Справа №: 486/1012/16-ц Провадження № 2-к/486/1/2017
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2017 року Южноукраїнський міський суд Миколаївської області

у складі: головуючої - судді Волкової О.І.,

при секретарі Зацепіній І.О.,

за участю: представника боржника ОСОБА_1,

боржника ОСОБА_2,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Южноукраїнськ Миколаївської області клопотання ОСОБА_3 та суду Бобруйського району та міста Бобруйська Могильовської області Республіки Білорусь про визнання та надання дозволу на виконання на території України рішення суду Бобруйського району та міста Бобруйська Могильовської області Республіки Білорусь від 18.05.2016 року в частині стягнення боргу та державного мита з ОСОБА_2,

В С Т А Н О В И В:

13.09.2016 року на адресу Южноукраїнського міського суду Миколаївської області з Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області надійшло клопотання ОСОБА_3 та суду Бобруйського району та міста Бобруйська Могильовської області Республіки Білорусь про визнання та надання дозволу на виконання на території України рішення суду Бобруйського району та міста Бобруйська Могильовської області Республіки Білорусь від 18.05.2016 року в частині стягнення боргу та державного мита з ОСОБА_2, що проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягувач ОСОБА_3 в судове засідання не зявилась, згідно повідомлень про вручення (а.с. 43, 44, 45), про час та місце судове засідання 01.12.2016 року повідомлена належним чином. Стосовно судових засідань 24.01.2017 року, 24.02.2017 року, 02.03.2017 року, 09.03.2017 року та 28.03.2017 року, конверти зі зворотнім повідомленням повернулися до суду без вручення адресату з відповідною відміткою поштового відділення в звязку за не розшуком (а.с. 59-60, 67, 86-87), а тому суд вважає можливим розглянути клопотання у відсутність останньої на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Боржник ОСОБА_2 та його представник в судовому засіданні заперечували проти задоволення даного клопотання, посилаючись на те, що під час розгляду справи в суді м. Бобруйська він направляв свої заперечення щодо підсудності справи та категорично не погоджувався щодо залучення його в якості відповідача по справі. Звернув увагу на той факт, що крім нього вказаним рішенням суду від 18.05.2016 року солідарним боржником є його батько ОСОБА_4, який проживає в Республіці Білорусь, що, на його думку, унеможливлює виконання вказаного рішення на території України. Крім того, на теперішній час скарга ОСОБА_4 на ухвалу суду 01.02.2017 року про скасування заочного рішення розглядається в касаційній інстанції, а тому вважає, що рішення суду не набрало законної сили та просить відмовити в задоволенні клопотання.

Суд тривалий час розглядав клопотання, з огляду на те, що боржник надавав під час розгляду клопотання нові аргументи, які суд змушений був врахувати, а також в звязку з тривалою хворобою боржника.

Вислухавши боржника та його представника, вивчивши клопотання, а також численні заяви, клопотання та скарги, в яких боржник категорично заперечував як проти самого рішення суду Бобруйського району та міста Бобруйська Могильовської області Республіки Білорусь від 18.05.2016 року, так і проти його виконання на території України, суд вважає, що клопотання задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 395 ЦПК України суд постановляє ухвалу про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду або про відмову у задоволенні клопотання з цього питання.

Згідно з ч. 2 ст. 54 Конвенції про правову допомогу та правові відносини по цивільним, сімейним та кримінальним справам від 22.01.1993 року, укладеної державами-членами Співдружності Незалежних Держав у м. Мінську 22 січня 1993 року таратифікованою Верховною Радою України від 10.11.1994 року, яка вступила в законну силу для України 14.04.1995 року суд, що розглядає клопотання про визнання і дозвіл примусового виконання рішення, обмежується встановленням того, що умови, передбачені цією Конвенцією, дотримані. У випадку, якщо умови дотримані, суд виносить рішення про примусове виконання.

Частиною 1 ст. 309 ЦПК України передбачено, що рішення іноземного суду визнається та виконується в Україні, якщо його визнання та виконання передбачено міжнародними договорами, згода на зобовязання яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності за домовленістю з іноземною державою, рішення суду якої має виконуватися в Україні.

Відповідно до ст. 81 Закону України «Про міжнародне приватне право» в Україні можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах, що виникають з цивільних, трудових, сімейних та господарських правовідносин, вироки іноземних судів у кримінальних справах у частині, що стосується відшкодування шкоди та заподіяних збитків, а також рішення іноземних арбітражів та інших органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних і господарських справ, що набрали законної сили.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про міжнародне приватне право» визнання рішення іноземного суду - це поширення законної сили рішення іноземного суду на територію України в порядку, встановленому законом.

Пленум Верховного Суду України у п.1 своєї Постанови № 12 «Про практику розгляду судами клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів та арбітражів і про скасування рішень, постановлених у порядку міжнародного комерційного арбітражу на території України» від 24.12.1999 року визначив, що розгляд судами клопотань про визнання і виконання рішень іноземних судів є особливою формою взаємної правової допомоги, яка надається Україною та іншими державами учасницями відповідних міжнародних договорів.

Стаття 396 ЦПК України передбачає, що клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду не задовольняється у випадках, передбачених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Якщо міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, такі випадки не передбачено, у задоволенні клопотання може бути відмовлено:

1) якщо рішення іноземного суду за законодавством держави, на території якої воно постановлено, не набрало законної сили;

2) якщо сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду, була позбавлена можливості взяти участь у судовому процесі через те, що їй не було належним чином повідомлено про розгляд справи;

3) якщо рішення ухвалене у справі, розгляд якої належить виключно до компетенції суду або іншого уповноваженого відповідно до закону органу України;

4) якщо ухвалене рішення суду України у спорі між тими самими сторонами, з того ж предмета і на тих же підставах, що набрало законної сили, або якщо у провадженні суду України є справа у спорі між тими самими сторонами, з того ж предмета і на тих же підставах до часу відкриття провадження у справі в іноземному суді;

5) якщо пропущено встановлений міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, та цим Законом строк пред'явлення рішення іноземного суду до примусового виконання в Україні;

6) якщо предмет спору за законами України не підлягає судовому розгляду;

7) якщо виконання рішення загрожувало б інтересам України;

8) в інших випадках, встановлених законами України.

З матеріалів справи вбачається, що заочним рішенням суду Бобруйського району та міста Бобруйська Могильовської області Республіки Білорусь від 18.05.2016 року стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_2, ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 безпідставне збагачення в сумі 350295400 рублів, в повернення державного мита 1500000, а всього 351795400 рублів. Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_2, ОСОБА_4 державне мито на користь держави в сумі 16014800 рублів. Вказане заочне рішення суду набрало законної сили 09.08.2016 року (а.с. 10-13).

Згідно довідки суду Бобруйського району та міста Бобруйська Могильовської області Республіки Білорусь вказане рішення суду від 18.05.2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення безпідставного збагачення набрало законної сили 09 червня 2016 року та підлягає виконанню в частині стягнення грошової суми і державного мита. На території Республіки Білорусь дане рішення суду не виконувалось (а.с. 16, 17).

Між тим, як вбачається з копії заочного рішення суду Бобруйського району та міста Бобруйська Могильовської області Республіки Білорусь вказане заочне рішення суду від 18.05.2016 року набрало законної сили 09 серпня 2016 року, тоді як згідно довідки цього ж суду дата набрання рішенням законної сили 09 червня 2016 року. Тобто при вивченні вказаних документів було виявлено розбіжності щодо дати набрання законної сили.

Крім того, під час розгляду справи в суді, який був тривалим, боржник постійно надавав суду заяви, заперечуючи проти виконання вказаного рішення суду на території України (а.с. 21, 88-89).

В свою чергу ОСОБА_4 теж звертався до прокуратури Могильовської області зі скаргою на вказане рішення суду та до суду Бобруйського району та міста Бобруйська Могильовської області Республіки Білорусь з заявою про скасування вказаного рішення (а.с. 72-74, 78)

Ухвалами суду Бобруйського району та міста Бобруйська Могильовської області Республіки Білорусь від 29.07.2016 року та 01.02.2017 року ОСОБА_2 та ОСОБА_4 відповідно, відмовлено в перегляді вказаного заочного рішення суду від 18.05.2016 року (а.с. 6-9).

Згідно повідомлення суду Бобруйського району та міста Бобруйська Могильовської області Республіки Білорусь №2-215/17 від 09.03.2017 року справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення безпідставного збагачення по скарзі ОСОБА_4 на ухвалу суду від 01.02.2017 року про скасування заочного рішення від 18.05.2016 року на теперішній час знаходиться на розгляді в касаційному порядку та призначена до розгляду на 10:00 год. 03.04.2017 року в приміщенні Могильовського обласного суду (а.с. 91).

Окрім того, оскільки стягнення боргу за вказаним рішенням суду здійснюється в солідарному порядку, то боржником у вказаному рішенні крім ОСОБА_2, який проживає в ІНФОРМАЦІЯ_2, тобто на території України, є ОСОБА_4, який проживає ІНФОРМАЦІЯ_3 а.г. Жодишки Сморгонського району Гродненської області, тобто на території Республіки Білорусь.

Вказане, на думку суду, є підставами для відмови у задоволенні клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду.

Згідно зі ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Таким чином, оскільки умови, передбачені Конвенцією про правову допомогу та правові відносини по цивільним, сімейним та кримінальним справам від 22.01.1993 року, не дотримані, суд приходить до висновку, щовідсутні правові підстави для задоволення клопотання.

Керуючись Конвенцією про правову допомогу та правові відносини по цивільним, сімейним та кримінальним справам від 22.01.1993 року, ст. 81 Закону України «Про міжнародне приватне право», ст.ст. 390 - 398 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання ОСОБА_3 та суду Бобруйського району та міста Бобруйська Могильовської області Республіки Білорусь про визнання та надання дозволу на виконання на території України рішення суду Бобруйського району та міста Бобруйська Могильовської області Республіки Білорусь від 18.05.2016 року в частині стягнення боргу та державного мита з ОСОБА_2 - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Миколаївської області через Южноукраїнський міський суд Миколаївської області протягом пяти днів з дня її проголошення, а особами, що не були присутні у судовому засіданні під час проголошення - протягом пяти діб з дня отримання копії цієї ухвали. У разі неподання апеляційної скарги протягом встановленого строку ухвала набирає законної сили.

Суддя Южноукраїнського міського суду ОСОБА_5