Справа № 444/2377/16 Головуючий у 1 інстанції: Мікула В.Є.
Провадження № 22-ц/783/1684/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Н. О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М, ОСОБА_2

секретаря: Цапа П.М.

з участю: представника ОСОБА_3 ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» на рішення Жовківського районного суду Львівської області від 08 грудня 2016 року, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» про стягнення страхового відшкодування в розмірі - 14 124,21 грн., пені в розмірі 1 191,45 грн., інфляційних втрат у розмірі - 612,48 грн. та трьох відсотків річних у розмірі - 120 грн., витрат на правову допомогу у розмірі 3 000,00 грн. та судового збору в розмірі - 551,20 грн., а разом 19 599,34 грн..

Оскаржуваним рішенням позов задоволено, стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований та проживає ІНФОРМАЦІЯ_2, НОМЕР_1, ІПН НОМЕР_2, суму страхового відшкодування в розмірі 14 124,21 грн., пеню в розмірі 1 191,45 грн., інфляційні втрати у розмірі - 612,48 грн. та три відсотки річних у розмірі - 120 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 3 000,00 грн. та судовий збір в розмірі - 551,20 грн., а разом 19 599,34 грн..

Рішення в апеляційному порядку оскаржило ТзОВ «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус»,вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. В апеляційній скарзі зазначає, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за участю транспортних засобів «VW Caddy», реєстраційний номер НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_5, та «Fiat Scudo», реєстраційний номер НОМЕР_4, під керуванням ОСОБА_3, автомобіль позивача отримав значні механічні пошкодження. Дана дорожньо-транспортна пригода сталася за участі лише забезпечених транспортних засобів, травмованих (загиблих) людей не було, ознаки алкогольного сп»яніння відсутні, а тому водії, досягнувши згоди щодо обставин скоєння ДТП, на підставі ст. 33.2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», спільно склали повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (Європротокол), відповідно до якого винуватцем настання даного ДТП є ОСОБА_5 Відповідно до додатку до Інструкції щодо заповнення повідомлення про дорожньо транспортну пригоду, якщо учасники ДТП скористались своїм правом та оформили його шляхом складання повідомлення про ДТП, страховик на підставі аналізу інформації, яка міститься у цьому повідомленні, заяви на виплату страхового відшкодування та додаткових пояснень учасників ДТП, з»ясовує обставини настання ДТП та приймає рішення про визнання чи невизнання події страховою, тобто, рішення про виплату або відмову у виплаті страхового відшкодування приймає саме страховик. Проаналізувавши матеріали страхової справи, відповідач прийшов до висновку про відмову у страховій виплаті, оскільки згідно схеми ДТП складеної ОСОБА_6 та ОСОБА_3, саме позивач здійснив наїзд на автомобіль ОСОБА_6 Крім того, на схемі не зазначено ширини вулиці, по якій рухався транспортний засіб «VW Caddy», реєстраційний номер НОМЕР_3, чи була можливість роз»їзду двох автомобілів, а також не вказано напрям та місце початкового удару. Таким чином, у страховика були всі підстави вважати винним у вчиненні даного ДТП водія автомобіля марки «Fiat Scudo», реєстраційний номер НОМЕР_4 ОСОБА_3 та для відмови у здійсненні страхової виплати. Також відповідач вважає, що у зв»язку з ухваленням судом першої інстанції незаконного та необгрунтованого рішення щодо виплати відповідачем страхового відшкодування, у останнього також відсутній обов»язок по виплаті позивачу пені, інфляційних втрат, трьох відсотків річних та витрат на правову допомогу. З вищенаведених підстав апелянт просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю - доповідача, заперечення представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вимогам.

Положеннями ст. 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їхнє підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

За загальними положеннями ЦПК України обов»язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 4 ЦПК України закріплено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Частиною ч.1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до положень ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Судом першої інстанції встановлено, що 25.06.2016 р. близько 15 год. 05 хв., на вул. Зеленій, 64 у с. Боянець Жовківського р-ну Львівської області, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів «VW Caddy», реєстраційний номер НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_5 та «Fiat Scudo», реєстраційний номер НОМЕР_4, під керуванням ОСОБА_3, внаслідок чого автомобіль позивача отримав значні механічні пошкодження.

Дана дорожньо-транспортна пригода сталася за участі лише забезпечених транспортних засобів, травмованих (загиблих) людей не було, за відсутності ознак алкогольного сп»ягніння водіїв, які досягнувши згоди щодо обставин скоєння ДТП на підставі ст. 33.2 Закону спільно склали повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (Європротокол), з якого вбачається, що винуватцем настання даної ДТП є ОСОБА_5

Відповідно до копії акту розрахунку матеріальної шкоди, спричиненої власнику транспортного засобу № 1104/16, вартість матеріальної шкоди автомобіля «Fiat Scudo», реєстраційний номер НОМЕР_5, становить 14 634.21 грн. без урахуванням ПДВ.

За змістом ст. 1166 ЦК України, яка встановлює загальні підстави відповідальності за заподіяння шкоди, шкода заподіяна майну фізичної чи юридичної особи, підлягає відшкодуванню особою, яка заподіяла шкоду в повному обсязі.

Відповідно до ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України визначено, що шкода, завдана внаслідок кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно ст. 16 Закону України «Про страхування», за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальнику) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату). Аналогічні положення передбачені ст.ст. 979, 988 ЦК України.

Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого (ст. 6 Закону).

Відповідно до п. 22.1 ст.22 Закону, при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно із ст. 29 Закону, у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

На момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована ТДВ СТДВ «Глобус», поліс ОСЦПВВНТЗ № АЕ/2693992, термін дії з 15.10.2015 р. до 14.10.2016 р.

Відповідно до положень ст. 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страховим випадком є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

30 червня 2016 року, позивачем було подано заяву на виплату страхового відшкодування з необхідними додатками відповідачу.

Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виплата страхового відшкодування здійснюється протягом одного місяця з дня отримання страховиком визначених у статті 35 Закону документів або в строки та в обсягах, визначених рішенням суду.

Згідно зі ст. 979 ЦК України за договором страхування страховик зобов'язується у разі настання страхового випадку виплатити страхувальнику грошову суму (страхову виплату).

Згідно із п. 3 ст. 20 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик зобов'язаний здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач виплату страхування відшкодування не здійснив, листом-повідомленням про рішення по страховій справі № 2305/16 за вих. № 3052-СВДМС від 10.08.2016 страховик, не визнаючи дану дорожньо-транспортну пригоду страховим випадком, відмовив позивачу у здійсненні виплати страхового відшкодування. При цьому, причиною такої відмови відповідач вказав неможливість згідно із складеною у Європротоколі схемою ДТП, визначити хто є винуватцем такої ДТП, оскільки, на думку страховика, на ній не зазначені дорожня розмітка та розташування транспортних засобів в момент ДТП, що позбавляє можливості встановити можливість роз»їзду транспортних засобів, можливості уникнення ДТП.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, який задовольняючи позов, виходив з того, що відмова відповідача у виплаті страхового відшкодування з підстав необхідності встановлення винуватця у вчиненні ДТП, є необгрунтованою, оскільки з матеріалів справи вбачається, що учасник ДТП ОСОБА_5 у п. 14 Європротоколу чітко, вказав, що виїхав на смугу зустрічного руху, тобто, визнав свою вину, а відтак у встановленні винного у даній ДТП немає необхідності.

ТзДВ «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус», заперечуючи вину ОСОБА_5 у вчиненні ДТП, всупереч вимогам ст. ст. 10, 60 ЦПК України, не надало належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності вини ОСОБА_5, який письмово визнав свою вину у вчиненні ДТП, твердження СТДВ «Глобус» про відсутність вини Германа у вчиненні ДТП, є лише припущенням, не підтверджено належними та допустимими доказами, а відповідно до ст. 61 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відмовляючи у виплаті страхового відшкодування, ТЗДВ «Глобус» вказало про відсутність законних підстав для визнання цієї ДТП страховим випадком, посилаючись на те, що згідно складеної схеми ДТП, яка є одним із основних документів, на підставі якої проводиться аналіз механізму пригоди та оцінки дій водіїв стосовно Правил дорожнього руху, неможливо встановити особу, винну у ДТП.

Разом з тим, відмовляючи у виплаті страхового відшкодування з підстав неможливості визначити винуватця ДТП, СТДВ «Глобус» не підтвердило належними та допустимими доказами вчинення ними дій з метою встановлення особи, винної у даній ДТП, належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності вини ОСОБА_5 у вчиненні цієї ДТП, наявності вини ОСОБА_3 у вчинені ДТП, оскільки твердження СТДВ «Глобус» про відсутність вини ОСОБА_5 є лише припущенням.

Колегія суддів зазначає про те, що СТДВ «Глобус» з клопотанням про призначення судової автотехнічної експертизи до суду апеляційної інстанції не зверталося, представник до суду апеляційної інстанції не з»явився..

Задовольняючи позов про стягнення з СТДВ «Глобус» страхового відшкодування, суд першої інстанції вірно врахував те, що факт ДТП ніким не оспорюється, він зафіксований схемою ДТП, повідомленням про ДТП, ОСОБА_7 свою вину у вчиненні ДТП визнав, а твердження СТДВ «Глобус» про те, що ДТП сталася не з вини водія ОСОБА_7, є лише припущенням, не підтвердженим належними та допустимими доказами, яке не може бути покладене в основу ухвалення рішення, яке має грунтуватися на належних та допустимих доказах.

Окрім цього, суд першої інстанції вірно врахував вичерпний перелік підстав для відмови у здійсненні страхового відшкодування, який містить частина 37.1 ст. 37 Закону, якою не передбачено такої підстави для відмови, як неналежне оформлення схеми ДТП.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п.п. 17, 19 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», необхідною умовою виникнення обов'язку страховика за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності осіб, які на відповідній правовій підставі володіють транспортними засобами, є настання страхового випадку (події, внаслідок якої завдано шкоди третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована за договором). «З урахуванням змісту статті 979 ЦК та статті 16 Закону України "Про страхування" у разі настання страхового випадку страховик зобов'язаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору страхування є підставою для відмови у виплаті лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатись, що ця подія є страховим випадком, і має оцінюватись судом у кожному конкретному випадку.

На підставі викладеного, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 в частині стягнення страхового відшкодування є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають до задоволення повністю, а відмова СТДВ «Глобус» є безпідставною та необгрунтованою.

Вважаючи відмову СТДВ «Глобус» безпідставною та необґрунтованою, з врахуванням положень ст. 992 ЦК України, ст. 36.5. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», роз»яснень п. 21 постанови ПВССУ № 4 від 01.03.2013 р., відповідно до якого при безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу страхувальника зобов'язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 526, частина друга статті 625 ЦК)», враховуючи те, що страховик зобов'язаний був здійснити виплату страхового відшкодування, однак відмовив позивачу у такій 10.08.2016 р., на підставі наданих позивачем розрахунків за період з 10.08.2016 р. до 21.11.2016 р., які апелянтом не спростовані, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про стягнення з відповідача на користь ОСОБА_3 пені в розмірі - 1 191,45 грн., інфляційних втрат у розмірі - 612,48 грн. та трьох відсотків річних у розмірі - 120 грн.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, у зв'язку з чим суд першої інстанції вірно стягнув з відповідача на користь позивача 551.20 грн. судового збору.

Крім того, у статті 79 ЦПК України, вказано, що до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, витрати на правову допомогу. Стаття 84 ЦПК України наголошує, що: 1. Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. 2. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Згідно із ст. Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні, а відтак стягнення з відповідача на користь позивача 3000.00 грн. за надання правової допомоги є правомірним.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки суд першої інстанції повно та всебічно з"ясував обставини справи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» - відхилити.

Рішення Жовківського районного суду Львівської області від 08 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою апеляційного суду законної сили.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Ванівський О.М.

ОСОБА_2