У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Гримич М.К., Кафідової О.В., Фаловської І.М.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про встановлення факту проживання однією сім'єю без шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 27 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 11 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що з вересня 2008 року вона проживала однією сім'єю з ОСОБА_7, в той час як він ще перебував у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_8 який розірваний 29 вересня 2009 року.

Вказувала, що під час спільного проживання з ОСОБА_7 вони вели спільний побут, бюджет, спільне господарство, мали взаємні права та обов'язки, проте шлюб зареєструвати вони не встигли, так як 10 вересня 2015 року ОСОБА_7 загинув.

Під час спільного проживання ними набуто майно: трикімнатна квартира АДРЕСА_1, на підставі договору купівлі-продажу від 13 травня 2015 року, грошові кошти, що знаходяться на депозитному рахунку в ПАТ «Сбербанк» на підставі договору про відкриття депозитного рахунку від 09 липня 2015 року.

Посилаючись на вказані обставини, просила встановити факт проживання однією сім'єю без шлюбу із ОСОБА_7 з 29 вересня 2009 року по 10 вересня 2015 року, визнати квартиру та грошові кошти на депозитному рахунку спільною сумісною власністю її та ОСОБА_7 та поділити вказане майно, при цьому визнати за нею право на 1/2 частини квартири та на 1/2 частини грошових коштів на депозитному рахунку.

Рішенням Рокитнянського районного суду Київської області від 27 січня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 11 травня 2016 року, позов задоволено частково.

Встановлено факт проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_7 однією сім'єю з січня 2010 року по 10 вересня 2015 року.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, перевіривши доводи касаційних скарг, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно із ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (статтю 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Вказанаправова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 25 листопада 2015 року № 6-2333цс15, яка відповідно до положень ст. 360-7 ЦПК Україниє обов'язковою для всіх судів України.

Відмовляючи у задоволенні вимог ОСОБА_4 про визнання квартири та грошових коштів на депозитному рахунку спільною сумісною власністю її та ОСОБА_7 та поділ вказаного майна, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, встановивши фактичні обставини справи та надавши належну оцінку наявним у справі доказам, обґрунтовано виходив із того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів у розумінні ст. ст. 58, 59 ЦПК України на підтвердження обставин, на які вона посилається, як на підставу позовних вимог.

При цьому, суди дійшли правильного висновку про те, що спірні квартира та кошти на депозитному рахунку були особистою власністю ОСОБА_7, оскільки були набуті ним від відчуження належного йому ще до спільного проживання з ОСОБА_4 житлового будинку, хоча і без укладання відповідного договору купівлі-продажу, який мав намір укласти в майбутньому, про що свідчить розписка, складена ОСОБА_7 30 квітня 2015 року.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального та матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 27 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 11 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: М.К. Гримич

О.В.Кафідова

І.М.Фаловська