Справа № 464/4304/16 Головуючий у 1 інстанції: Чорна С.З.
Провадження № 22-ц/783/510/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Я. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Шандри М.М., Шеремета Н.О.,

секретар: Симець В.І.,

за участі в судовому засіданні сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 29 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок пошкодження транспортного засобу, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 29 вересня 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_3 суму відшкодування шкоди заподіяної внаслідок пошкодження транспортного засобу в розмірі 5558,54 грн. та понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 551,20 грн.

Дане рішення оскаржила ОСОБА_2

В своїй апеляційній скарзі просить рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову. Вважає рішення незаконним та таким, що винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що судом безпідставно відмовлено в клопотанні про заміну неналежного відповідача та не залучено з власної ініціативи ТДВ СК «ПРОВІТА» та МТСБУ як співвідповідачів при наявності усіх для цього підстав. Також, судом відмовлено в задоволенні клопотання про долучення як доказу рішення суду від 07.10.2014 року по справі №363/3604/14-ц де відповідачем була ТДВ СК «ПРОВІТА», яке свідчило про те, що позивач мав та має усі підстави стягнути суми страхового випадку з ТДВ СК «ПРОВІТА». Також, вказує на те, що судом не враховано вимог ст.ст. 39, 42 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача на підтримання апеляційної скарги, позивача в заперечення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги,колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає та підстав для скасування оскаржуваного рішення суду немає.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст.ст. 1167, 1187, 1188, 1192 ЦК України та задовольняючи позов, виходив з того, що 17 грудня 2013 року о 13.40 год. на вул. Луганській пр. Ч.Калини у м.Львові, мала місце дорожньо-транспортна пригода між автомобілями НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_3 та автомобілем НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_2, в результаті якої зазначені транспортні засоби зазнали технічних пошкоджень. Вказана дорожньо-транспортна пригода сталась з вини водія ОСОБА_2, про що учасниками дорожньо-транспортної пригоди було спільно складено Повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду («Європротокол») від 17.12.2013р. Дана обставина сторонами не оспорюється та є встановленою в порядку ст.61 ЦПК України, а відтак не підлягає додатковому доказуванню та досліджуванню. З висновку експертного авто-товарознавчого дослідження за заявою ОСОБА_3 про визначення вартості відновлювального ремонту та вартості матеріальної шкоди № 449/12-13 від 26.12.2013р., складеного судовим експертом ОСОБА_4, вбачається, що вартість матеріального збитку з технічної точки зору заподіяного власнику автомобіля НОМЕР_1, становить 5108,54 грн. Крім того, позивачем було понесено витрати на оплату послуг з проведення даного експертного дослідження в розмірі 450 грн. Відповідачем в підтвердження своїх заперечень не представлено суду жодних фактичних та належних доказів документів, які би підтверджували факт її перебування у страхових відносинах з ТДВ «СК «Провідна». В матеріалах справи відсутні як договір № АЕ/089 від 16.01.2013р. між власником транспортного засобу ОСОБА_5 та ТДВ «СК «Провіта», на який покликається відповідач, так і поліс обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності на керований відповідачем автомобіль. На вимогу суду такі документи ТДВ «СК «Провіта» не представило. З огляду на наведене, суд вважав позов ОСОБА_3 підставним та обгрунтованим, та за відсутності будь-яких належних доказів зі сторони відповідача в його заперечення, таким, що підлягає задоволенню. Тому загальна сума матеріальної шкоди спричинена позивачу внаслідок пошкодження його транспортного засобу підлягає відшкодуванню відповідачем, як винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 5 558,54 грн. (5108,54 грн. шкода + 450 грн. вартість експертизи).

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції відповідають обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону, доводи ж скарги таких не спростовують.

Як вбачається із пояснень осіб, що беруть участь у справі, матеріалів справи, встановлено рішенням суду та сторонами не оспорено та не спростовано17.12.2013 року мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів, якими керували сторони. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зокрема, автомобіль позивача було пошкоджено (повідомлення про ДТП а.с. 10). Вартість матеріального збитку заподіяного автомобілю становить 5108,54 грн., що визначено спеціалістом автотоварознавцем (висновок №449/12-13 від 26.12.2013 року а.с. 11-14). Додатково позивач вимушено сплатила 450 грн. для проведення такого дослідження, у звязку із необхідністю визначення вартості матеріального збитку, що теж слід вважати понесеними нею збитками (товарний чек а.с. 15). Винуватцем ДТП та, як наслідок винуватцем спричинення шкоди, є відповідач, що підтверджується, зокрема, і належно складеним сторонами «Повідомленням про ДТП» («Європротокол») (а.с. 10).

Не оспорюючи вказаних обставин відповідач оскаржила рішення суду вважаючи, що за вказану заподіяну шкоду повинна відповідати не вона, як винуватець ДТП, а страхова компанія, у якій була застрахована цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу, яким вона керувала.

Колегія суддів вважає, такі доводи відповідача безпідставними, оскільки по-перше, як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається із матеріалів справи жодних належних та допустимих доказів про те чи була застрахована цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу, яким керувала відповідач та у якій страховій компанії у матеріалах справи немає.

Окрім цього, відповідно до Правових позицій Верховного Суду України, що викладені у ряді постанов, що прийняті у порядку передбаченому п.1 ч.1 ст. 355 ЦПК України та є обовязковими до застосування, зокрема, у Постановах, що прийняті у справах № 6-954цс16 від 26.10.2016 року та № 6-2808цс15 від 20.01.2016 року, право потерпілого (позивача ОСОБА_3І.) на відшкодування шкоди її заподіювачем (відповідачем ОСОБА_2А.) є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості предявити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Зважаючи на вказане доводи апеляційної скарги слід визнати безпідставними, а саму скаргу відхилити, рішення ж суду як таке, що відповідає обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, -

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 29 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: М.М. Шандра

ОСОБА_6