УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., ЗавгородньоїІ.М., Попович О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - Київська міська рада, про усунення перешкод у користуванні власністю та зобов'язання знести самочинно побудовані споруди, за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про поділ земельної ділянки в натурі, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 18 грудня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 20 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, у якому просив зобов'язати ОСОБА_5 усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом знесення за рахунок відповідача самочинно збудованих ним приміщень та споруд, а саме: цоколю під літ. «а» площею 15,2 кв. м, прибудови під літ. «а» площею 16,8 кв. м, прибудови під літ. «а» площею 9,5 кв. м та привести земельну ділянку у попередній стан.

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_4 посилався на те, що вони з відповідачем є співвласниками домоволодіння АДРЕСА_1 в якому йому належить 35/100 частин вказаного будинку, а відповідачу - 65/100 частин; також вони є співвласниками земельної ділянки, площею 0,0523 га.

Посилаючись на те, що домоволодіння та земельна ділянка в натурі між співвласниками не розділені, однак відповідач без його згоди здійснив самочинне будівництво приміщень, перегородив подвір'я будинку, що створює йому перешкоди у користуванні належною йому на праві власності частиною нерухомого майна та він позбавлений можливості на земельній ділянці вирощувати городину та обслуговувати господарські будівлі, ОСОБА_4 просив задовольнити позов.

У травні 2014 року ОСОБА_5 звернувся до суду із зустрічним позовом, у якому просив здійснити поділ в натурі земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, виділивши йому в натурі 65/100 її частин, площею 0,0340 га, а позивачу - 35/100 частин земельної ділянки, площею 0,0183 га, посилаючись на те, що він здійснив самочинні прибудови на земельній ділянці, якою позивач ніколи не користувався.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 18 грудня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено, зустрічний позов

ОСОБА_5 задоволено.

Проведено поділ в натурі земельної ділянки АДРЕСА_1 кадастровий номер НОМЕР_1, згідно з висновком судової земельно-технічної експертизи № 18/19-15 від 09 липня 2015 року, за варіантом № 1, виділивши ОСОБА_5 земельну ділянку площею 0,0306 га, ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,0149 га, а земельну ділянку площею 0,0068 га залишено у спільному володінні та користуванні ОСОБА_5 та ОСОБА_4

Межу поділу земельної ділянки визначено наступним чином:

Координати (в місцевій системі координат м. Києва) кутів поворотів межі поділу для ОСОБА_5 площею 0,0306 га, яка є ломаною лінією, складається з 11-ти відрізків загальною довжиною 39,13 м, згідно наведеної в рішенні таблиці.

Координати (в місцевій системі координат м. Києва) кутів поворотів межі поділу для ОСОБА_4 площею 0,0149 га, яка є ломаною лінією, складається з 9-ти відрізків загальною довжиною 29,96 м, згідно наведеної в рішенні таблиці.

Координати (в місцевій системі координат м. Києва) кутів поворотів межі поділу для спільного володіння площею 0,0068 га, яка є ломаною лінією, складається з 6-ти відрізків загальною довжиною 19,24 м, згідно наведеної в рішенні таблиці.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 судові витрати:

5 720 грн за проведення експертизи, 2083 грн 20 коп. за топографічне знімання об'єкта дослідження.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 20 вересня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення Голосіївського районного суду

м. Києва від 18 грудня 2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позов у повному обсязі, а у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 відмовити.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суди попередніх інстанцій, відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_4 та задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_5, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст.ст. 57, 212 ЦПК України), правильно встановили характер правовідносин сторін у справі та застосували норми матеріального права, які їх регулюють, врахували висновок судової земельно-технічної експертизи від 09 липня 2015 року № 18/19-15, відповідно до якого поділ спірної земельної ділянки можливий за двома варіантами з урахуванням порядку користування житловим будинком та відповідно до договорів дарування цього будинку від 28 лютого 1995 року (а. с. 196-206, т. 1), а також виходячи з права співвласника на поділ земельної ділянки, яка перебуває у частковій спільній власності, дійшли обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для поділу в натурі спірної земельної ділянки відповідно до 1 варіанту земельно-технічної експертизи.

Крім того апеляційний суд, врахувавши роз'яснення, викладені у п. 22 постанови пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України», та виходячи з того, що проїзд до будинку неможливий не у зв'язку із самочинним будівництвом відповідачем прибудов, які здійснені у 2000 році, а у зв'язку із невеликою шириною частини земельної ділянки, яка забезпечує прохід до будинку, дійшов обґрунтованого висновку, що перед вирішенням питання щодо знесення цих прибудов, необхідно встановити можливість їх перебудови, проте позивачем таких вимог не заявлялось, як і не заявлялось клопотання про призначення експертизи для встановлення можливості такої перебудови.

Відхиляючи доводи ОСОБА_4 про самовільне захоплення відповідачем частини земельної ділянки та зменшення розміру його частки у результаті такого поділу, апеляційний суд дійшов вмотивованого висновку, що ОСОБА_5 у листопаді 2007 року, а ОСОБА_4 у червні 2008 року було видано державні акти на право власності на земельну ділянку відповідно до їх часток у праві власності на будинок, проте поділ земельної ділянки в натурі проведений не був, і експертом також запропонований поділ земельної ділянки відповідно до часток сторін у спільній частковій власності, при цьому частка відповідача не збільшується, а частина земельної ділянки залишається у спільному користуванні сторін, що не суперечить чинному законодавству.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги є аналогічними доводам, викладеним в апеляційній скарзі, та не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині рішень, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки.

З огляду на вищевикладене та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 18 грудня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 20 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

І.М. Завгородня

О.В. Попович