Справа № 484/3882/16-ц
Провадження № 2/484/253/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.03.2017р.Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області

в складі : головуючого судді - Медведєвої Н.А.

секретар судового засідання -Бикова О.П.

за участю позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

відповідача - ОСОБА_3

представників третіх осіб - Мартинової Ю. Г., Карабенюк Т.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Первомайську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору, орган опіки та піклування Первомайської міської ради Миколаївської області, орган опіки та піклування Голованівської районної державної адміністрації Кіровоградської області, про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 через представника звернулась з позовом до ОСОБА_3про позбавлення останнього батьківських прав відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та малолітнього сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2,.

Мотивуючи позовні вимоги представник позивача зазначила, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 06.07.2004р. та з того часу вони проживають окремо один від одного. Під час шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилась донька ОСОБА_6, а ІНФОРМАЦІЯ_2. - син ОСОБА_8. Після розірвання шлюбу діти залишилась проживати з позивачем. Відповідач припинив виконувати свої батьківські обов'язки, цікавитись життям дітей, не спілкується з ними, не займається вихованням, не надає матеріальної допомоги, припинив сплачувати аліменти. Враховуючи, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов'язків по вихованню дітей, не проявляє батьківської турботи, просить позбавити його батьківських прав.

В судовому засіданні позивач та її представник повністю підтримали позов, просили його задовольнити.

Відповідач проти задоволення позову категорично заперечував та пояснив, що дійсно він та позивач перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано. Після розірвання шлюбу діти залишились проживати з позивачем. Він намагався спілкуватись з дітьми, але позивач перешкоджала йому, просила не травмувати дітей та не руйнувати її сімейне життя з іншим чоловіком. Він декілька разів приїжджав до дітей разом із своїми батьками, його не пускали. Останнього разу він приїжджав у 2007р. Аліменти він перестав сплачувати у 2014р. через те, що позивач не давала йому спілкуватись з дітьми. Він не звертався до органів опіки з цього приводу, оскільки вважав, що діти підростуть та він зможе спілкуватись з ними.

Представники третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору, органу опіки та піклування виконавчого комітету Первомайської міської ради Миколаївської області та органу опіки та піклування Голованівської районної державної адміністрації Кіровоградської областів судовому засіданні підтримали висновки та вважала за доцільне позбавити відповідача батьківських прав відносно його дітей.

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного.

Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано. Під час шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилась донька ОСОБА_6, а ІНФОРМАЦІЯ_2. - син ОСОБА_8. Після розірвання шлюбу діти залишились проживати з позивачем та проживають з нею на день розгляду справи.

01.11.2011р. між позивачем та ОСОБА_9 був зареєстрований шлюб та позивач обрала прізвище чоловіка.

З акту обстеження матеріально-побутового обстеження сім'ї ОСОБА_1 вбачається, що сім'я позивача проживає в с.Вербове Голованівського району Кіровоградської області в житловому будинку з господарчими спорудами та забезпечена всім необхідним для проживання та виховання дітей.

Позивач позитивно характеризується за місцем проживання. ОСОБА_7 навчався у НВК «Вербівська загальноосвітня школа І-ІІ ступенів - дошкільний навчальний заклад» Голованівської районної ради Кіровоградської області, в якій також навчалась й ОСОБА_6. З 01.09.2016р. ОСОБА_7 навчається у НВК «Голованівська загальноосвітня шкода І-ІІІ ступенів ім.. Т.Г. Шевченка - гімназія». З 01.09.2010р. по 31.05.2014р. ОСОБА_6 навчалась у Голованівській районні дитячій школі мистецтв.

Позивачу неодноразово були оголошені подяки за виховання доньки ОСОБА_6.

Відповідно до довідок та характеристики, виданих вказаними закладами, батько з дітьми не проживає, до зазначених закладів жодного разу не приходив та участі у вихованні дітей не брав.

ОСОБА_7 перебуває на лікуванні у лікаря-невропатолога з 10.09.2015р. по теперішній час з приводу епілепсії. До цього він проходив неодноразове обстеження у різних лікарняних закладах.

Відповідач пояснив, що він знає, що його син хворіє, але не знав, що настільки серйозно. Він пропонував позивачу звернутися до інших лікарів за його пропозицією, але позивач відмовлялась. Позивач стверджувала, що відповідачу було достовірно відомо про хворобу сина. Однак, жодних доказів на підтвердження вказаного сторони не надали.

Відповідно до рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 20.05.2015р. з відповідача на користь позивача у 2012р. стягнуті аліменти на утримання дітей. Однак відповідач свої зобов'язання повністю не виконував, отже станом на 01.01.2015р. виникли заборгованість в розмірі 7293,20грн., що стало підставою для стягнення з відповідача пені за період з 01.01.2014р. по 27.03.2015р. в розмірі 17453грн.

З довідок-розрахунків від 20.12.2016р. та 02.02.2015р. вбачається, що станом на 01.01.2014р. заборгованість по сплаті аліментів відповідачем на користь позивача на утриманні дітей відсутня, а існує переплата в сумі 66грн. У 2014р. ОСОБА_3 сплатив аліменти у березні та липні на загальну суму 1900грн. та з того часу аліменти не сплачував.

Відповідач підтвердив суду, що аліменти з 2014р. він не сплачує, пояснюючи тим, що позивач не дає йому спілкуватись з дітьми.

Позивач та її представник наполягали на позбавлення відповідача батьківських прав, вказуючи, що ОСОБА_3 не цікавиться життям дітей, не надає матеріальної допомоги на їхнє утримання.

Відповідач просив не позбавляти його батьківських прав, вказуючи, що позивач перешкоджала йому спілкуватись з дітьми. ОСОБА_1 проти цього заперечувала. Однак жодного доказу на підтвердження свої позиції сторони не надали.

Відповідно до ч.2 ст. 3 СК України дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.

Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків.

Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Згідно з п.2 ч.1 ст. 164 СК України, якщо батьки ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, то вони можуть бути позбавленні батьківських прав.

Пленум Верховного Суду України в пунктах 15, 16 Постанови № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто, прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Пунктом 18 вказаної Постанови визначено, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

Таким чином, позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яке тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини, які визначені ст.. 166 СК України. Отже, позбавлення батьківський прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

На підставі наданих позивачем характеристик та довідок орган опіки та піклування виконавчого комітету Первомайської міської ради Миколаївської області 01.08.2016р. надав висновок, за яким визначено за доцільне позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно його доньки ОСОБА_6 та сина ОСОБА_7.

21.03.2017р. орган опіки та піклування Голованівської районної державної адміністрації Кіровоградської області також надав висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно дітей.

Як пояснив відповідач на засідання органу опіки та піклування виконавчого комітету Первомайської міської ради Миколаївської він запрошений не був. Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Первомайської міської ради Миколаївської стверджувала, що ОСОБА_3 запрошувався на засідання, однак докази на підтвердження вказаного відсутні.

Також відповідач пояснив що, орган опіки та піклування Голованівської районної державної адміністрації Кіровоградської областізапросив його з'явитись 21.03.2017р., однак він не думав, що в цей день буде проведено засідання, тому жодного документу не надав.

Таким чином, в основу зазначених висновків покладені лише дані, надані позивачем без урахування відомостей про батька дитини, отже, суд, в силу ч.6 ст. 19 СК України, вважає їх недостатньо обґрунтованимита не погоджується з ними.

В судовому засіданні ОСОБА_6 та ОСОБА_7 зазначили, що бажають, що би батька позбавили батьківських прав. З їхніх відповідей вбачається, що вони ображені на батька.

Згідно ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

Згідно із ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Жодних відомостей про обставини, які б свідчили про те, що наявність батьківських прав у відповідача дійсно суперечить інтересам дітей та зумовлювали б застосування такої виключної міри як позбавлення відповідача батьківських прав, позивачем не надано та судом не встановлено.

У матеріалах справи також відсутні докази того, що до відповідача раніше застосовувались заходи попередження про необхідність змінити ставлення до виховання дітей (бесіди, попередження з боку органів опіки та піклування, накладення адміністративного стягнення).

Практика Європейського суду з прав людини, як в силу ч.1ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права, свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»).

На підставі вище викладеного, суд приходить до висновку про те, ставлення відповідача до свої обов'язків можливо змінити в кращу сторону, отже в задоволенні позову слід відмовити.

Однак, враховуючи поведінку відповідача, суд вважає за необхідне попередити його про необхідність змінити ставлення до виховання своїх дітей.

Керуючись ст. ст. 8, 10, 11, 60, 209, 213, 214, 215, 216 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та малолітнього сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, відмовити.

Попередити ОСОБА_3 про необхідність змінити ставлення до виховання свої дітей: доньки ОСОБА_6 та сина ОСОБА_7.

Покласти на орган опіки та піклування Голованівської районної державної адміністрації Кіровоградської області контроль за виконанням батьківських обов'язків ОСОБА_3.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Миколаївської області через Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ: