РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.01.2017 року

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого Бар'яка А.С.,

за участі секретаря Шмирової О.М.,

позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

третьої особи ОСОБА_3,

представника третьої особи ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 3 Вінницького міського суду Вінницької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в особі ОСОБА_2, треті особи: Служба у справах дітей Вінницької міської ради, ОСОБА_7, ОСОБА_3, про визнання осіб такими, що втратили право на користування жилим приміщенням та виселення, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, неповнолітніх дітей: ОСОБА_2 та ОСОБА_6 в особі ОСОБА_2, треті особи: Служба у справах дітей Вінницької міської ради, ОСОБА_7, ОСОБА_3, про визнання осіб такими, що втратили право на користування жилим приміщенням та виселення, зазначивши, що вона є власником квартири АДРЕСА_1. У 2011 році позивач дала згоду на тимчасове вселення у її житло, як наймача частини квартири, та реєстрацію колишній співмешканці її сина ОСОБА_2 та її дочці ОСОБА_5. Під час проживання відповідача у належному позивачу приміщенні, у неї народилась донька - ОСОБА_6, яка з 13.01.2012 року також зареєстрована у належній позивачу квартирі. Наприкінці 2014 року син позивача та ОСОБА_2 припинили спільне проживання. ЇЇ син виїхав працювати та проживати до Києва, а ОСОБА_2 залишилась проживати у квартирі позивача. Позивач зазначає, що наприкінці 2015 року відповідач почала притиправно поводитись відносно позивача, а саме: вчиняти скандали та сварки, ображати, застосовувати фізичне насилля. Позивач змушена була звернутись до правоохоронних органів, однак після зазначених подій відповідач змінила замки на вхідних дверях до квартири та перестала пускати позивача до її помешкання. ОСОБА_1 змушена мешкати у своєї тітки у с. Ківачівка, Теплицького району, оскільки іншого житла окрім зазначеної квартири у неї немає. На неодноразові вимоги позивача про виселення відповідача та її дітей, відповідач відповідає категоричною відмовою, та погрожує позивачу фізичною розправою, знятися з реєстрації у добровільному порядку відповідач також відмовляється, в силу чого позивач просить суд усунути перешкоди в користуванні та розпорядженні житловим приміщенням - квартирою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, визнавши відповідача та її дітей такими, що втратили право користування житловим приміщенням; виселити ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6 з квартири АДРЕСА_1.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю, обгрунтувавши їх обставинами, зазначеними в позовній заяві, додатково зазначивши, що відповідач раніше притягувалася до кримінальної відповідальності, перебувала у місцях позбавлення волі. ОСОБА_2 родом із села Снітків, Мурованокуриловецького району Вінницької області, в неї є батько, який має житло. Зазначила, що квартира однокімнатна, площею 17 м. кв., позивачка проживала на кухні, на розкладачці. Пояснила, що відповідачка змінила замки на вхідних дверях до її квартири, ключів у неї немає, вона не впускає її у квартиру. В даний час вона проживає у своєї тітки в Теплицькому районі, або у сусідів. Також зазначила, що відповідачка не перебуває у шлюбі з її сином, та син не є батьком дітей ОСОБА_2 Просила позов задовольнити повністю.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні зазначила, що позивач періодично звертається до суду з такими позовами. Однак, вона не чинить позивачу жодних перешкод в користуванні квартирою. Син позивача обміняв замок на вхідних дверях квартири. Чи надавав він комплект ключів від замка вхідних дверей квартири позивачу - їй невідомо. Позивачку близько року не бачила. Діти проживають з нею. ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, відвідує 6д клас школи № 18 в м. Вінниця, а ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, відвідує дитячий садочок № 74 в м. Вінниця. Запевнила суд, що вживе всіх необхідних заходів що би в позивача були дублікат ключів від вхідних дверей квартири.

Представник третьої особи ОСОБА_4 в судовому засіданні зазначила, що з почутого у судовому засіданні, відповідна ситуація є дуже складною, право позивача однозначно порушене, але просила суд врахувати право дітей на житло та необхідність захистити їх права.

Третя особа ОСОБА_3 в судовому засіданні зазначив, що є батьком відповідача ОСОБА_2. Зазначив, що дійсно діти відповідача приїжджали до нього на канікулах і під час карантину. Проте він не надає згоди на проживання його дочки з дітьми у його житлі в разі їх висилення із квартири позивача, де вони зараз проживають і зареєстровані.

Дослідивши матеріали справи, взявши до уваги позицію сторін та інших учасників розгляду справи, суд визначив, встановив та дослідив слідуючі докази, обставини та відповідні правовідносини:

Згідно копії дублікату договору купівлі-продажу від 31 липня 1992 року, посвідченого старшим державним нотаріусом Третьої вінницької державної нотаріальної контори Бурка З.П. та зареєстрованого в реєстрі за № 1-2950, Виконком Вінницької міської Ради народних депутатів в особі ОСОБА_9, діючого на підставі доручення № 08.02.01 від 02.01.92 року, як Продавець, продав, а ОСОБА_1, як Покупець, купила займану нею квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 7).

Реєстраційне посвідчення від 17.10.2007 року зазначає, що Вінницьке обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації посвідчує, що квартира АДРЕСА_1, зареєстрована за гр. ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу 2622, посвідченого Третьою Вінницькою державною нотаріальною конторою за реєстром № 1-2950, дублікат якого виданий 25.09.2007 року державним нотаріальним архівом Вінницької області за реєстром № 1-189 і записано в реєстрову книгу за № 58 за реєстровим № 656 (а.с. 8).

Інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 02.08.2016 року № 64822349, вказує, що ОСОБА_1 є власником квартири, адреса: АДРЕСА_1, на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 1-2950 від 31.07.1992 року ( а. с. 9).

Згідно довідки № 1343 від 17.08.2016, наданої "Житлово-Експлуатаційною конторою № 12", вказано, що за адресою: АДРЕСА_1, зареєстровані: ОСОБА_1 - власник, ОСОБА_7 - син, ОСОБА_2 - невістка, ОСОБА_5 - внучка, ОСОБА_6 - внучка. Власником даної квартири є ОСОБА_1 (а.с. 10).

Зміст листів від 03.04.2013 р., 08.04.2013 р., 22.04.2016 р. надісланих правоохоронними органами на адресу ОСОБА_1, зазначають, що було розглянуто заяви ОСОБА_1 щодо прийняття мір відносно її невістки гр. ОСОБА_2, та проведену бесіду профілактичного характеру з гр. ОСОБА_2 про неприпустимість вчинення протиправної поведінки (а.с. 11, 12, 13).

Відповідь Снітківської сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області № 136 від 24.11.2016 року на запит Вінницького міського суду зазначає, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, була зареєстрована в АДРЕСА_2, біля батька ОСОБА_3 до 30.11.2011 року. ОСОБА_2 30.11.2011 року вибула в м. Вінницю. ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, зі слів дідуся ОСОБА_3 навчається у м. Вінниця, знаходиться біля матері. ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, тимчасово перебуває в с. Снітків біля дідуся ОСОБА_3 (а.с. 53).

Зміст відповіді ОСОБА_3 на запит Вінницького міського суду зазначає, що ОСОБА_3 не надає згоди на реєстрацію та проживання на його житловій площі в АДРЕСА_2, його внучкам ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 суду показала, що перебуває у дружніх стосунках із позивачем. Зі слів позивача невістка проживає із дитиною, б'є ОСОБА_1, не впускає до квартири. Одного разу ОСОБА_1 прийшла та попросила про допомогу. Вони прийшли й постукали у двері, відкрила невістка та почала бити і не пускати до квартири ОСОБА_1. Після чого вони звернулись до дільничного. Знайому вигнали із квартири і вона стикається по чужим домівкам. Цієї ночі вона ночувала у неї.

Норма ч.1 ст. 319 ЦК України зазначає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до норми ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно норми ч. 1 ст. 116 Житлового Кодексу Української РСР, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Норма ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Зміст ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» зазначає, що держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

За даних обставин, враховуючи, що в судовому засіданні частково підтвердились обставини порушення відповідачем ОСОБА_2 прав позивача відносно належної позивачу відповідної квартири, що розташована в АДРЕСА_1, зокрема права власності та житлових прав на дане майно, що є неприпустимим та вказує на необхідність відновлення порушених прав позивача, однак порушені права позивача не можуть бути відновленні у спосіб, обраний позивачем в даному позові, оскільки судом не було встановлено можливості надання зокрема малолітнім дітям відповідача альтернативного місця проживання в разі задоволення позову у спосіб, обраний позивачем, оскільки батько відповідача, який є дідусем відповідних малолітніх дітей, маючи у власності житло - не надав згоди на проживання в ньому зазначених осіб, а наявність інших варіантів забезпечення малолітніх дітей альтернативним житлом - судом не встановлено, що, з огляду на недопущення судом порушення прав та інтересів відповідних малолітніх дітей, - є також неприпустимим, при цьому можливе задоволення позову в частині, що стосується відповідача ОСОБА_2, окрім спричинення наслідків порушення прав дітей, - буде суперечити та не узгоджуватись з приписами ст. 29 ЦК України, що об'єктивно вказує на не співмірність відновлення прав позивача за рахунок порушення прав відповідних малолітніх дітей, а тому суд вважає, що за таких обставин, у задоволенні позову слід відмовити повністю, звернувши увагу позивача на можливості звернення до суду з обранням іншого способу захисту своїх порушених або не визнаних прав та інтересів.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 319, 321, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 8, 18 Закону України «Про охорону дитинства» ст. ст. 10, 11, 60, 88, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд ,-

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в особі ОСОБА_2, треті особи: Служба у справах дітей Вінницької міської ради, ОСОБА_7, ОСОБА_3, про визнання осіб такими, що втратили право на користування жилим приміщенням та виселення - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя