Справа № 359/6845/16-ц Головуючий у І інстанції Борець Є. О.
Провадження № 22-ц/780/696/17 Доповідач у 2 інстанції Кашперська Т. Ц.
Категорія 26 31.01.2017
РІШЕННЯ

Іменем України

31 січня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагєєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Нагорної Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Лідер Буд» на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лідер Буд» про стягнення суми інфляції та трьох процентів річних за час прострочення сплати орендної плати,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

У вересні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом про стягнення суми інфляції та трьох процентів річних за час прострочення сплати орендної плати. Заявлені вимоги мотивував тим, що рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 березня 2015 року частково задоволено його позов до відповідача, стягнуто з ТОВ «Лідер Буд» на його користь 363273,62 грн., з яких 204000 грн. боргу, 62916,80 грн. інфляційних, 85300 грн. пені, 7460,05 грн. 3 % річних, нарахованих станом на 10 березня 2015 року. Станом на 31 серпня 2016 року відповідач не виконав своїх грошових зобов'язань за судовим рішенням, сума боргу за грошовим зобов'язанням становить 204000 грн., строк прострочки складає 17 місяців 20 днів. Просив стягнути із відповідача на свою користь 9054,25 грн. трьох відсотків річних, 77316 грн. інфляційних втрат, а разом 86370,25 грн.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 листопада 2016 року позов ОСОБА_2 частково задоволено, стягнуто із відповідача на користь позивача суму інфляції за період часу з 11 березня 2015 року до 31 серпня 2016 року в розмірі 77316 грн. та 3 % річних за період часу з 11 березня 2015 року до 31 серпня 2016 року в розмірі 9037 грн., вирішено питання про стягнення судових витрат 863,54 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Відповідач ТОВ «Лідер Буд» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 листопада 2016 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні позову. Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилався на те, що положення ст. 625 ЦК України щодо необхідності сплати боргу з урахуванням 3 % річних та індексу інфляції поширюється лише на випадки прострочення виконання грошового зобов'язання і не стосується випадків виконання судового рішення. Позов не містить розрахунку трьох відсотків річних та інфляційних втрат і такого ж розрахунку не містить рішення суду. Крім того, з травня 2013 року щодо частини позовних вимог сплинув строк позовної давності, наслідки чого відповідач просив застосувати.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи із наступного.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Разом із тим рішення суду першої інстанції даним вимогам закону в повному обсязі не відповідає.

Задовольняючи позов ОСОБА_2 про стягнення суми інфляції та трьох процентів річних за час прострочення виконання зобов'язання, суд першої інстанції виходив із того, що рішенням суду з відповідача на користь позивача стягнуто грошову суму, яку останній не виплачував добровільно, відтак за період із 11 березня 2015 року по 31 серпня 2016 року із ТОВ «Лідер Буд» на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню три проценти річних та інфляційні втрати згідно частини 2 статті 625 ЦК України.

Колегія суддів не може повністю погодитися із вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Із матеріалів справи колегія суддів вбачає, що рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 березня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 02 березня 2016 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 липня 2016 року, позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «Лідер Буд» на користь ОСОБА_2 363273,62 грн., з яких 204000 грн. - борг, 62916,80 грн. - інфляційні, 85300 грн. - пеня, 7460,05 грн. - 3 % річних. Ухвалюючи зазначене рішення, суд встановив, що відповідач ТОВ «Лідер Буд» має непогашене грошове зобов'язання перед позивачем щодо сплати орендної плати в сумі 204000 грн., що виникла за період з травня 2013 року по липень 2014 року включно.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 березня 2016 року було зупинено виконання рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 березня 2015 року до закінчення касаційного провадження в справі.

10 жовтня 2016 року за платіжним дорученням № 280/14 ТОВ «Лідер Буд» сплатило 363323,62 грн. на підставі виконавчого листа № 2/359/698 від 17 березня 2016 року за даним рішенням.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Згідно із ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання, є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов'язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Таким чином, грошове зобов'язання по сплаті заборгованості за договором оренди трансформувалось для боржника у грошове зобов'язання по виконанню рішенню суду.

Отже, доводи апеляційної скарги про те, що грошове зобов'язання відповідача виникло на підставі договору оренди і до нього необхідно застосовувати строк позовної давності, виходячи із моменту, коли позивач дізнався про виникнення заборгованості з травня 2013 року, не ґрунтуються на вимогах закону та відхиляються колегією суддів.

Відтак, оскільки рішенням суду з ТОВ «Лідер Буд» на користь ОСОБА_2 стягнуто суму заборгованості в розмірі 363273,62 грн., з яких 204000 грн. - борг, і таке зобов'язання зводиться до сплати коштів, а отже, є грошовим зобов'язанням, колегія суддів приходить до висновку щодо наявності між сторонами грошових зобов'язань, які ТОВ «Лідер Буд» належним чином не виконує.

Наведене дає підстави для стягнення на користь позивача інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми, які входять до складу грошового зобов'язання, оскільки боржник відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України зобов'язаний відшкодувати інфляційні втрати від знецінення неповернутих коштів за час виконання рішення суду про стягнення суми.

Оскільки позивач при зверненні до суду із даним позовом визначив суму грошового зобов'язання, що виникло за рішенням суду, саме в розмірі 204000 грн., колегія суддів з урахуванням ст. 11 ЦПК України вирішує вимоги позивача саме в заявленому розмірі.

Із наведених підстав колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що грошове зобов'язання виникло на підставі договору оренди, який діяв з 21 лютого 2012 року по серпень 2014 року, а не в зв'язку із прийняттям рішення суду про стягнення коштів.

Разом із цим колегія суддів, оцінюючи доводи апеляційної скарги, не погоджується із висновками суду першої інстанції про визначення періоду, за який суд першої інстанції визначив відповідальність відповідача за невиконання грошового зобов'язання, а саме із 11 березня 2015 року до 31 серпня 2016 року.

Як вбачається із матеріалів справи, рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 березня 2015 року залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 02 березня 2016 року.

Таким чином, грошове зобов'язання на виконання рішення суду від 11 березня 2015 року виникло у ТОВ «Лідер Буд» із моменту набрання рішення законної сили, а саме із 02 березня 2016 року, а тому висновок суду першої інстанції про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат із часу ухвалення рішення 11 березня 2015 року є помилковим.

Крім того, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 березня 2016 року було зупинено виконання рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 березня 2015 року до закінчення касаційного провадження в справі, тобто до 04 липня 2016 року. Відтак, виконання грошового зобов'язання було зупинено, що суд першої інстанції також залишив поза увагою та прийшов до помилкового висновку про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат за період із 11 березня 2015 року по 31 серпня 2016 року.

З огляду на викладене із ТОВ «Лідер Буд» на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню інфляційні втрати на суму боргу та три проценти річних за період із 02 березня 2016 року по 17 березня 2016 року та із 04 липня 2016 року по 31 серпня 2016 року - три проценти річних в розмірі 654,03 грн. (204000 грн. х 3% : 365 х 74 дні) та інфляційні втрати в розмірі 10200 грн. з врахуванням індексів інфляціі за березень 2016 року - 101,0, липень 2016 року - 99,9 %, серпень 2016 року - 99,7 грн.

За таких обставин рішення суду першої інстанції ухвалене за неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи та зроблені із порушенням та неправильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України є підставами для його скасування із ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову в частині стягнення трьох процентів річних в розмірі 654,03 грн. та інфляційних втрат в розмірі 10200 грн.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України колегія суддів здійснює перерозподіл судових витрат та стягує із позивача на користь відповідача судові витрати за подання апеляційної скарги 830,59 грн. пропорційно від задоволених судом вимог.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Лідер Буд» задовольнити частково.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 листопада 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лідер Буд» про стягнення суми інфляції та трьох процентів річних за час прострочення сплати орендної плати задовольнити частково.

Стягнути Товариства з обмеженою відповідальністю «Лідер Буд» на користь ОСОБА_2 3% річних в розмірі 654,03 грн. та інфляційні втрати в розмірі 10200 грн.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Лідер Буд» судові витрати в розмірі 830,59 грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагєєв В.О

Яворський М.А.