У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Гримич М.К., Кафідової О.В., Фаловської І.М.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Комунального підприємства «Спеціалізоване підприємство комунально-побутового обслуговування» Одеської міської ради про зобов'язання вчинити дії, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 24 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 30 серпня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_4. звернувся до суду із указаним позовом, обгрунтовуючи його тим, що 18 січня 1991 року на ділянці

НОМЕР_1 кладовища «Ново-міське» був похований його батько ОСОБА_6, та 21 січня 1991 року ним було зарезервоване місце під НОМЕР_2 біля місця поховання його батька, а 20 лютого 1992 року на місці НОМЕР_2, була похована його мати ОСОБА_7

У 2003 році йому стало відомо, що у 2002 році, за заявою ОСОБА_4, який не є особою, на яку зареєстровано поховання його батьків, було здійснено поховання в могилу його батьків невідомої жінки ОСОБА_8, а саме на ділянці НОМЕР_1 кладовища «Ново-міське», яке розташовано в огорожі, де поховані його батьки.

Позивач вважав, що мало місце підпоховання ОСОБА_8 в могилу його батьків, хоча ніякої письмової згоди він не надавав, тому зазначене підпоховання проведено з порушенням вимог Інструкції про порядок поховання, утримання кладовищ і організацію ритуального обслуговування в населених пунктах України, затвердженої наказом Держжитлокомунгоспу України від 16 грудня 1992 року № 126.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив зобов'язати відповідача перепоховати ОСОБА_8 у інше місце та привести могили на НОМЕР_1 в первісний стан.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 24 лютого 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 30 серпня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати оскаржувані судові рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, встановивши фактичні обставини справи, на підставі доказів, поданих сторонами, що належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), обґрунтовано виходив із того, що підпоховання в могилу батьків позивача (місця №№ 3,4) здійснено не було, а поховання ОСОБА_8 було здійснено на вільне місце НОМЕР_3 та не порушує прав позивача.

Крім того, поховання ОСОБА_8 було здійснено відповідно до Інструкції про порядок поховання, утримання і організацію ритуального обслуговування в населених пунктах України, затвердженої Наказом Держжитлокомунгоспу України від 16 грудня 1992 року № 126.

При цьому, судами встановлено, що при похованні ОСОБА_8, Комунальне підприємство «Спеціалізоване підприємство комунально-побутового обслуговування» Одеської міської ради виступало виконавцем, що надавав послуги на підставі рахунку-замовлення, а замовником проведення даного поховання є ОСОБА_4, який є братом позивача.

З огляду на вказані обставини, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального та матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 24 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 30 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: М.К. Гримич

О.В.Кафідова

І.М.Фаловська