Справа № 175/3513/16-ц
Провадження № 2/175/1440/16
Р і ш е н н я

І м е н е м У к р а ї н и

25 квітня 2017 року смт. Слобожанське

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Реброва С.О.,

при секретарі Пренко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Сурсько-Литовської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, третя особи Дніпропетровська районна державна нотаріальна контора ГТУЮ в Дніпропетровській області про визнання права власності в порядку спадкування за законом,

в с т а н о в и в :

Сторони та їх представники у судове засідання не зявилися, надавши письмові заяви у яких позов підтримали та визнали у повному обсязі і просили справу розглянути без їхньої участі.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Встановлено, що 01.07.2003 року помер ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії 1-КИ №492768 від 01.07.2003 року, видане Новомиколаївською сільською радою Дніпропетровського району Дніпропетровської області, за актовим записом №11 і останнім місцем реєстрації якого була адреса: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, с. Новомиколаївка, вул. Центральна, буд. №85.

Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно, відповідно до Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 24.09.2013 року №35209689, який виданий Дніпропетровською районною державною нотаріальною конторою, зокрема на житловий будинок №85 по вул. Центральній в с. Новомиколаївка, який належав їй на підставі Договору купівлі-продажу від 26.09.1995 року.

У свою чергу, позивачка ОСОБА_1 є донькою Спадкодавця, що підтверджується Свідоцтвом про народження серії І-КИ, № 495989 від 29.01.1976 року, позивачка ОСОБА_2 є дружиною спадкодавця, що підтверджується Свідоцтвом про одруження серії І-АБ, №038652 від 24.01.1969 року.

Як встановлено у судовому засіданні, померлим за життя заповіт не складався, у звязку з чим відкрилося спадкування за законом, з урахуванням чого, позивачі належать до спадкоємців першої черги, а отже мають право на спадщину за законом.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, позивачі на момент смерті спадкодавця проживали разом з ним, що підтверджується довідкою №632 від 05.09.2013 року, яка видана Виконкомом Новомиколаївської сільської ради, Дніпропетровського району Дніпропетровської області та протягом шестимісячного строку з моменту відкриття спадщини не заявили про відмову від неї, тому вони вважаються такими, що фактично прийняли спадщину, що відповідає вимогам ст.ст.1268 та 1270 ЦК України.

Після чого, 08.11.2013 року позивачі, з метою одержання Свідоцтва про право на спадщину за законом, звернулись до Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори, на підставі чого Державним нотаріусом було заведено спадкову справу № 447/2013, проте нотаріус відмовила у видачі відповідного свідоцтва, оскільки не підтверджується факт реєстрації спадкового майна в органах БТІ, згідно Постанови №3481/02-31 від 08.11.2013 року.

Як встановлено судом, спадкодавцем за життя не було зареєстровано спадкове миймо у Бюро технічної інвентаризації, оскільки на момент укладання Договору купівлі-продажу спадкового майна діяла «Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP від 31.01.1966 року», відповідно до якої ОСОБА_3 не був зобов'язаний реєструвати спадкове майно в органах БТІ.

Відповідно до ст. ст. 1216, 1217 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) та спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1222 Цивільного кодексу України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1223 Цивільного кодексу України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 1270 Цивільного кодексу України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у відкритті провадження у справі.

Відповідно до ст. ч. 2 ст. 1225 Цивільного кодексу України, до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені.

Відповідно до ч.4 ст. 334 Цивільного Кодексу України, право власності виникає з моменту державної реєстрації права власності у відповідних органах, що здійснюють таку реєстрацію.

Згідно Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та Постанови Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року за №868 «Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно» нотаріус проводить державну реєстрацію прав: реєстрація яких проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, обєктом незавершеного будівництва (нотаріус, яким вчиняється дія); у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, обєктом незавершеного будівництва (нотаріус, яким вчинено таку дію) на підставі заяви про державну реєстрацію прав власності, поданої власником.

Відповідно до ст.ст. 182, 210 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відповідно до ст. 346 ЦК України однією з підстав припинення права власності є смерть власника.

Відповідно до рекомендацій Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ про спадкування (лист №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року) Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затверджена заступником міністра комунального господарства Української PCP 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року №56, Тимчасового положення про порядок реєстрації права власності на нерухоме майно . затверджене наказом Мінюста від 07 лютого 2002 року. Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, спору, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності Цивільного кодексу України 2004 року. Відповідно до п.3.2 вищезазначеного листа по об'єктах, що збудовані до 05 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови КМУ від 05 серпня 1992 року №449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі). Виходячи зі змісту наведених нормативних актів, громадяни, які збудували житлові будинки до 05 серпня 1992 року, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлювальні документи на будинок, навіть якщо споруджено самовільно. За наявності доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 05 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи.

Відповідно до ст. 25 ЦК України правоздатність особи (здатність мати права та обов'язки) припиняється в момент її смерті.

Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов'язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Враховуючи, що до Позивачки перейшли права власності на житловий будинок, проте вона не має можливості оформити законодавчі документи у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів у спадкодавця.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права судом.

Пунктом 2 ст. 1274 ЦК України передбачено, що спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги.

Оскільки в судовому засіданні встановлено факт наявності спадкових прав позивачів на вищезазначене спадкове майно, а їх позовні вимоги не суперечать чинному законодавству і не порушують прав третіх осіб, суд приходить до висновку про задоволення позову у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 212, 215, 214, ЦПК України, ст.ст. 16, 1216, 1218, 1222, 1261, 1268-1270, 1274 ЦК України, суд -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Сурсько-Литовської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, третя особи Дніпропетровська районна державна нотаріальна контора ГТУЮ в Дніпропетровській області про визнання права власності в порядку спадкування за законом задовольнити у повному обсязі.

Визнати за ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, паспорт серії АК №937337, виданого Дніпропетровським РВ УМВС України в Дніпропетровській області 23.05.2000 року, ідентифікаційний податковий номер НОМЕР_1), право власності на 1/2 житлового будинку №85 по вул. Центральній в с. Новомиколаївка, Дніпропетровського району, Дніпропетровської області, загальною площею 44,9 кв.м, з яких загальна площа житлових кв. становить 28,8 кв.м, житлова площа - 17,5 кв.м, допоміжна 11,3 кв.м, а також площа додаткових приміщень 15,1 кв.м, та який складається з: 1 кухні, площею 11,3 кв.м; 2 - кімнати, площею 17,5 кв.м; І - комори, площею 6,6 кв.м; ІІ сіни, площею 3,9 кв.м; ІІІ сіни, площею 5,1 кв.м; ІV комори, площею 1,5 кв.м; а також господарські будівлі і споруди: а веранда, площею 19,8 кв.м; Б літ. кухня, площею 15,3 кв.м; В баня, площею 8,9 кв.м; Г сарай, площею 12,1 кв.м; Д вбиральня, площа 1,0 кв.м; Е погріб, площею 3,4 кв.м; Ж погріб, площею 5,0 кв.м; №1 хвіртка, площею М2; №2 паркан, площею М2, в порядку спадкування за законом, після смерті ОСОБА_3, померлого 01.07.2003 року.

Визнати за ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_3, паспорт серії АМ №995066, виданого Дніпропетровським РВ УМВС України в Дніпропетровській області 18.02.2003 року, ідентифікаційний податковий номер НОМЕР_2), право власності на 1/2 житлового будинку №85 по вул. Центральній в с. Новомиколаївка, Дніпропетровського району, Дніпропетровської області, загальною площею 44,9 кв.м, з яких загальна площа житлових кв. становить 28,8 кв.м, житлова площа - 17,5 кв.м, допоміжна 11,3 кв.м, а також площа додаткових приміщень 15,1 кв.м, та який складається з: 1 кухні, площею 11,3 кв.м; 2 - кімнати, площею 17,5 кв.м; І - комори, площею 6,6 кв.м; ІІ сіни, площею 3,9 кв.м; ІІІ сіни, площею 5,1 кв.м; ІV комори, площею 1,5 кв.м; а також господарські будівлі і споруди: а веранда, площею 19,8 кв.м; Б літ. кухня, площею 15,3 кв.м; В баня, площею 8,9 кв.м; Г сарай, площею 12,1 кв.м; Д вбиральня, площа 1,0 кв.м; Е погріб, площею 3,4 кв.м; Ж погріб, площею 5,0 кв.м; №1 хвіртка, площею М2; №2 паркан, площею М2, в порядку спадкування за законом, після смерті ОСОБА_3, померлого 01.07.2003 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Дніпропетровської області через Дніпропетровський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя С.О. Ребров