Справа № 148/96/17 Провадження № 22-ц/772/571/2017Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 59Доповідач Луценко В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючого Луценка В.В.,

суддів Денишенко Т.О., Берегового О.Ю.,

при секретарі Торбасюк О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Вінницької області цивільну справу за позовом управління соціального захисту населення Тульчинської районної державної адміністрації до ОСОБА_2 про відшкодування переплаченої суми по державній соціальній допомозі, за апеляційною скаргою представника управління соціального захисту населення Тульчинської районної державної адміністрації ОСОБА_3 на ухвалу Тульчинського районного суду Вінницької області від 19 січня 2017 року,

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2017 року управління соціального захисту населення Тульчинської РДА звернулось в суд з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування переплаченої суми по державній соціальній допомозі.

Ухвалою Тульчинського районного суду Вінницької області від 19 січня 2017 року відмовлено у відкритті провадження, в звязку з тим, що заява не підлягає розгляду в судах в порядку цивільного судочинства.

Не погоджуючись з зазначеною ухвалою представник управління соціального захисту населення Тульчинської РДА ОСОБА_3 оскаржує її в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі зазначає, що ухвала суду першої інстанції винесена з порушенням норм процесуального та вимог матеріального права, а тому просив її скасувати, а справу повернути до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження.

Заслухавши доповідача, пояснення та заперечення сторін, які зявились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до висновку про те, що скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі суд першої інстанції виходив з того, що вказаний спір є спором з приводу здійснення органом владних повноважень делегованих йому законом функцій щодо контролю за розподілом бюджетних коштів, спрямованих на виплату субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, а тому не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно із ч.2 ст.2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Таким чином, законодавець чітко визначив, що суттю адміністративного судочинства є судовий контроль за діяльністю органів влади та місцевого самоврядування у сфері дотримання прав та свобод громадян і юридичних осіб за допомогою процесуального закону з певними особливостями, зокрема обов'язку доказування правомірності своєї діяльності органами влади чи самоврядування.

Тобто однією з визначальних особливостей КАС України є те, що позивачем в адміністративній справі може бути фізична або юридична особа, чиї права, свободи чи інтереси вони вважають порушеними, а відповідачем ? орган влади, орган місцевого самоврядування, їхні посадові чи службові особи.

Відповідно до ч.4 ст.50 КАС України громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, їх об'єднання, юридичні особи, які не є суб'єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень: 1) про тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; 2) про примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; 3) про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства з України; 4) про обмеження щодо реалізації права на мирні зібрання (збори, мітинги, походи, демонстрації тощо); 5) в інших випадках, встановлених законом.

Правовий аналіз п.1-4 ч.4 ст.50 КАС України свідчить, що всі наведені підстави, коли громадяни, іноземці чи особи без громадянства, їх об'єднання, юридичні особи, які не є суб'єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень лише у випадках превентивного (попереднього) судового контролю за рішеннями, діями органів влади, які при реалізації своїх владних управлінських повноважень можуть порушити права чи свободи фізичних чи юридичних осіб.

Однак і в цих випадках водночас із перевіркою дій чи бездіяльності згаданих осіб, обставин, що стали підставою для втручання суб'єктів владних повноважень, суд має перевірити на відповідність чинному законодавству рішення, дії чи бездіяльність самих суб'єктів владних повноважень.

Крім того, п.5 ч.4 ст.50 КАС України, який є частиною норми процесуального права, існує як послідовне продовження випадків превентивного судового контролю і має розумітися та застосовуватися судами саме в такому значенні, а не як норма, що давала б право для розширеного тлумачення права суб'єкта владних повноважень на адміністративний позов.

За п.4 ч.4 ст.50 КАС України суб'єкт владних повноважень може звертатися до суду з адміністративним позовом до громадян України, іноземців чи осіб без громадянства, їх об'єднань, юридичних осіб, які не є суб'єктами владних повноважень, для превентивного судового контролю своєї ж діяльності і у випадках, визначених законом.

У випадку, що розглядається, позов заявлено про стягнення грошових коштів, що стали власністю ОСОБА_2 тана думку позивача, були набуті нею безпідставно, що свідчить про приватноправовий, а не публічний характер правовідносин, які виникли між сторонами.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 30.03.2016 року №6-495цс16, яка відповідно до вимог ст.360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Отже, у справі, яка переглядається, суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у відкритті провадження у справі на підставі п.1 ч.2 ст.122 ЦПК України.

Відповідно до ст.312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Ураховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про скасування ухвали суду першої інстанції із передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.303, 307, 312, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника управління соціального захисту населення Тульчинської районної державної адміністрації ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Тульчинського районного суду Вінницької області від 19 січня 2017 року скасувати, а справу повернути до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі та розгляду заявлених позивачем вимог.

Ухвала суду набуває законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, оскільки не перешкоджає подальшому процесуальному руху справи.

Суддя-доповідач: _______ ОСОБА_4

Судді: _______ Денишенко Т.О.

_______ ОСОБА_5