2017. Просили позов задоволити. Також зазначили, що не заперечують проти винесення заочного рішення по даній справі.

Відповідач ОСОБА_3 в судові засідання, які призначались на 23.03.2017 та 04.04.2017, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце його проведення, не зявився. Жодних заяв та клопотань від нього до суду не надходило.

Суд вважає можливим, відповідно до ст. 224 ЦПК України, розглянути справу у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення.

Заслухавши пояснення позивача та її представника, вивчивши та дослідивши матеріали справи, давши оцінку зібраним доказам, суд приходить до таких висновків.

Судом встановлено, що з 06 листопада 2004 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Волочиського районного суду Хмельницької області від 01 вересня 2010 року розірвано (а.с. 5).

У сторін народилося двоє дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, які зареєстровані за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 6-7, 19), але проживають із позивачем за адресою: м. Волочиськ, вул. Ур.Танкістів б. 2 кв. 170 (а.с. 69).

16 жовтня 2015 року сторони повторно зареєстрували шлюб, який розірвано рішенням Волочиського районного суду Хмельницької області від 17 травня 2016 року (а.с. 8-9).

Перебуваючи у шлюбі, ОСОБА_3 28.12.2005 уклав з ОСОБА_6 договір купівлі-продажу, згідно з якого придбав однокімнатну квартиру, яка складається з однієї житлової кімнати площею 15,7 кв.м., кухні 9 кв.м., коридору 2,8 кв.м., кладової 1,8 кв.м. та знаходиться за адресою: квартира № 5, вул. Заводська, 5 у м. Волочиськ Хмельницької області. Ціна договору становила 6563 гривні. Договір посвідчено приватним нотаріусом Волочиського нотаріального округу ОСОБА_7 (а.с. 10-11). Право власності на зазначену квартиру зареєстровано на відповідача у Волочиському районному БТІ 18 січня 2006 року (а.с. 12).

Своїми рішеннями № 201 від 22.03.2007 та № 246 від 24.05.2007 (а.с. 39,40) Волочиська міська рада надала ОСОБА_3 дозвіл на розробку, а в подальшому затвердила проектну документацію на проведення реконструкції однокімнатної квартири № 5, що розташована по вул. Заводська, 5 з будівництвом добудови до неї розміром 4,0/5,3х8,4 м. та надала дозвіл на проведення будівельних робіт.

Дозвіл на виконання будівельних робіт 06.06.2007 надала також Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю по Волочиському району (а.с. 45).

В результаті проведеної перебудови спірна квартира, згідно з планів та експлікації приміщень, на сьогоднішній день має загальну площу 59,2 кв.м. та складається з: двох житлових кімнат площею 15,7 кв.м. та 9,0 кв.м. відповідно; коридору 5,6 кв.м.; кухні-столової 13,6 кв.м.; ванної кімнати 3,4 кв.м.; вбиральні 1,3 кв.м.; прихожої 8,4 кв.м.; тамбура 2,2 кв.м. (а.с. 48-50,52).

Вартість перебудованої квартири згідно з оцінювального акту становить 286392 грн., з яких: 161013 грн. житловий будинок; 125379 грн. прибудова (а.с. 15).

Відповідно до пояснень позивача, перебудована квартира та прибудова до неї на час розгляду справи не здані в експлуатацію та не проведена державна реєстрація права власності на них.

Статтею 60 Сімейного кодексу України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України майном, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (статтю 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є:

1) час набуття такого майна;

2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття);

3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.

Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим критеріям.

Зазначена правова позиція наведена у Постанові ВСУ від 25.11.2015 року № 6-2333цс15.

Матеріалами справи встановлено та в судовому засіданні позивачем і її представником підтверджено, що спірну квартиру було придбано під час їх перебування у шлюбі за спільні кошти та з метою спільного використання в інтересах сімї.

Після придбання вказаного майна, сторони також спільно розпочали та провели її реконструкцію, перепланування та здійснили прибудову, внаслідок чого квартира значно зросла в ціні.

Верховний Суд України 07.09.2016 у справі № 6-47цс16 висловив правову позицію, яка полягає в наступному.

Виходячи з аналізу чинного законодавства та враховуючи характерні ознаки незавершеного будівництва, слід визнати, що об'єкт будівництва (об'єкт незавершеного будівництва) - це нерухома річ особливого роду: її фізичне створення розпочато, однак не завершено. Щодо такої речі можливе встановлення будь-яких суб'єктивних майнових, а також зобов'язальних прав, у випадках та в порядку, визначених актами цивільного законодавства.

Вирішуючи питання про виникнення, зміну та припинення суб'єктивних цивільних прав стосовно об'єкта незавершеного будівництва, потрібно враховувати особливості та обмеження, встановлені законодавчими актами.

Відповідно до частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Отже, новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичного погляду, об'єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов'язки, тому такий об'єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними.

За позовом дружини, членів сім'ї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців суд має право здійснити поділ об'єкта незавершеного будівництва, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами.

У разі неможливості поділу об'єкта незавершеного будівництва суд може визнати право за цими особами на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з урахуванням конкретних обставин залишити його одній зі сторін, а іншій присудити грошову компенсацію.

Правовий аналіз наведених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що об'єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний об'єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток.

При цьому суд може визнати право на частину об'єкта незавершеного будівництва за кожною зі сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

При розгляді цієї справи суд враховує дану правову позицію та зазначає наступне.

Як вже було вказано, перебудована квартира та прибудова до неї на час розгляду справи не здані в експлуатацію та не проведена державна реєстрація права власності на них.

Разом з тим, оскільки з копії будівельного паспорта на забудову земельної ділянки вбачається, що спірний обєкт - реконструкція однокімнатної квартири з добудовою допоміжних приміщень, є завершеним у 2008 році і позивачем вказано, що він експлуатується за своїм функціональним призначенням, то вимога ОСОБА_1 визнати вказаний обєкт обєктом спільної сумісної власності є підставною та такою, що підлягає до задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Нормами ст.ст. 69, 70 СК України передбачене право колишнього подружжя на поділ спільного сумісного майна.

У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї.

За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

З довідок розрахунків від 27.02.2017 (а.с.71-72) слідує, що з відповідача на користь позивача на утримання дітей стягуються аліменти в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку. Станом на лютий 2017 року борг по аліментах становить 7263,5 грн. (на утримання сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_5) та 3659,28 грн. (на утримання дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_6).

Довідкою Волочиської ЦРЛ № 500 від 13.12.2016 підтверджується, що ОСОБА_5 часто хворіюча дитина. Знаходилася на «Д» обліку протягом 2014-2015 років. На даний час перебуває в групі ризику (а.с. 18).

Актом № 4 обстеження матеріально-побутових умов на предмет визначення фактичного проживання громадян від 20.02.2017 (а.с. 69) та характеристикою Волочиського НДЗ «Сонечко» від 17.02.2017 (а.с. 70) доводиться, що діти на даний час фактично проживають з матірю за адресою: АДРЕСА_2.

Тому в даному випадку, суд вбачає підстави для того, щоб відступити від засади рівності часток подружжя і вважає правильним задоволити позов і поділити спірний обєкт спільної сумісної власності - реконструкцію однокімнатної квартири з добудовою допоміжних приміщень за адресою: АДРЕСА_3, визнавши за позивачем право власності на 2/3 частини вказаного обєкту, а за відповідачем на 1/3 частини.

Згідно вимог ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

У звязку з тим, що позов задоволено повністю, відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути 1594,64 грн. судового збору.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 57, 60, 68-71 СК України, ст. 331 ст.ст. 5, 8, 10, 15, 16, 57, 60, 61, 84, 88, 212, 213, 215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати реконструкцію однокімнатної квартири з добудовою допоміжних приміщень за адресою: АДРЕСА_3 обєктом спільної сумісної власності.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_7, право власності на 2/3 частини реконструкції однокімнатної квартири з добудовою допоміжних приміщень за адресою: АДРЕСА_3.

Визнати за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_8, право власності на 1/3 частини реконструкції однокімнатної квартири з добудовою допоміжних приміщень за адресою: АДРЕСА_3.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1594 гривні 64 копійки.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене позивачем до апеляційного суду Хмельницької області через Волочиський районний суд Хмельницької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлено 05.04.2017 о 10:50 год.

Суддя: Павлова А.С.