г Інгулецький районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області
Справа № 213/2675/16-ц
Номер провадження 2/213/301/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 березня 2017 року Інгулецький районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Соловйової Л.Я.

при секретарі Ємельянцевій Т.С.

за участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» про стягнення моральної шкоди в звязку з ушкодженням здоровя,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» (далі ПРАТ «ІнГЗК») про відшкодування моральної шкоди в звязку з ушкодженням здоровя. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідно до рішення лікувальної експертної комісії Українського науково дослідного інституту промислової медицини від 02.02.2016 року йому було встановлено професійне захворювання за діагнозами:Радикулопатія попереково крижова, переважно зліва, та шийна білатеральна з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим, мязово-тонічним та переферичним нейросудинним синдромом.

Позивач пропрацював на підприємстві відповідача 26 років 7 місяців в шкідливих умовах виробництва.

Наслідками його роботи у шкідливих умовах стало встановлення ОСОБА_3 висновком МСЕК первинно 03.03.2016 р. 25 відсотків втрати професійної працездатності по радикулопатії.

Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 03.03.2016 року, який затверджено 03.03.2016 р., встановлено, що виникнення хронічного професійного захворювання у позивача повязано з роботою у шкідливих умовах праці на підприємстві відповідача.

Завдана підприємством моральна шкода - йому не відшкодовується. Він змушений тривалий час лікуватися, несе фізичні та моральні страждання, що змінили його звичний спосіб життя та його родини, примусило докладати додаткові зусилля для організації свого подальшого життя. Завдана йому моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, які він зазнає внаслідок хвороб та переносить і на сьогоднішній день. Відчуває себе людиною, обмеженою у реалізації своїх життєвих планів, потребує проходження курсів лікування, обмежений у можливості продовжувати активний спосіб життя. Втратив нормальні життєві звязки, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Позивач вважає достатньою компенсацією моральної шкоди у розмірі 275600 грн., без утримання податку з доходів фізичних осіб.

Позивач у судове засідання не зявився, його інтереси в судовому засіданні представляє представник за довіреністю ОСОБА_1. Судом ухвалено про розгляд справи без його участі.

Представник позивача ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, підтвердив обставини, викладені у позові. Суду пояснив, що позивач переніс моральні страждання внаслідок отримання професійного захворювання, потребує санаторно-курортного лікування. У працездатному віці 52 роки втратив 25 відсотків працездатності. Просить позов задовольнити.

Представник ОСОБА_4 в судове засідання не явився. Про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином. Надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги позивача підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_2 надав письмові заперечення на позов та пояснив, що виробнича діяльність підприємства, що використовує працю робітників у шкідливих і небезпечних умовах, не є протиправною за умови дотримання роботодавцем гарантій прав працівників на охорону праці. У період роботи позивач користувався додатковою оплачуваною відпусткою, мав право на пільгову пенсію, протягом всього часу роботи на підприємстві мав змогу отримувати путівки до санаторно-курортних закладів та інші пільги. Таким чином, позивач під час роботи не лише знав про шкідливі умови, але і свідомо продовжував працювати в таких умовах тривалий час, отримуючи за це відповідні пільги і компенсації та більшу оплату праці, мав можливість змінити місце роботи та запобігти розвитку професійного захворювання, але ставив за пріоритет матеріальну сторону життя, а не власне здоровя. Зазначає, що факт виявлення у працівника професійного захворювання не може бути безумовним підтвердженням заподіяння йому моральної шкоди з боку підприємства. Крім того, позивачем та його представником не обґрунтовано розмір моральної шкоди. До того ж, позивач є застрахованою особою, а ст. 21 Закону України "Про загальнообовязкове соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" встановлено перелік виплат та соціальних послуг, що здійснюються та відшкодовуються Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог до ПРАТ «ІнГЗК» про відшкодування моральної шкоди, завданої професійним захворюванням.

Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає встановленими такі обставини.

З 10.11.1983 року по 19.12.1983 року, з 16.10.1984 року по 26.11.1984 року, з 18.02.1985 року по 20.04.1985 року та з 23.07.1987 року по 18.01.1995 року ОСОБА_3 працював на рудозбагачувальній фабриці № 2 Інгулецького ГЗК машиністом насосних установок; 20.06.1997 року ОСОБА_3 прийнятий на рудозбагачувальну фабрику № 1 ВАТ «Інгулецький ГЗК» машиністом млинів; 05.09.2016 року переведений у цех підготовки виробництва учнем прийомоздавальником вантажу та багажу (а.с. 8-10).

Відповідно до рішення лікувальної експертної комісії Українського науково дослідного інституту промислової медицини від 02.02.2016 року йому було встановлено професійне захворювання за діагнозами:Радикулопатія попереково крижова, переважно зліва, та шийна С4-С6 білатеральна з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим, мязово-тонічним та переферичним нейросудинним синдромом. Захворювання професійне. /а.с. 15/.

ОСОБА_3 з 22.07.2009 року по 08.08.2009 року перебував на стаціонарному лікуванні з діагнозом: дискогенна радикулопатія Л-5 С-1 зліва, загострення. Сакроілііт зліва. /а.с. 17/; з 19.03.2010 року по 02.04.2010 року перебував на стаціонарному лікуванні з діагнозом: дискогенна попереко крестцова полірадикулопатія з вираженими статодинамічними порушеннями, загострення. /а.с. 18/; з 25.03.2011 року по 08.04.2011 року перебував на стаціонарному лікуванні з діагнозом: дискогенна радикулопатія Л4-Л5-С1 зліва, загострення. /а.с. 19/.

Висновком МСЕК ОСОБА_3 24.05.2016 року встановлено 25 відсотків втрати професійної працездатності по радикулопатії з 04 травня 2016 року по 01 червня 2017 року. /а.с. 14/.

Відповідно до акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, складеного від 03.03.2016 р., затвердженого 03.03.2016 року проведено розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання ОСОБА_3, а саме: Радикулопатія попереково крижова L4-L5, переважно зліва, та шийна С4-С6 білатеральна з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим, мязово-тонічним та переферичним нейросудинним синдромами.

Зазначений діагноз встановлений Українським науково-дослідним інститутом промислової медицини 02.02.2016 року.

Пунктом 16 Акту встановлено, що професійне захворювання виникло у позивача за таких обставин: працюючи з 20.06.1997 року по день розслідування машиністом млинів на рудозбагачувальній фабриці № 1 ПАТ «ІнГЗК» ОСОБА_3 здійснював виробничі дії, повязані з фізичним перевантаженням, показники котрого перевищували нормативні через недосконалість робочого місця. Працюючи з 10.11.1983 року по 19.12.1983 року, з 16.10.1984 року по 26.11.1984 року, з 18.02.1985 року по 20.04.1985 року та з 23.07.1987 року по 18.01.1995 року машиністом насосних установок на рудозбагачувальній фабриці № 2 Інгулецького ГЗК, його виробничі дії були також повязані з фізичним перевантаженням, показники котрого перевищували нормативні.

Причиною професійного захворювання визнано робочу позу до 30 градусів/ більше 30 градусів 21,4-50,0 % / 4,2-6,4 % робочої зміни при санітарних нормах (далі СН) до 25 %/до 10%;

нахили тулуба 71-300 разів при СН 51-100 разів;

потужність зовнішньої роботи при роботі з переважною участю мязів нижніх кінцівок та тулуба 100 Вт при СН 90 Вт;

статичне навантаження за зміну при утриманні вантажу:

- однією рукою 50380 кг х с при СН до 36000 кг х с;

- двома руками 83338-217140 кг х с при СН до 70000 кг х с;

- переміщення. обумовлені технологічним процессом 15 км при СН до 8 км. /а.с. 11-13/.

Сторонами не оспорюється та визнається той факт, що Приватне акціонерне товариство «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» є правонаступником Публічного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат», що в свою чергу є правонаступником Відкритого акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат».

Викладеним обставинам відповідають правовідносини щодо відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок професійного захворювання.

Статтею 153 Кодексу законів про працю України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Стаття 173 вказаного кодексу закріплює за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків.

Суд вважає доведеним спричинення позивачу моральної шкоди, провину відповідача в її спричиненні та причинно-наслідковий зв'язок між винними діями відповідача, визначеними Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, затвердженого від 03.03.2016 року та настанням у позивача негативних наслідків - втрати професійної працездатності 25 %.

Суд не може погодитися із запереченнями представника відповідача, що позивач був ознайомлений із шкідливими умовами праці, погодився з ними, через що відсутня вина підприємства у заподіянні шкоди, оскільки той факт, що роботодавець ознайомив свого працівника з умовами праці, в тому числі її шкідливими факторами, не позбавляє підприємства від законодавчо встановленого обов'язку забезпечити якісні та безпечні умови праці, і причиною цього була саме недосконалість робочих місць, як визначено висновками комісії при розслідуванні профзахворювання, і які не оспорило підприємство - відповідач.

Рішенням Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08.10.2008 року встановлено, що обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди покладається на підприємства, які заподіяли шкоду.

Частина 1 ст. 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Встановлено, що внаслідок професійного захворювання позивачу заподіяні моральні і фізичні страждання, що спричинили погіршення реалізації його фізичних можливостей, змінився його звичний спосіб життя, спричинені й інші негативні наслідки морального характеру, що призводить до порушення його звичайного способу життя та вимагає від нього додаткових зусиль для його організації.

Рішенням Конституційного Суду від 27 січня 2004 року № 1-рп/2004 року встановлено, що громадяни, яким установлена стійка втрата професійної працездатності, мають право на стягнення на їх користь моральної шкоди. Відповідно до п. 4.1 цього ж рішення ушкодження здоров'я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов'язків незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, заподіюють йому моральні й фізичні страждання.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року, із змінами, внесеними Постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25.05.2001 року Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин.

Частиною 3 ст. 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

При вирішенні питання про розмір відшкодування спричиненої моральної шкоди суд враховує конкретні обставини справи, характер, обсяг, тривалість та наслідки заподіяних позивачу моральних страждань, стан його здоров'я, вину підприємства в заподіянні шкоди, суттєвість вимушених змін в житті. Відповідно до наданого виписного епікризу позивач в результаті отримання професійних захворювань в зв'язку з погіршенням стану здоровя знаходився на стаціонарному лікуванні в медичному закладі. Суд також враховує, що згідно з Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, затвердженого 03.03.2016 року встановлено, що причиною профзахворювання є тривалий стаж роботи в шкідливих умовах праці (більше 26 років).

Визначаючи розмір відшкодування ОСОБА_3 моральної шкоди, суд також враховує конкретні обставини справи, ступінь втрати професійної працездатності у зв'язку з професійним захворюванням 25 відсотків, обсяг фізичних та моральних страждань позивача, їх інтенсивність та довготривалість, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, наслідків, що наступили.

Також суд враховує вину підприємства - відповідача в отриманні позивачем професійного захворювання.

З урахуванням вищевказаного, суд вважає, що належною компенсацією спричиненої позивачу моральної шкоди є сума 15000 грн. без урахування податку з доходу громадян, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, що він зазнає у звязку з погіршенням здоровя, у задоволенні іншої частини позову щодо стягнення коштів на відшкодування моральної шкоди - позивачу необхідно відмовити.

На підставі вищевикладеного, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню - стягненню з відповідача на користь позивача на відшкодування моральної шкоди 15000 гривень без врахування податку з доходів фізичних осіб.

Також підлягає стягненню з відповідача судовий збір в доход держави у розмірі 551,20 грн.

На підставі ст.ст. 8, 22, 58 Конституції України, ст.ст. 5, 23, 1166, 1167, 1168 ЦК України, ст.ст. 153, 173, 237-1 КзПП України, ст.9 Закону України Про охорону праці, та керуючись ст.ст. 10, 11, 12, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» про стягнення моральної шкоди в звязку з ушкодженням здоровя - задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_3 на відшкодування моральної шкоди 15 000 /пятнадцять тисяч/ гривень, без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

В задоволенні іншої частини вимог відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» на користь держави судовий збір в сумі 551,20 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Дніпропетровської області через Інгулецький районний суд м. Кривого Рогу. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Л.Я. Соловйова