Справа № 182/7640/15-ц
Провадження № 2/0182/1111/2017
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.01.2017 року Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого суддіОСОБА_1
при секретаріОСОБА_2

за участю позивача ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4 та ОСОБА_4 як представника відповідача ОСОБА_5 по довіреності від 22.04.2015 року, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Нікополі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_4, третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «ДомКом Нікополь», про вселення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач 22.10.2015 року звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на такі обставини.

Він з 12.10.1983 року перебуває у шлюбі з відповідачем ОСОБА_5. Від шлюбу вони мають повнолітню дочку, відповідача по справі, - ОСОБА_4.

В 1987 році їх сімї була виділена чотирьохкімнатна квартира АДРЕСА_1.

З ним-позивачем був укладений договір найму житлового приміщення, як з квартиронаймачем. Однак в 1997 році відповідач ОСОБА_5 без його відома переуклала договір найму та оформила на себе особовий рахунок. Разом з ними також проживав син відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_6

Між ним та відповідачами склались неприязні стосунки, тому в 2011 році він вимушений був звернутись до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_6, треті особи КП «Житлово-експлуатаційна контора № 9», ТОВ «Керуюча компанія «КомЕнерго-Нікополь», про виділення йому у користування кімнати та зобовязання укласти з ним окремий договір найму на кімнату.

Заочним рішенням від 07.09.2011 року його позов було задоволено, виділено у користування кімнату площею 11,7 кв.м. в АДРЕСА_2; залишено ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, у користування кімнату площею 12,9 кв.м, кімнату площею 16,9 кв.м, кімнату площею 17,1 кв.м. в АДРЕСА_2; підсобні приміщення АДРЕСА_2: кухню площею 5,4 кв.м, вбиральні 1,0 кв.м, ванну кімнату 2,2 кв.м., коридор 12,8 кв.м., вбудовані шафи 0,8; 0,5 ;0,3 ; 0,3 кв.м - залишено в загальному користуванні; зобовязано Товариство з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «КомЕнерго-Нікополь» укласти з ним окремий договір найму на кімнату площею 11,7 кв.м в АДРЕСА_2.

На теперішній час у квартирі зареєстровані та проживають моя дружина, відповідач по справі, - ОСОБА_5, його дочка, відповідач по справі, - ОСОБА_4 та онук ОСОБА_7 З липня 2015 року ОСОБА_6 у квартирі не проживає та знятий з реєстраційного обліку за даною адресою.

Спірна квартира не приватизована і перебуває у комунальній власності. Він уклав окремий договір найму на кімнату площею 11,7 кв.м. та вирішив приватизувати виділену йому у користування кімнату площею 11,7 кв.м. Однак, 26.08.2015 року, відповідачі дізнались про його намір, побили його та вигнали зі спірної квартири. З того часу він не має можливості користуватися виділеною йому кімнатою та майном, що залишилось в квартирі.

З приводу неправомірних дій відповідачів він звертався до міліції та ТОВ «Керуюча компанія «ДомКом-Нікополь», однак це не принесло позитивного результату.

Нікопольський МВ (з обслуговування міста Нікополь та Нікопольського району) ГУМВС України в Дніпропетровській області повідомив його про те, що з ОСОБА_4 було проведено профілактичну бесіду з приводу недопущення відносно нього правопорушень та злочинів. Однак органи МВС не можуть вселити його у спірну квартиру через те, що примусове вселення осіб не входить до їх компетенції.

ТОВ «Керуюча компанія «ДомКом-Нікополь» повідомило, що примусове вселення осіб в житлові приміщення знаходиться поза межами їх компетенції.

На даний час він вимушений проживати в дачному будинку, який знаходиться в садовому товаристві «Славутич», однак дачний будинок не пристосований для проживання в ньому постійно, особливо в холодну пору року, в будинку немає опалення та водопроводу. Крім того, у спірній квартирі знаходиться його майно, яким він також позбавлений можливості користуватися.

Враховуючи викладене, просить суд вселити його в кімнату площею 11,7 кв.м у квартирі АДРЕСА_3.

Позивач у судовому засіданні викладені в позовній заяві обставини та вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Суду пояснив, що між ним та відповідачем ОСОБА_5Ф виник конфлікт, тому вона вигнала його зі спірної квартири. Скандали між ним та відповідачами виникали з приводу оплати комунальних послуг. Влітку 2015 року він прийшов в квартиру, ОСОБА_4 зустріла його скандалом, і з цього часу він не може потрапити до квартири, відповідачі його не пускають в квартиру. У звязку з цим він вимушений проживати в садовому будинку або у сина. З його особистих речей у квартирі залишились диван, шафа. Одягу там немає. Під час зясування обставин та перевірки їх доказами, зазначив, що він вже приватизував 1/5 частину спірної квартири, на підтвердження чого надав копію свідоцтва про право власності на житло від 31.10.2016 року.

Відповідач ОСОБА_4, яка діяла в своїх інтересах, та як представник відповідача ОСОБА_5 по довіреності від 22.04.2015 року, в судовому засіданні проти позову заперечувала, просила відмовити у його задоволенні. Суду пояснила, що з 2003 року позивач у спірній квартирі не проживає. Позивач то приходив, то йшов з квартири. Спільного господарства з ним вони вели. Свої речі позивач з квартири забрав. Доказів, що того, що в квартирі знаходиться його диван та інші речі, позивачем надано не було. Позивач знаходився в місцях позбавлення волі, з його вини виникла заборгованість за опалення у розмірі близько 25000 грн. Комунальні послуги сплачує вона ОСОБА_4 Між ними-відповідачами та позивачем постійно виникали скандали з приводу оплати комунальних послуг. Вказала, що рахунки з приводу оплати комунальних послуг дійсно були розділені, однак договір з позивачем був укладений лише у 2015 році. В 2007 році йому було присуджено виплатити за опалення. В 2007 році вони змінили двері, встановили нові замки, позивачу ключі не давали. Вважає, що позивач не має права користування цією квартирою, так як ремонту там не робив, все було зроблено за її кошти, поміняні вікна на металопластикові, а тепер він хоче вселитися у відремонтовану нею кімнату. Крім того, вказала, що позивач ображає їх та дитину. Посилання позивача на те, що відповідачі його побили, не відповідають дійсності. Вони його не чіпали. 26.08.2015 року позивач прийшов і повідомив, що буде приватизувати виділену йому кімнату та попросив ключі від квартири. У звязку з викладеними обставинами, вона йому ключі не дала. З 1998 року позивач ніде не працює. Вказала, що до неї приходив дільничний, вона пояснила йому ситуацію. Зазначила, що з 2015 року шлюб між позивачем та ОСОБА_5 розірваний. Вважає, що позивач не має права користуватись квартирою.

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «ДомКом Нікополь» в судове засідання не зявився, був повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі.

Вислухавши позивача ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4 та ОСОБА_4 як представника відповідача ОСОБА_5 по довіреності від 22.04.2015 року, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню на підставі ч.1 ст.383, ст.ст.386,391 ЦК України, ст.155 ЖК УРСР, виходячи з нижче викладеного.

Судом встановлено наступне.

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Заочним рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07.09.2011 року у справі № 2-456/11 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_6, треті особи Комунальне підприємство «Житлово-експлуатаційна контора № 9», Товариство з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія „КомЕнерго-Нікополь», про виділення у користування кімнати, зобовязання вчинити певні дії, позов ОСОБА_3 задоволено, виділено ОСОБА_3 у користування кімнату площею 11,7 кв.м. в АДРЕСА_4; залишено ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, у користування кімнату площею 12,9 кв.м, кімнату площею 16,9 кв.м, кімнату площею 17,1 кв.м. в АДРЕСА_4; підсобні приміщення АДРЕСА_4: кухню площею 5,4 кв.м, вбиральні 1,0 кв.м, ванну кімнату 2,2 кв.м., коридор 12,8 кв.м., вбудовані шафи 0,8; 0,5 ;0,3 ; 0,3 кв.м - залишено в загальному користуванні; зобовязано Товариство з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «КомЕнерго-Нікополь» укласти з ОСОБА_3 окремий договір найму на кімнату площею 11,7 кв.м в АДРЕСА_4 (а.с.8).

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 27.04.2016 року заочне рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07.09.2011 року залишено без змін (а.с.52-54).

Згідно довідки № 11873 від 19.10.2015 року, № 391 від 21.01.2016 року, виданих ТОВ «КК «ДомКом Нікополь» (а.с.9,28), квартиронаймачем спірної квартири АДРЕСА_3 (загальна площа 64,37 кв.м.) є відповідач ОСОБА_5, форма власності державна, та має самостійний особовий рахунок № 8010001. У спірній квартирі зареєстровано 4 осіб: відповідач по справі ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2; її дочка, відповідач по справі ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3; онук ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4; онука ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_5, що також підтверджується іншими матеріалами справи (а.с.18,19,26,27).

Згідно довідки № 4882 від 25.05.2015 року, виданої ТОВ «КК «ДомКом Нікополь» (а.с.10), квартиронаймачем спірної квартири АДРЕСА_3 (загальна площа 17,53 кв.м.) є позивач ОСОБА_3, форма власності державна, та має самостійний особовий рахунок № 8010113. З 25.03.1999 року у спірній квартирі зареєстрований позивач по справі ОСОБА_3 (а.с.5,20).

Як зясувалося в судовому засіданні, позивач приватизував 1/5 частину квартири АДРЕСА_3, про що Управлінням комунального майна Нікопольської міської ради позивачу було видано Свідоцтво про право власності на житло від 31.10.2016 року, що підтверджується матеріалами справи (а.с.80-86 копія свідоцтва про право власності на житло, Інформаційні довідки).

Позивач з 12.10.1983 року перебував з відповідачем ОСОБА_5 у зареєстрованому шлюбі (а.с.7), який був розірваний заочним рішенням від 10.11.2015 року, яке набуло чинності 21.11.2015 року (а.с.79).

Позивач, як власник 1/5 частини спірної квартири, має намір володіти, користуватись та розпоряджатися належною йому частиною квартири, однак відповідачі йому в цьому перешкоджають, а саме: не надають йому ключі від вхідних дверей, не пускають його у квартиру, що підтвердилось в судовому засіданні поясненнями позивача та поясненнями відповідача ОСОБА_4

З ОСОБА_10 № 51, складений комісією у складі: майстра ТОВ «КК «ДомКом Нікополь» ОСОБА_11, бухгалтера ОСОБА_12, інженера ПТО ОСОБА_13, затвердженого директором ТОВ «КК «ДомКом Нікополь» ОСОБА_10 26.01.2016 року, вбачається, що зі слів сусідів позивач ОСОБА_3 з 2003 року і по теперішній час за вищевказаною адресою не проживає.

Відповідач у судовому засіданні вказала, що до позивача ними ніколи не предявлялися вимоги щодо зняття з реєстрації, він був і є зареєстрований у квартирі.

З пояснень сторін вбачається, що між сторонами тривалий час існує конфлікт щодо оплати комунальних послуг по спірній квартирі, щодо користування квартирою. Посилання відповідача ОСОБА_4 та як представника відповідача ОСОБА_5 по довіреності від 22.04.2015 року, на те, що вони-відповідачі не перешкоджають позивачу у проживанні та користуванні квартирою не підтвердилося в судовому засіданні. Навпаки, такі посилання спростовуються її поясненнями. ОСОБА_4 пояснила, що у 2007 році в спірній квартирі були замінені вхідні двері та встановлені нові замки, після чого ключі позивачу не надавались. Відповідачі заперечують щодо проживання позивача у спірній квартирі. На теперішній час у позивача відсутні ключі від спірної квартири, попасти до квартири він не має можливості.

З приводу вищезазначених обставин позивач звертався до Нікопольського МВ (з обслуговування міста Нікополь та Нікопольського району) ГУМВС України в Дніпропетровській області та ТОВ «Керуюча компанія «ДомКом Нікополь».

Як вбачається з відповіді на звернення позивача(а.с.13), співробітниками міліції було проведено профілактичну бесіду з відповідачем ОСОБА_4 щодо недопущення вчинення відносно позивача правопорушень та злочинів. Для вирішення питання вселення позивачу було рекомендовано звернутись до суду та виконавчої служби з метою проведення заходів примусового вселення, оскільки дані дії не знаходяться в компетенції органів МВС України.

Згідно листа ТОВ «Керуюча компанія «ДомКом Нікополь» № 899 від 05.10.2015 року вирішенні питань примусового вселення знаходиться поза межами його компетенції (а.с.14).

Суд вважає доведеним ту обставину, що відповідачі протиправно перешкоджають позивачу, який зареєстрований у квартир та на теперішній час вже є власником 1/5 частини спірної квартири, користуватись вказаною квартирою.

Судом встановлено, що позивач не проживає у спірній квартирі з поважних причин, оскільки відповідачі чинили йому перешкоди у користуванні нею.

Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

На підставі викладеного, суд вважає за необхідне позов задовольнити та вселити позивача в квартиру АДРЕСА_3.

Позивачем при зверненні до суду з даним позовом був сплачений судовий збір в розмірі 487 грн. 20 коп. (а.с.2). На підставі ч.1 ст.88 ЦПК України, на користь позивача з відповідачів слід стягнути судовий збір в розмірі 487 грн. 20 коп. в рівних частках, з кожного по 243 грн. 60 коп.

Керуючись ст.ст. 10,11,60,88,209,212-215,218 ЦПК України, ч.1 ст.383, ст.ст.386,391 ЦК України, ст.155 ЖК УРСР, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 задовольнити.

Вселити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, в кімнату площею 11,7 кв.м у квартирі АДРЕСА_3.

Стягнути з ОСОБА_5, ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір, з кожної окремо, по 243 грн. 60 коп. (двісті сорок три грн. 60 коп.).

На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Дніпропетровської області (м. Кривий Ріг) через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: ОСОБА_1