Ухвала

іменем україни

01 лютого 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.,

суддів: Іваненко Ю.Г., Леванчука А.О.,

Маляренка А.В., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, третя особа - Голованівська районна державна адміністрація, про поновлення дії договору оренди землі, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 14 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив поновити договір оренди від 01 березня 2010 року, зареєстрований 01 березня 2010 року у Голованівському районному відділі Кіровоградської регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» (далі - Голованівський РВ КРФ ДП «Центр ДЗК») за № 04:10:368:00002, земельної ділянки площею 41,9138 га, розташованої на території Троянської сільської ради, на той самий строк і на тих самих умовах.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 01 березня 2010 року між ним та Голованівською районною державною адміністрацією (далі - Голованівська РДА) укладено договір оренди, який зареєстровано у Голованівському РВ КРФ ДП «Центр ДЗК» за № 04:10:368:00002, земельної ділянки площею 41,9138 га, розташованої на території Троянської сільської ради, строком на 5 років. Умовами договору передбачено, що після закінчення строку договору орендар має переважне право на поновлення його на новий строк; у цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 90 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію. У встановлені договором строки, а саме 01 грудня 2014 року, він звернувся до головного управління Держземагентства у Кіровоградській області (далі - ГУ Держземагентства у Кіровоградській області) через адміністратора центру надання адмінпослуг Голованівської РДА з повідомленням про намір поновити договір оренди землі від 01 березня 2010 року на новий строк. Однак адміністратор центру надання адмінпослуг Голованівської РДА ОСОБА_5 відмовилася приймати вказане повідомлення, мотивуючи тим, що відсутня затверджена на сесії Голованівської районної ради нормативна грошова оцінка земельної ділянки площею 41,9138 га, договір оренди якої він має намір продовжити. Отримавши наприкінці грудня 2014 року технічну документацію із нормативної оцінки земельної ділянки, він звернувся до Голованівської РДА із заявою про затвердження технічної документації. Так, 30 січня 2015 року Голованівська РДА ухвалила рішення № 483, яким затвердила технічну документацію із нормативної оцінки земельної ділянки загальною площею 41,9138 га, що передається в оренду строком на 5 років ОСОБА_3 Вказане рішення позивач отримав 11 лютого 2015 року та на його підставі він звернувся до адміністратора центру надання адміністративних послуг Голованівської РДА з листом про продовження дії договору оренди землі, однак 19 червня 2015 року отримав відмову в поновленні договору оренди землі, яку вважає незаконною і такою, що суперечить ст. 33 Закону України «Про оренду землі».

Рішенням Голованівського районного суду Кіровоградської області від 16 лютого 2016 року позов задоволено.

Визнано поновленим договір оренди від 01 березня 2010 року, зареєстрований 01 березня 2010 року у Голованівському районному відділі КРФ ДП «Центр ДЗК» за № 04:10:368:00002, земельної ділянки площею 41,9138 га, розташованої на території Троянської сільської ради, на той самий строк і на тих самих умовах.

Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 14 червня 2016 року скасовано рішення суду першої інстанції, у задоволенні позову відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції, залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням апеляційним судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Виходячи з вимог ст. 316 ЦПК України щодо змісту, рішення апеляційного суду повинно мати: мотивувальну частину із зазначенням мотивів зміни рішення, скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення; встановлених судом першої інстанції обставин, а також обставин, встановлених апеляційним судом, і визначених відповідно до них правовідносин; назви, статті закону, на підставі якого вирішено справу; резолютивну частину із зазначенням висновку апеляційного суду про зміну чи скасування рішення, задоволення позову або відмову в позові повністю чи частково; висновку апеляційного суду по суті позовних вимог.

Рішення суду апеляційної інстанції відповідає наведеним нормам процесуального права, є законним та обґрунтованим.

Задовольняючи указаний позов, суд першої інстанції виходив із того, що позивач як орендар належно виконував свої обов'язки за договором оренди землі, після спливу строку договору має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк як орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк, про що повідомив орендодавця за 30 днів до спливу строку договору оренди землі; ГУ Держгеокадастру в Кіровоградській області як орендодавець не надіслало орендарю у встановлений законом строк відмови в поновленні договору на новий строк, а за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Однак з такими висновками обґрунтовано не погодився апеляційний суд.

Згідно зі ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Аналогічні положення містяться у ч. 1 ст. 15 ЦК України та ст. 3 ЦПК України.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (ч. ч. 1, 2 ст. 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Статтею 10 ЦПК України установлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно з ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Стаття 33 Закону України «Про оренду землі» об'єднує два випадки пролонгації договору оренди.

Так, у ч. 1 ст. 33 цього закону передбачено, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк.

Реалізація зазначеного переважного права на поновлення договору оренди можлива лише за умови дотримання встановлених цією нормою певної процедури і строків (ч. ч. 2-5 цієї статті).

Для застосування ч. 1 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди необхідно встановити наступні юридичні факти: орендар належно виконує свої обов'язки за договором; орендар до спливу строку договору повідомив орендодавця у встановлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень та своє рішення.

Частиною 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» передбачено іншу підставу поновлення договору оренди, а саме у тому разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі, такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Таким чином, для поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», необхідна наявність наступних юридичних фактів: орендар продовжує користування виділеною земельною ділянкою; орендар належно виконує свої обов'язки за договором; відсутнє письмове повідомлення орендодавця про відмову у поновленні договору оренди; сторони укладають додаткову угоду про поновлення договорів оренди.

Відповідно до ч. ч. 8, 9 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов'язковому порядку; відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено в суді.

Судами установлено, що за договором оренди землі від 01 березня 2010 року, зареєстрованим у цей же день у Голованівському районному відділі КРФ ДП «Центр ДЗК» за № 04:10:368:00002, Голованівською РДА передано позивачу терміном на п'ять років в оренду земельну ділянку площею 41,9138 га, розташовану на території Троянської сільської ради.

Пунктом 8 цього договору передбачено, що після закінчення строку дії договору орендар має переважне право поновити його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 90 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

Згідно з довідкою Троянської сільської ради від 25 січня 2016 року позивач продовжує користуватися орендованою земельною ділянкою, заборгованості з орендної плати не має, що також підтверджується і довідкою Гайворонської ОДПІ від 25 січня 2016 року (а. с. 45-47).

Розглядаючи указаний позов, апеляційний суд виходив із того, що у справі відсутній передбачений п. 8 укладеного між сторонами договору оренди та ст. 33 Закону України «Про оренду землі» лист-повідомлення орендаря, натомість наявний лист-повідомленням орендодавця - ГУ Держгеокадастру в Кіровоградській області - від 19 червня 2015 року про заперечення проти поновлення договору оренди землі з тих підстав, що до листа-повідомлення позивача від 11 лютого 2015 року про поновлення договору оренди не долучено проекту додаткової угоди (а. с. 28).

При цьому суд врахував, що позивачем та його представником не заперечувалося, що в переліку документів, доданих до листа-повідомлення від 11 лютого 2015 року, відсутній проект додаткової угоди; такого не надано і в судовому засіданні під час розгляду справи в суді.

У зв'язку з цим та з урахуванням правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постановах від 25 лютого 2015 року у справі № 6-10цс15 та від 13 квітня 2016 року у справі № 6-2027цс15, апеляційний суд дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні указаного позову у зв'язку з відсутністю передбачених вищевказаними нормами матеріального права підстав для поновлення дії договору оренди землі.

Таким чином, скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд правильно виходив із наявності підстав, передбачених п. п. 3, 4, ч. 1 ст. 309 ЦПК України, так як судом порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

Ухвалюючи рішення у справі, апеляційний суд повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

У касаційній скарзі позивач не погоджується з ухваленим апеляційним судом рішенням з тих підстав, що, на його думку, суд помилково зосередився лише на доведеності факту відправлення повідомлення та доданої до нього додаткової угоди та не з'ясував, чи належно виконував орендар свої обов'язки за договором оренди; чи повідомив орендодавця про намір реалізувати своє право на поновлення договору оренди та в який спосіб; чи було досягнуто згоди щодо орендної плати за новим договором та інших умов договору; чи продовжує орендар користуватися земельною ділянкою; чи повідомив орендодавець останнього про відмову в поновленні договору оренди у визначений законом місячний строк.

Однак такі доводи спростовуються установленими судом обставинами справи, змістом оскаржуваного рішення апеляційного суду та положеннями вищевказаних ч. ч. 1-5 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», зокрема, ч. 4 цієї статті, згідно з якою у разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Крім того, волевиявлення є важливими чинником, без якого неможливе вчинення правочину, що узгоджується зі свободою договору, установленою ст. 627 ЦК України.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків апеляційного суду, зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії перегляду справи у касаційному порядку не передбачено.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скаргапідлягає відхиленню, а ухвалене у справі рішення суду апеляційної інстанції - залишенню без змін з підстав, передбачених ст. 337 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 14 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.В. Дем'яносов

Судді: Ю.Г. Іваненко

А.О. Леванчук

А.В.Маляренко

О.В.Ступак