Справа № 372/1848/16-ц Головуючий у І інстанції Болобан В. Г.
Провадження № 22-ц/780/247/17 Доповідач у 2 інстанції Кулішенко Ю. М.
Категорія 4 01.02.2017
УХВАЛА

Іменем України

01 лютого 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Кулішенка Ю.М.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагєєва В.О.,

за участю секретаря: Волинець Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 21 вересня 2016 року за позовом ОСОБА_2 до Обухівської міської ради Київської області, третя особа: Департамен тдержавної реєстрації Міністерства юстиції України про визнання права власності на новозбудоване нерухоме майно,

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2016 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом Свої вимоги мотивував тим, що 26 грудня 2005 року між ним та ЗАТ «Девелоперська компанія МС-Інвест» було укладено інвестиційний договір № 03, за умовами якого позивач інвестує в будівництво об'єкта нерухомого майна 229984,27 грн., а компанія будує об'єкт нерухомого майна, вводить його в експлуатацію та передає позивачу в другому кварталі 2007 року. 29 січня 2007 року та 27 липня 2009 року відповідач надав довідки про сплату 100 % вартості по інвестиційному договору у сумі 229984,27 грн. 10 листопада 2015 року Державний реєстратор прав на нерухоме майно відмовив позивачу в реєстрації нерухомого майна на тій підставі, що відсутнє рішення суду про визнання права власності на нерухоме майно.

Позивач ОСОБА_2 просив суд визнати за ним право власності на житлове підвальне приміщення АДРЕСА_1.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 21 вересня 2016 року в задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав:

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, що були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 26 грудня 2005 року між ЗАТ «Девелоперська компанія МС-Інвест» та ОСОБА_3 укладений інвестиційний договір № 03, за умовами якого позивач інвестує в будівництво об'єкта нерухомого майна 229984,27 грн., а відповідач зобов'язувався організувати будівництво об'єкту будівництва та передати замовнику об'єкт інвестування у власність.

П. 1.2 зазначеного інвестиційного договору передбачено, що об'єктом інвестування є нежитлове приміщення невиробничого призначення, що знаходиться у АДРЕСА_1 Строк передачі об'єкта будівництва замовнику ІІ квартал 2007 року.

29 січня 2007 року та 27липня 2009 року ЗАТ «Девелоперська компанія МС-Інвест» надала довідки про сплату 100 % вартості проектної загальної площі Об'єкта інвестування по Інвестиційному договору від 26 грудня 2005 року № 03.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 23 червня 2010 року визнано за ОСОБА_2 майнові права на об'єкт інвестування - нежитлове підвальне приміщення АДРЕСА_1, Київської області

15 червня 2015 року Комунальне підприємство Київської обласної ради «Західне бюро технічної інвентаризації» згідно інвентаризаційної справи №1-41201, виготовило позивачу Технічний паспорт на громадський будинок: нежитлове приміщення АДРЕСА_1.

Рішенням № 25994286 від 10.11.2016 року Державний реєстратор прав на нерухоме майно відмовив ОСОБА_2 в реєстрації нерухомого майна, оскільки подані заявником документи не відповідають вимогам, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують.

Вирішуючи вказаний спір та відмовляючи в задоволені позову суд першої інстанції виходив із того, відповідно до ст. 392 ЦК України відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог, оскільки право власності позивача ніким не оспорюється.

З вказаним висновком погоджується і колегія суддів з наступних підстав:

Частиною першою ст. 331 ЦК України встановлено, що право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом.

Порядок та умови набуття права власності на новостворене майно та об'єкти незавершеного будівництва врегульовані положеннями ст. 331 ЦК України, відповідно до ч. 2 якої право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, то право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом (ч. 4 ст. 182 ЦК України).

Положення ч. 2 ст. 331 ЦК України слід розуміти у системному зв'язку із положенням ст. 182 ЦК України щодо державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухомі речі, яка не передбачає винятків. Всі об'єкти нерухомого майна, зважаючи на свою специфіку, після завершення будівництва підлягають прийняттю до експлуатації та державній реєстрації.

Зазначена стаття ЦК України не передбачає можливості виникнення права власності на новостворене нерухоме майно за рішенням суду.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Докази та обставини, на які посилається апелянт в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 21 вересня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: