АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

Суддя судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області Одинак О.О., ознайомившись з матеріалами цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про зміну умов кредитного договору за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 20 лютого 2017 року,

встановив:

Ухвалою судді Апеляційного суду Чернівецької області від 13 березня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 20 лютого 2017 року залишено без руху та надано апелянту п'ятиденний строк з моменту отримання копії даної ухвали для сплати судового збору.

З повідомлення про вручення поштового відправлення від 14 березня 2017 року №750 вбачається, що представник апелянта ОСОБА_2 отримала копію вказаної ухвали 17 березня 2017 року.

З повідомлення про вручення поштового відправлення від 14 березня 2017 року №742 вбачається, що представник апелянта ОСОБА_3 отримав копію ухвали 17 березня 2017 року.

З повідомлення про вручення поштового відправлення від 14 березня 2017 року №769 вбачається, що ОСОБА_1 отримала копію ухвали 20 березня 2017 року.

21 березня 2017 року до апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_1, підписана представниками апелянта ОСОБА_2, ОСОБА_4

Апелянт посилається на те, що вона звільнена від сплати судового збору на підставі частини 3 статті 22 Закону України «Про захист споживачів».

Такі доводи апелянта є помилковими.

Відповідно до частини першої статті 79 ЦПК України, частини першої статті 87 Кодексу адміністративного судочинства України, частини першої статті 44 Господарського процесуального кодексу України судовий збір є складовою судових витрат.

За загальними правилами цивільного судочинства (статті 79, 119, 297, 328, 358 ЦПК України) судовий збір належить до судових витрат, які несуть суди усіх рівнів, коли розглядають позовну заяву, апеляційну, касаційну скаргу чи заяву про перегляд судових рішень Верховним Судом України.

При цьому судовий збір як складова судових витрат виконує компенсаційну, превентивну і соціальну функції.

Обов'язок осіб, які звертаються до суду, сплачувати судовий збір - це процесуальний обов'язок, визначений нормами процесуального права.

Відповідно до частини другої статті 79 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюється законом.

Таким спеціальним законом є Закон України від 8 липня 2011 року № 3674-VІ «Про судовий збір».

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством; за подання до суду апеляційної і касаційної скарг на судові рішення тощо.

Відповідні зміни в сфері регулювання оплати судового збору відбулися внаслідок прийняття Закону України від 22 травня 2015 року № 484-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору» (далі - Закон № 484-VІІІ). Цим Законом суттєво змінено ставки судового збору (стаття 4 Закону України «Про судовий збір»), зокрема й підвищено розмір ставок за подання касаційних скарг, а також одночасно значно скорочено перелік суб'єктів, які звільняються від оплати судового збору (стаття 5 Закону України «Про судовий збір»). Закон № 484-VІІІ набрав чинності з 1 вересня 2015 року.

Таку правову позицію Верховний Суд України виклав у своїй постанові від 30 листопада 2016 року №226/168/15-ц.

Отже, оскільки першорядним нормативно-правовим актом національного законодавства, який регулює порядок справляння судового збору, є Закон України «Про судовий збір», то саме правові приписи, закріплені в наведеному законі, застосовуються при обчисленні судового збору, його сплаті, а також звільненні осіб від його сплати у випадках, визначених у статті 5 цього Закону.

За змістом змін до статті 5 Закону України «Про судовий збір», які прийняті пізніше, ніж Закон України "Про захист прав споживачів", убачається, що з 1 вересня 2015 року споживачі - за позовами, що пов'язані з порушенням їхніх прав, не відносяться до суб'єктів, які звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх інстанціях, тому посилання заявника на положення Закону України «Про захист прав споживачів» не були взяті до уваги.

До того ж, відповідно до частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору саме за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав.

Таким чином, оскільки навіть і в Законі України «Про захист прав споживачів» не передбачено звільнення споживачів від сплати судового збору за подання заяв про перегляд судових рішень апеляційним судом, то і вимога заявника про застосування до цивільно-процесуальних правовідносин щодо справляння судового збору саме правових приписів, закріплених у частині третій статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів», не зумовлює звільнення його від сплати судового збору за подання заяви про перегляд судових рішень апеляційним судом у даній справі.

Підпунктом 6 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» встановлено судовий збір за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду у розмірі 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Таку правову позицію Верховний Суд України виклав в ухвалах від 29 січня 2017 року № 6-185ц17, від 14 лютого 2017 року 664/2557/15-ц, від 22 лютого 2017 року №171/3214/14-ц.

Отже, апелянт в установлений строк судовий збір за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду не сплатив.

Згідно частини 2 статті 297 ЦПК України до апеляційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 295 цього Кодексу, а також у разі несплати суми судового збору застосовуються положення статті 121 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 121 ЦПК України якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 119 і 120 цього Кодексу, сплатить суму судового збору позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Інакше заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Враховуючи наведене вважаю, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 20 лютого 2017 року слід визнати неподаною і повернути апелянту.

Керуючись ст.ст. 121, 297 ЦПК України, суддя,

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 20 лютого 2017 року визнати неподаною і повернути апелянту.

Ухвала набирає законної сили з моменту її постановлення.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту її вступу в законну силу.

Суддя Апеляційного суду

Чернівецької області О.О. Одинак