РІШЕННЯ

іменем України

06 лютого 2017 рокуСправа №451/1420/16-ц
Провадження № 2/451/72/17

м.Радехів

Радехівський районний суд Львівської області

в складі: головуючого - судді Крет А.І.

при секретарі Загайській І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Радехові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Радехівського районного суду Львівської області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що на початку 2014 року відповідач позичила у неї грошові кошті у розмірі 78000,00 (Сімдесят вісім тисяч гривень 00 копійок) грн. Свої грошові зобов'язання з повернення суми позики в обумовлений строк відповідач не виконувала належним чином. А тому позивач не вбачала іншого дієвого виходу з ситуації, що на той час склалася, інакше як звернутися до суду з відповідним позовом з метою захисту свого порушеного майнового права.

За твердженням позивача, заочним рішенням Радехівського районного суду Львівської області від 06 серпня 2014 року у справі № 451/835/14 (провадження № 2/451/265/14) позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики було задоволено повністю. Вирішено стягнути із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, жительки с. Куликів Радехівського району Львівської області, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1, жительки АДРЕСА_1 заборгованість за договором позики в розмірі 78000 (сімдесят вісім тисяч) гривень та 780 (сімсот вісімдесят) гривень судових витрат.

Позивач стверджує, що в зв'язку зі своєчасним неподанням відповідачем заяви про перегляд заочного рішення 18 серпня 2015 року таке рішення суду набрало законної сили. 14 листопада 2014 року Радехівським районним судом Львівської області з метою примусового виконання згаданого рішення суду мені було видано виконавчий лист у даній справі.

Позивач зазначає, що даний виконавчий лист нею було пред'явлено до Відділу державної виконавчої служби Радехівського районного управління юстиції Львівської області.

Як зазначає позивач, рішенням Радехівського районного суду Львівської області від 20 листопада 2015 року у справі № 451/1313/15-ц (провадження № 2/451/523/15) позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів, задоволено частково. Вирішено стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_1), яка проживає за адресою АДРЕСА_2 в користь ОСОБА_1 41 808 гривень інфляційних нарахувань, 3 % річних в розмірі 2 910 гривень 57 копійок та 447 гривень 18 копійок, судових витрат, понесених за подання позовної заяви, а всього 45 165 (сорок п'ять тисяч сто шістдесят п'ять) гривень 75 (сімдесять п'ять ) копійок.

Позивач вказує, що 30 листопада 2015 року дане рішення суду набрало законної сили. 16 грудня 2015 року Радехівським районним судом Львівської області з метою примусового виконання згаданого рішення суду позивачу було видано виконавчий лист у даній справі.

Даний виконавчий лист нею було пред'явлено до Відділу державної виконавчої служби Радехівського районного управління юстиції Львівської області.

Позивач стверджує, що примусове виконання обох рішень суду органом державної виконавчої служби не відбулося ані повністю, ані частково. В добровільному порядку, незважаючи на наявність в правовій природі рішень суду, які набрали законної сили, відповідач продовжує не виконувати належним чином своїх грошових зобов'язань ані повністю, ані частково.

Позивач вважає, що вона, як позикодавець, є кредитором по відношенню до відповідача в згаданому грошовому зобов'язанні вважає, що відповідач повинен бути притягнутий до встановленої законом цивільної відповідальності за порушення грошового зобов'язання.

Просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача, ОСОБА_2 у її користь суму коштів у розмірі 28222,08 грн. (Двадцять вісім тисяч двісті двадцять дві гривні 08 копійок), з яких: 8502,00 грн. (Вісім тисяч п'ятсот дві гривні 00 копійок) інфляційних нарахувань, 2679,78 грн. (Дві тисячі шістсот сімдесят дев'ять гривень 78 копійок) 3 % річних та 17040,30 грн. (Сімнадцять тисяч сорок гривень 30 копійок) процентів від суми позики.

Позивач та її представник до суду не з'явилися, хоча були належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, проте, подали суду письмову заяву, в якій просять розгляд справи здійснювати за їхньої відсутності, позовні вимоги підтримують повністю та просять задовольнити.

Відповідач до суду не з'явилася, однак, подала суду письмову заяву, в якій просить суд здійснювати розгляд справи за її відсутності, позов визнає повністю.

З огляду на те, що явка до суду є правом сторін спору, то за наявності заяв від сторони позивача про розгляд справи за відсутності позивача, то дана справа підлягає розгляду за наявними у ній матеріалами.

Перевіривши матеріали даної справи, дослідивши наявні у ній письмові докази на предмет їх належності, допустимості та достовірності, суд приходить до висновку, що заявлений позивачем позов у даній справі є підставним та підлягає до задоволення повністю з огляду на таке.

Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем існують зобов'язальні правовідносини, де позивач виступає в якості позикодавця та кредитора, а відповідач - в якості позичальника та боржника.

Грошове зобов'язання відповідача перед позивачем не було припиненим свого часу з жодних правових підстав передбачених главою 50 Цивільного кодексу України. А відтак дане зобов'язання є дійсним та таким, що підлягає виконанню.

Дані обставини є звільненими від доказування в силу приписів норми ч. 3 ст. 61 ЦПК України, оскільки встановлені чинними на даний час рішенням Радехівського районного суду Львівської області від 06 серпня 2014 року у справі № 451/835/14 (провадження № 2/451/265/14) та рішенням Радехівського районного суду Львівської області від 20 листопада 2015 року у справі № 451/1313/15-ц (провадження № 2/451/523/15).

Ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На думку суду, формулювання законодавця «увесь час» слід розуміти таким чином, що сплата трьох процентів річних та інфляційних нарахувань, окрім розміру основного боргу, повинно бути здійснено боржником на користь кредитора до того часу, поки існує і не є припиненим саме грошове зобов'язання.

Суд перевірив розрахунок позивача нарахування 8502,00 грн. інфляційних нарахувань, 2679,78 грн. 3 % річних на предмет дотримання норм матеріального права та дійшов висновку, що позов позивача в цій частині є підставним та таким, що підлягає до задоволення повністю.

Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

На думку суду, право на нарахування процентів від суми позики позикодавець, як кредитор, має право на нарахування позичальнику, як боржнику, за увесь час існування грошового зобов'язання.

Суд також перевірив розрахунок позивача нарахування процентів від суми позики в розмір 17040,30 грн. на предмет дотримання норм матеріального права та також дійшов висновку, що позов позивача в цій частині також є підставним та таким, що підлягає до задоволення повністю.

Крім того, суд враховує, що відповідачем всупереч принципу змагальності сторін, а також процесуального обов'язку доказування та подання доказів не надано суду контррозрахунку, в якому б спростовувалася правомірність чи правильність алгоритму розрахунку сум грошових коштів, заявлених позивачем до стягнення з відповідача у даній справі.

Судом встановлено, що відповідач визнав повністю заявлений стороною позивача позов шляхом подання суду заяви у письмовій формі.

Положеннями ст. 174 ЦПК України передбачено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. До ухвалення судового рішення у зв'язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз'яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник сторони, який висловив намір вчинити ці дії, у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.

В силу вимог ч. 2 ст. 11 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

За таких обставин, на переконання суду, визнання позову відповідачем є його процесуальним правом, передбаченим процесуальним законодавством у ст. ст. 31 та 174 ЦПК України. І таким правом щодо предмета спору відповідач розпоряджається на власний розсуд.

Судом також встановлено, що визнання відповідачем позову жодним чином не суперечить закону, а також жодним чином не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. За таких обставин суд не вбачає правових підстав для постановлення ухвали про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовження судового розгляду.

З огляду на повне задоволення позовних вимог на користь позивача, а також відсутність в матеріалах даної справи будь-яких доказів, що відповідач звільнений від сплати судового збору, то в порядку статті 88 ЦПК України суд вважає за необхідне покласти на відповідача також документально підтверджені судові витрати позивача у вигляді сплати судового збору у розмірі 552 грн.

Керуючись 15, 16, 598-609, 625, 1048 ЦК України, ст. ст. 3, 10, 11, 60, 61, 88, 174, 178, 209, 212-215, 218 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, жительки с.Куликів, Радехівського району, Львівської області на користь ОСОБА_1, жительки АДРЕСА_3 кошти в сумі 28222,08 грн. (двадцять вісім тисяч двісті двадцять дві грн. 08 коп.), з яких 8502,00 грн. - інфляційних нарахувань, 2679,78 грн.- 3 % річних, 17040,30 грн. - проценти від суми позики.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 552 грн. 00 коп. оплаченого позивачем судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Львівської області через Радехівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

ГоловуючийКрет А. І.