№2/760/37/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2017 року Солом'янський районний суд м. Києва,

у складі: головуючого судді Бобровника О.В.

при секретарі Яковенко Н.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Києві цивільну справу за позовом ТОВ "Науково-комерційна фірма "Глобус" до ОСОБА_1, Державної служби інтелектуальної власності МОН України, третя особа: ТОВ "Мале підприємство "Світання" - про визнання недійсним повністю патент України та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

ТОВ "Науково-комерційна фірма "Глобус" звернулись до суду з позовом до ОСОБА_1, Державної служби інтелектуальної власності МОН України, третя особа: ТОВ "Мале підприємство "Світання", в якому просили суд визнати недійсними патенти України НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3 від 27 грудня 2010 року та зобов'язати Державну службу інтелектуальної власності України внести зміни до державного реєстру патентів на винаходи та корисні моделі про визнання недійсними повністю патентів України на корисні моделі НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3.

Позивач в позові посилається на те, що відповідач ОСОБА_1 є власником патентів України НОМЕР_1 від 27 грудня 2010 року на корисну модель «ІНФОРМАЦІЯ_1», НОМЕР_2 від 27 грудня 2010 року на корисну модель «ІНФОРМАЦІЯ_2», НОМЕР_3 від 27 грудня 2010 року на корисну модель «ІНФОРМАЦІЯ_3».

Такі корисні моделі, як «ІНФОРМАЦІЯ_1» та «ІНФОРМАЦІЯ_3» застосовувались в промисловості, зокрема, машинобудуванні, деякими виробниками, задовго до подання відповідачем заявок №u201007461, №u201007463 від 15.06.2010 року на вказані патенти, тобто 15.06.2010 року, а отже не є новим і не мають винахідницького рівня. Технічне рішення, на яке виданий патент на корисну модель НОМЕР_2, на переконання позивача, ні заявником, ні будь-ким іншим ніколи не використовувалось і без технічної переробки, використане бути не могло, оскільки воно є промислово непридатним (непридатним для промислового використання).

Також позивач зазначав, що патенти НОМЕР_1 та НОМЕР_3 видані внаслідок подання заявки відповідача ОСОБА_1 з порушенням прав інших осіб, тобто виробників раніше відомих технічних розробок, що містять аналогічні сукупності суттєвих ознак, зокрема і ДП НВК «Електровозобудування».

Виходячи з цього позивач вважає, що деклараційні патенти НОМЕР_1 від 27 грудня 2010 року на корисну модель «ІНФОРМАЦІЯ_1», НОМЕР_2 від 27 грудня 2010 року на корисну модель «ІНФОРМАЦІЯ_2», НОМЕР_3 від 27 грудня 2010 року на корисну модель «ІНФОРМАЦІЯ_3» підлягають визнанню недійсним відповідно до ст. 33 Закону України «Про охорону прав на винаходи та корисні моделі».

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити його.

Представник відповідача - Державної служба інтелектуальної власності проти позову заперечував, посилаючись на те, що видачею даних патентів права позивача з боку ДСІВ порушені не були. Крім того зазначав, що поняття «інтерес» в цивільних справах має тлумачитися саме в юридичному розумінні, а не в «етимологічному, загально-соціологічному, психологічному» чи будь-якому іншому розумінні, як його тлумачить позивач у своїх поясненнях. Інтерес сам по собі за своїм змістом є прагненням до користування конкретним матеріальним (нематеріальним), а тому таке прагнення повинно мати відображення у діях позивача, направлених на отримання цього блага. В зв'язку із зазначеним просив відмовити в задоволенні позову.

Представники відповідача ОСОБА_1 в судовому засіданні проти позову також заперечували, посилались на те, що існування спірних патентів жодним чином не порушує право чи інтерес позивача, зокрема останнім не надано суду, всупереч ст. 10, 60 ЦПК України переконливих та беззаперечних доказів про порушення його права чи інтересу відповідно до ст. 3 ЦПК України. Виходячи з цього, вважають, що у позивача відсутнє право на звернення до суду, а тому просять суд у позові відмовити. Також посилались на те, що технічне рішення, на які видано патент України НОМЕР_2 «ІНФОРМАЦІЯ_2» втілювалось у виробі і встановлювалось та використовувалось у промисловості, тобто є промислово придатним, а технічні рішення, на які видано патенти України НОМЕР_3 та НОМЕР_1 по своїй суті є пристроєм, приладом, що призначений для пуску двигуна (дизеля), а тому без сумніву можуть мати схожий вигляд та принцип роботи із тотожними приладами, які виробляються більше 50 років, проте по своїй суті є новими, тобто до часу подачі заявок на видачу цих патентів сукупність їх суттєвих ознак не стала загальнодоступною у світі. В зв'язку із зазначеним просили суд відмовити в задоволенні позову повністю. Також просили суд застосувати строк позовної давності як підставу для відмови у задоволенні позову та відмовити у задоволенні позову.

Третя особа в судове засідання свого представника не направила, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши та дослідивши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які містяться в справі, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 27 грудня 2010 року зареєстровано патенти України НОМЕР_1 на корисну модель «ІНФОРМАЦІЯ_1», НОМЕР_2 на корисну модель «ІНФОРМАЦІЯ_2», НОМЕР_3 на корисну модель «ІНФОРМАЦІЯ_3» за заявами ОСОБА_1, який став власником патентів.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 6 Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі» правова охорона надається винаходу (корисній моделі), що не суперечить публічному порядку, принципам гуманності і моралі та відповідає умовам патентоздатності.

Об'єктом винаходу (корисної моделі), правова охорона якому (якій) надається згідно з цим Законом, може бути: продукт (пристрій, речовина, штам мікроорганізму, культура клітин рослини і тварини тощо); процес (спосіб), а також нове застосування відомого продукту чи процесу.

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом та посилався на те, що такі корисні моделі, як «ІНФОРМАЦІЯ_1» та «ІНФОРМАЦІЯ_3» застосовувались в промисловості, зокрема, машинобудуванні, деякими виробниками, задовго до подання Відповідачем заявок №u201007461, №u201007463 від 15.06.2010 року на вказані патенти, тобто 15.06.2010 року, а отже не є новим і не мають винахідницького рівня. Технічне рішення, на яке виданий патент на корисну модель НОМЕР_2, на переконання позивача, ні заявником, ні будь-ким іншим ніколи не використовувалось і без технічної переробки, використане бути не могло, оскільки воно є промислово непридатним (непридатним для промислового використання).

Відповідно до ч. 1 ст. 462 ЦК України набуття права інтелектуальної власності на винахід, корисну модель, промисловий зразок засвідчується патентом.

Згідно зі ст. 469 права інтелектуальної власності на винахід, корисну модель, промисловий зразок визнаються недійсними з підстав та в порядку, встановлених законом.

У пунктах «а» ч. 1 ст. 33 Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі» визначено, що патент може бути визнано у судовому порядку недійсним повністю або частково у разі невідповідності запатентованого винаходу (корисної моделі) умовам патентоздатності, що визначені статтею 7 цього Закону.

Частиною 2 ст. 7 цього Закону передбачено, що корисна модель відповідає умовам патентоздатності, якщо вона є новою і промислово придатною.

Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

В обґрунтування промислової непридатності корисної моделі «ІНФОРМАЦІЯ_2», на яку видано патент НОМЕР_2 представник позивача посилався на пояснення головного інженера і конструктора у коментарі ДП НВК «Електровозобудування» про те, що «зачеплення втулки з гайкою ходовою через шліци робить конструкцію механізму зачеплення електростартера (без значних конструктивних змін) непрацездатною», а також на свій висновок про те, що відповідач ОСОБА_1 ніколи не використовував і не використовує технічне рішення механізму зачеплення електростартера із згадуваною відмінною ознакою, оскільки нібито у жодному виробі не реалізував ні до, ні після офіційно встановленої дати подання заявки на цей патент - 15.06.2010 року.

У судовому засіданні відповідач 1 ОСОБА_1, як власник патенту України надав суду пояснення стосовно того, що шліци не передають обертання, лише здійснюють функцію подовжнього руху. Гайку ходову не потрібно переміщати у повздовжньому напрямі, на неї такої функції не покладено.

Крім цього за клопотанням представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про витребування доказів, яке задоволено, судом витребувано у ТОВ «Будівельно-інжинірингове підприємство «Інвеститор» (50007, Україна, Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, вул. Іллічівська, буд. 102, к. 18) копію Договору № 17 від 26.12.2013р. з ТОВ БІП «Інвеститор», копію рахунку № вв-0010 від 12 лютого 2014р., копія додаткової угоди і специфікації №9 до договору №103 від 20.03.2012 з ПАТ «Стахановський завод феросплавів», копію накладної № 44 на продаж електростартерів та інших запчастин ПАТ «Стахановський завод феросплавів», які були надіслані як додаток до листа ТОВ «БІП «Інвестітор», відповідно до якого останнє повідомляє суд, що відповідно до договору, укладеного з ОСОБА_1, у нього було придбано електростартер ПС-У2, який у подальшому було поставлено ПАТ «Стахановський завод феросплавів», яке (товариство) прийняло вказаний електростартер та сплатило за нього кошти у розмірі відповідно до договору. Відповідно до листа ТОВ «Інвестітор» умовою поставки (продажу) електростартеру типу ПС-У2 ПАТ «Стахановський завод феросплавів» була відстрочка платежу за фактом приймання продукції і перевіркою її на відповідність (достовірність нового виробу), комплектність, працездатність та ін. Лише після перевірки всіх згаданих вище якостей продукції, покупцем ПАТ «Стахановський завод феросплавів» підписується видаткова накладна в якій вказано поставлений товар. Відповідно, у разі постачання ТОВ «БІП «Інвеститор» на ПАТ «Стахановський завод феросплавів» непрацездатного, бувшого у використанні чи іншого дефектного товару, приймання зазначеного товару ПАТ «Стахановський завод феросплавів» не проводилося б, а товар було б повернуто. За вказаних обставин директор зазначеного товариства приходить до висновку, що підстави вважати непридатними, непрацездатними, неякісними або дефектними електростартера типу ПС-У2, виготовлені ФОП ОСОБА_1 відсутні.

Зазначений письмовий доказ, що міститься у матеріалах цивільної справи повністю спростовує коментар конструктора ДП НВК «Електровозобудування» за №95-3 від 31.01.2014 року, який взятий позивачем в основу доказування промислової непридатності механізму зачеплення електростартера, на який видано патент України НОМЕР_2.

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У рішенні Конституційного суду України від 01.12.2004 зазначено, що виходячи зі змісту ч.1 ст. 8 Конституції України охоронюваний законом інтерес перебуває під захистом не тільки закону, а й об'єктивного права в цілому, що панує у суспільстві, зокрема, справедливості, оскільки інтерес у вузькому розумінні зумовлюється загальним змістом такого права та є його складовою.

Як зазначено Конституційним судом України, види і зміст охоронюваних законом інтересів, що перебувають у логічно-смисловому зв'язку з поняттям «права» як правило не визначаються у статтях закону, а тому фактично є правоохоронюваними.

Для розуміння поняття охоронюваний законом інтерес важливо врахувати й те, що конфлікт інтересів притаманний не тільки правовим і не правовим інтересам, а й конгломерату власне законних, охоронюваних законом і правом інтересів. Певною конфліктністю характеризуються і охоронювані законом та правом інтереси акціонера і акціонерного товариства, учасника товариства і самого товариства.

Поняття «охоронюваний законом інтерес» у логічно-смисловому зв'язку з поняттям «права» треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних та колективних потреб, які не суперечать Конституції та законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Тобто, необхідними умовами захисту прав та охоронюваних інтересів особи, яка звертається до суду, є їх порушення або невизнання зі сторони іншої особи.

В силу вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

За вказаних обставин суд приходить до висновку, що позивачем не надано доказів на підтвердження факту порушення чи оспорення відповідачем-1 будь-яких законних прав чи охоронюваних інтересів позивача у зв'язку з наданням правової охорони корисним моделям за патентами НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3.

В той же час відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Судом було задоволено клопотання представника відповідача стосовно витребування матеріалів кримінальної справи, порушеної за заявою відповідача-1.

Так, у матеріалах кримінального провадження №0000118 міститься протокол додаткового допиту свідка - ОСОБА_3 від 18.12.2013 року, де на запитання слідчого: «Вам надається для ознайомлення електронні документи які знаходились на «флеш картці пам'яті», яка була вилучена у Вас під час обшуку 19.09.2013, електронні файли в папці «pasport», файл при відкритті якого мається зображення «Електростартер тип ПС и паспорт технико эксплуатационные характеристики ТУ 31.6-....2009», що це за документ, хто його розробив і для чого він Вам був потрібен?» засновник позивача ОСОБА_3 дав відповідь: за період 2009-2011 роки я працював разом з ОСОБА_1 Ми разом займалися розробкою цього документу, і на скільки я пам'ятаю це була зроблена фотографія на мобільний телефон. В той час ми разом розробляли технічну документацію для електростартеру ПС та його подальшого виробництва.

Також у матеріалах кримінального провадження №0000118 міститься протокол додаткового допиту свідка - ОСОБА_3 від 23.12.2013 року, де на запитання слідчого: «Скажіть чи знаєте Ви, що на праві власності за ОСОБА_1 зареєстровані: знак для товарів та послуг, патент на промисловий зразок «ІНФОРМАЦІЯ_3», патент на корисну модель «ІНФОРМАЦІЯ_3», патент на корисну модель ІНФОРМАЦІЯ_1, патент на корисну модель механізм зачеплення електростартеру з 2010 року?» ОСОБА_3 дав відповідь: У розробці документації для отримання патенту на промисловий зразок «ІНФОРМАЦІЯ_3», патенту на корисну модель «ІНФОРМАЦІЯ_3», патенту на корисну модель ІНФОРМАЦІЯ_1, патенту на корисну модель механізм зачеплення електростартеру я приймав безпосередню участь, тому про це знаю. Макет знаку для товарів та послуг ми розробляли разом з ОСОБА_1, а про те що він його зареєстрував я дізнався 19.09.2013 року під час проведення обшуку у НВКФ ТОВ «Глобус». Зазначені протоколи допиту ОСОБА_3 підписані ним особисто та записувалися з його слів.

За вказаних обставин, засновник позивача ОСОБА_3 під час допиту визнав те, що знав про наявність деклараційних патентів України на корисні моделі НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3 з 2010 року, оскільки у розробці документації для отримання цих патентів приймав безпосередню участь.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що трирічний строк позовної давності, у межах якого позивач міг звернутися до суду з вимогою про визнання недійсними оспорюваних патентів сплив 28.12.2013 року.

Позовна заява про визнання недійсними оспорюваних патентів зареєстрована у Солом'янському районному суді міста Києва 16 грудня 2014 року (дати вихідної реєстрації позовної заяви). За таких обставин подана позовна заява є такою, що подана із пропуском строку позовної давності.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

У зв'язку із тим, що суд не знайшов підстав для визнання недійсними деклараційних патентів України на корисні моделі НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3, а отже не підлягає задоволенню і вимога позивача стосовно зобов'язання Державної служби інтелектуальної власності Міністерства освіти і науки України внести зміни до Державного реєстру патентів України про визнання недійсними повністю патентів України на корисні моделі НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3.

З огляду на викладене вище, позовна заява задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 16, 461, 462, 463, 466, 469 ЦК України, статтями 1, 6, 7, 32, 33 Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі», статтями 3, 4, 10, 11, 57-60, 88, 169, 209, 212-215, 218, 223 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя