Справа № 466/4891/14 Головуючий у 1 інстанції: Ковальчук О.І.
Провадження № 22-ц/783/1006/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 А. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді - Ніткевича А.В.

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.

секретаря Брикайло М.В.

з участю позивача ОСОБА_2, представника позивача ОСОБА_3, представників відповідача ОСОБА_4, ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 22 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, з участю третіх осіб приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_8, реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції у Львівській області, Львівської міської ради, про визнання частково недійсним договору купівлі-продажу квартири та скасування права власності на добудову,-

встановила:

В липні 2014 року позивач ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до відповідачів ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання частково недійсним договору купівлі-продажу та скасування права власності на добудову.

В обґрунтування позову покликалася на те, що 21 травня 2010 року ОСОБА_7 та ОСОБА_6 уклали договір купівлі - продажу квартири АДРЕСА_1 в м. Львові. Відчужувана квартира складалася з двох житлових кімнат та кухні загальною площею 68,6 кв. м., з них житлова - 34,5 кв.м.

ОСОБА_9 з реєстру прав власності на нерухоме майно, ОСОБА_7 на підставі договору купівлі - продажу №204 від 28.05.2009 року на праві власності належала квартира по вищевказаній адресі загальною площею 36,2 кв. м., а житлової - 17,1 кв. м.

05.02.2010 року рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради №168 наданий дозвіл ОСОБА_7 провести перепланування житлового приміщення з долученням житлової площі в квартирі по вул. Водна, 3/4а за рахунок приєднання частини горища.

10.02.2010 року інспекцією Державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області надано Дозвіл № 9/125-10 на виконання будівельних робіт щодо перепланування квартири з долученням житлової площі по вищевказаній адресі.

Проте, ОСОБА_7 так і не подала необхідних документів інспекції держархбудконтролю у Львівській області для прийняття об'єкта в експлуатацію після перепланування квартири з долученням житлової площі, про що свідчить ОСОБА_10 Державного архітектурно - будівельного контролю у Львівській області № 7/13-6-5009 від 07.09.2012 року.

Позивач вважає, що приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_8 був засвідчений договір купівлі - продажу квартири з долученою площею, яка фактично не була документально оформлена Декларацією про прийняття об'єкта в експлуатацію, сертифікатом, а також незареєстрована у встановленому чинним законодавством порядку на праві власності.

Фактично даний добудований об'єкт, а саме мансарда площею 34,3 кв.м. була передана у власність ОСОБА_7 без правовстановлюючих документів, а Договір про внесення змін та доповнень до договору купівлі - продажу квартири, посвідчений 21.05.2010 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_8, який засвідчував дану передачу, грунтувався виключно на рішенні Виконавчого комітету №168 від 05.02.2010 року та Дозволу інспекції держархбудконтролю від 10.02.2010 року на виконання будівельних робіт, які не являються правовстановлюючими документами.

Зважаючи на те, що ОСОБА_7 здійснивши будівництво добудови не вчинила жодних дій для прийняття даного об'єкта в експлуатацію, не отримала у встановленому законодавством порядку сертифікату, а в подальшому свідоцтва на право власності, дане будівництво слід вважати самочинним.

Крім цього, рішення виконавчого комітету Львівської міської ради від 05.02.2012 року за №168 не існує, про що свідчить лист ЛМР від 09.10.2012 року №1103-246, а в результаті пошуку в реєстраційні базі рішень виконавчого комітету ЛМР за ключовими словами «АДРЕСА_2» документів не знайдено. Навпаки, під тим самим номером № 168 але від 19.02.2010 року існує інше рішення про оформлення права державної власності на будівлю по вул. Лукасевича, 9а.

Звертала увагу, що укладенням даного договору купівлі-продажу квартири в АДРЕСА_3 порушені права позивачки як співвласника допоміжного приміщення горища, оскільки на його перепланування з долученням житлової площі не було надано її згоди.

Просила суд визнати договір купівлі - продажу квартири між ОСОБА_7 та ОСОБА_6В, зареєстрованого під № 431627 приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_8 АДРЕСА_4 частково недійсним в частині продажу добудованої мансарди в розмірі 32,4 кв.м. та скасувати державну реєстрацію права власності на дану добудову.

Оскаржуваним рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 22 листопада 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_8, реєстраційна служба Львівського міського управління юстиції у Львівській області, Львівська міська рада, про визнання частково недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_5 у м. Львові, в частині продажу добудованої мансарди площею 32,4 кв.м., зареєстрованого під №431627 приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_8 та скасування державної реєстрації права власності на добудову - відмовлено.

Рішення суду оскаржив представник позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3, з рішенням не погоджується, оскільки судом допущено неповне з»ясування обставин, які мають значення для справи, а висновки суду не відповідають обставинам справи.

В апеляційній скарзі покликається на те, що приватний нотаріус ОСОБА_8 посвідчив договір купівлі-продажу квартири з долученою площею, яка фактично на була документально оформлена Декларацією про прийняття об»єкта в експлуатацію, сертифікатом, а також не зареєстрована у встановленому чинним законодавством порядку на праві власності, при цьому мансарда передана у власність без жодних правовстановлюючих документів, а договір про внесення змін та доповнень до договору купівлі-продажу квартири грунтувався виключно на рішенні виконавчого комітету Львівської міської ради № 168 від 05.02.2010 року, яке не є правовстановлюючим документом, при цьому таке, відповідно до листа Львівської міської ради від 09.10.2012 року, не існує.

Також, суд першої інстанції залишив поза увагою той факт, що діями відповідача ОСОБА_7 позивач позбавлена прав співвласника на володіння та користування допоміжними приміщеннями, оскільки долучення житлової площі до квартири проведено за рахунок допоміжного приміщення (горища), при цьому для прийняття рішення виконавчим комітетом необхідне надання дозволу власників квартир даного багатоквартирного будинку.

Крім цього, не погоджується із висновком суду першої інстанції про стягнення з ОСОБА_2. на користь ОСОБА_6 витрат на правову допомогу в розмірі 5000 грн., оскільки у справі відсутні дані про затрати часу адвоката, з яким ОСОБА_6 уклав договір про надання правової допомоги.

Просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 22 листопада 2016 року та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників розгляду справи, перевіривши матеріали справи, в межах вимог заявлених в суді першої інстанції та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково виходячи з такого.

ОСОБА_9 із ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених прав у визначений законом спосіб.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, зазначений законами України.

ОСОБА_9 із ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалюючи оскаржуване рішення районний суд виходив з того, що позивачем у своїй позовній заяві не наведено жодної правової підстави відповідно до вимог ЦК України для визнання частково недійсним договору купівлі-продажу квартири, укладеного 21 травня 2010 р. між ОСОБА_7 та ОСОБА_6

Крім цього, вимоги позивача про скасування державної реєстрації права власності в частині добудованої мансарди в розмірі 32,4 кв. м. АДРЕСА_6 в м. Львові є похідними та взаємоповязаними з вимогою щодо визнання частково недійсним договору купівлі-продажу квартири, укладеного 21 травня 2010 р., тому такі також до задоволення не підлягають.

Також суд дійшов висновку, що позивач не пропустив позовну давність.

Оскільки відповідачу ОСОБА_11 надано правову допомогу вартістю 5000 грн.,суд у мотивувальній частині дійшов висновку, що необхідно стягнути з позивача ОСОБА_2 в користь відповідача судові витрати, однак у резолютивній частині рішення такі не стягнув.

Судом встановлено наступні юридично значимі факти та відповідні їм правовідносини.

21 травня 2010 р. між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 укладений договір купівлі-продажу квартири, за яким ОСОБА_7 продала, а покупець ОСОБА_11 купив квартиру № 4а в будинку № 3 по вул. Водній в м. Львові, договір посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_8 та зареєстровано в реєстрі за № 1113 (т. 1 а.с. 7).

ОСОБА_9 із п. 1 вказаного договору, відчуджувана квартира складається з двох житлових кімнат та кухні, загальна площа квартири становить 68,6 кв.м., а житлова 34,5 кв.м.

В свою чергу, з договору про внесення змін та доповнень до договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 21.05.2010 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_8 в реєстрі за №1113 вбачається, що п. 1 договору від 21.05.2010 року викладено у наступній редакції: «до перепланування з долученням житлової площі - на підставі Рішення ЛМР від 05.02.2010 року №168, квартира №4а в будинку №3 по вул. Водній в м. Львові складалась із однієї житлової кімнати та кухні, загальною площею 36,2 кв.м., житл.пл. 17,1кв.м, після перепланування - з двох житлових кімнат та кухні загальною площею 68,6 кв.м., житловою площею 34,5кв.м. (т. 1 а.с. 8).

Право власності за ОСОБА_6 на придбану квартиру № 4 «а» в будинку № 3 по вул. Водній, в м. Львові зареєстрована 02.07.2010 року КП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», про що видано ОСОБА_9 про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 26588444 (т.1 а.с.15).

Суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_11 фактично придбав квартиру, що складалась на момент продажу з 1-ого поверху та мансарди, загальною площею 68,6 кв.м. та оформив право власності на неї.

В подальшому відповідач ОСОБА_11 провів внутрішній ремонт приміщень внаслідок, яких збільшилась загальна площа квартири та добудував балкон з дотриманням будівельних норм та правил, санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинків.

ОСОБА_9 техпаспорту на згадану вище квартиру від 17.10.2012 року, загальна площа квартири становить 80,6 кв.м, перепланування дозволено ОСОБА_10 ДАБК у Львівській області, декларацію ЯА 7 від 09.11.2012 року.

Разом з тим, з матеріалів справи встановлено, що відповідач ОСОБА_7 придбала квартиру № 4 «а» в будинку № 3 по вул. Водній, в м. Львові у продавця ОСОБА_12 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 28.05.2009 року. На час продажу вказана квартира складалася з однієї житлової кімнати житловою площею 17,1 кв.м. та кухні, загальна площа квартири становила 36,2 кв.м. (т. 1 а.с. 9).

Як зазначено вище, відповідач ОСОБА_7 після придбання квартири в період до травня 2010 року провела перепланування квартири, після якого квартира складалася з двох житлових кімнат та кухні загальною площею 68,6 кв.м., житловою площею 34,5кв.м.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

ОСОБА_9 з ч. 2 ст. 383 ЦК України власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, ? за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Відповідно до ст. 152 ЖК Української РСР (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) переобладнання і перепланування жилого будинку (квартири), що належить громадянинові на праві приватної власності, провадяться з дозволу виконавчого комітету місцевої ОСОБА_8 народних депутатів.

Пунктом 4 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572 передбачено, що власники, наймачі (орендарі) приміщень житлових будинків мають право на переобладнання і перепланування житлових і підсобних приміщень, балконів і лоджій за відповідними проектами без обмеження інтересів інших громадян, які проживають у будинку, з дозволу власника будинку (квартири) та органу місцевого самоврядування, що видається в установленому порядку.

Підпунктом 1.4.1. пункту 1.4 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76 встановлено, що переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих приміщень у будинках дозволяється робити після одержання дозволу виконавчого комітету місцевої ради відповідно до законодавства.

Крім цього, відповідно до п. 2 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 923 від 08.10.2008 року (який був чинним на час виникнення спірних правовідносин) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів здійснюється на підставі сертифіката відповідності, що видається Держархбудінспекцією та її територіальними органами за формою згідно з додатком 1.

Експлуатація закінчених будівництвом об'єктів, що не відповідають проектній документації, державним будівельним нормам, стандартам і правилам та не прийнятих у встановленому порядку, забороняється.

05.02.2010 року рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради №168 наданий дозвіл ОСОБА_7 провести перепланування житлового приміщення з долученням житлової площі в квартирі по вул. Водна, 3/4а за рахунок приєднання частини горища.

10.02.2010 року ОСОБА_10 Державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області надано Дозвіл № 9/125-10 на виконання будівельних робіт щодо перепланування квартири з долученням житлової площі по вищевказаній адресі.

Проте, ОСОБА_7 так і не подала необхідних документів інспекції держархбудконтролю у Львівській області для прийняття об'єкта в експлуатацію після перепланування квартири, про що свідчить ОСОБА_10 Державного архітектурно - будівельного контролю у Львівській області № 7/13-6-5009 від 07.09.2012 року (т. 1 а.с. 11).

Колегією суддів встановлено, що спірна реконструйована квартира за вказаною адресою до експлуатації не приймалася, документи, які б підтверджували прийняття реконструйованої квартири до експлуатації в установленому законом порядку, в матеріалах справи відсутні, такі документи не представлені і в суд апеляційної інстанції.

Також, в матеріалах справи відсутня узгоджена, в установленому порядку, проектна документація на проведення реконструкції спірної квартири та дозвіл на її здійснення.

В свою чергу, як розяснено у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року, при розгляді справ про визнання правочинів недійсними суди залежно від предмета і підстав позову повинні застосовувати норми матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, та на підставі цих норм вирішувати справи.

ОСОБА_9 із ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини (ст. 217 ЦК України).

ОСОБА_9 із ст. 627 ЦК України та відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору у з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх його істотних умов.

За договором купівлі-продажу, як зазначено в ст. 655 ЦК України, одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається в письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Спеціальним законом, який регулював порядок вчинення нотаріальних дій на день укладення оспорюваного договору купівлі-продажу квартири був Закон України «Про нотаріат», а спеціальним підзаконним нормативно - правовим актом - Наказ Міністерства юстиції України від 03.03.2004 №20/5 «Про затвердження Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України».

Відповідно до п. 63 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, в редакції, яка діяла на дату посвідчення спірного правочину, крім правовстановлювального документа на житловий будинок, садибу та інше нерухоме майно (за винятком земельної ділянки), якщо воно підлягає державній реєстрації, нотаріус

вимагає витяг з Реєстру прав власності на нерухоме майно.

Коли з витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно видно, що власник, наприклад, житлового будинку здійснив або здійснює його перебудову чи прибудову, у тому числі перепланування житлового будинку, переобладнання нежитлового приміщення в житлове і навпаки, або звів чи зводить господарські, побутові будівлі та споруди без установленого дозволу або без належно затвердженого проекту чи з істотними відхиленнями від проекту, або з грубим порушенням основних будівельних норм і правил, нотаріус вимагає подання рішення органу місцевого самоврядування про дозвіл здійснити перебудову, прибудову, перепланування чи звести господарські, побутові будівлі та споруди. При відсутності такого рішення нотаріус відмовляє в посвідченні договору відчуження житлового будинку, власником якого здійснено таку перебудову, прибудову, переобладнання чи зведено господарські побутові будівлі та споруди.

Зважаючи на те, що на час посвідчення 21.05.2010 року договору купівлі-продажу квартири приватний нотаріус отримав від продавця ОСОБА_7 лише рішення виконавчого комітету Львівської міської ради № 168 від 05.02.2010 року «Про перепланування гр. ОСОБА_7 квартири з долученням житлової площі на АДРЕСА_7 а», яке не вважається правовстановлюючим документом, тому укладення такого договору проведено з порушенням вимог цивільного законодавства.

Разом з тим, звертаючись із позовом позивач просила визнати договір купівлі - продажу квартири між ОСОБА_7 та ОСОБА_6В, АДРЕСА_4 частково недійсним в частині продажу добудованої мансарди в розмірі 32,4 кв.м. та скасувати державну реєстрацію права власності на дану добудову.

Колегія суддів звертає увагу, що предмет позову це частина позову, яка становить матеріально-правову вимогу позивача до відповідача, щодо якої суд повинен ухвалити рішення.

Підстава позову це частина позову, яка відображає обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги (п. 5 ч. 2 ст. 119 ЦПК) і докази, що підтверджують кожну обставину, а також наявність підстав для звільнення від доказування (п. 6 ч. 2 ст. 119 ЦПК).

При визначенні підстави позову як елементу його змісту суд повинен перевірити на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і закону, позивач просить про захист свого права.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що обов'язок з доведення тих обставин, на які кожна сторона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, покладається на відповідну сторону. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Звертаючись з позовними вимогами про визнання частково недійсним договору купівлі-продажу квартири позивач ОСОБА_2 залишила поза увагою те, що за умови задоволення позовних вимог та визнання частково недійсним договору, залишається чинним договір в іншій частині, а також договір про внесення змін та доповнень від 29.06.2010 року, що не відповідатиме завданням цивільного судочинства, при цьому, в силу приписів ст. 11 ЦПК України суд не може вийти за межі заявлених позивачем по справі вимог.

Крім цього, звертаючись з даним позовом ОСОБА_2 вказала, що укладенням договору купівлі-продажу в оспорюваній частині порушено її права як співвласника допоміжного приміщення горища, оскільки на його перепланування з долученням житлової площі вона не надавала згоди.

Колегія суддів звертає увагу на те, що зібраними по справі доказами встановлено, що долучена до квартири відповідачки ОСОБА_7 частина мансарди площею 32,4 кв.м. є відокремленою, через таку не здійснювався прохід до інших приміщень будинку чи пролягання інженерних комунікацій, відповідно у позивачки немає підстав стверджувати про порушення її прав чи законних інтересів внаслідок дій відповідачки.

За таких обставин судове рішення не відповідає в цілому вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що призвело до неправильного вирішення спору, відтак в силу п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є підставою для його скасування та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову за безпідставністю вимог.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 2 ч. 1 ст. 307, п. 4 ч. 1 ст. 309, ст. 313, ч. 2 ст. 314 ст.ст. 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі - продажу квартири АДРЕСА_8, укладененого 21 травня 2010 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_6, зареєстрований під № 431627 приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_8, в частині продажу добудованої мансарди в розмірі 32,4 кв.м. та скасування державної реєстрації права власності на дану добудову відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

ОСОБА_13