Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
ЄУН 310/7618/16Головуючий у 1-й інстанції Черткова Н.І.
Пр. № 22-ц/778/507/17Суддя-доповідач Гончар М.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого судді Гончар М.С.

суддів Дашковської А.В., Кримської О.М.

за участі секретаря Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міністерства інфраструктури України на ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 08 листопада 2016 року про забезпечення позову

у справі за позовом ОСОБА_3 до Міністерства інфраструктури України, третя особа: Державне підприємство «Бердянський морський торговельний порт» (надалі - ДП «БМТП») про визнання трудового договору укладеним на невизначений строк

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 звернувся до суду першої інстанції з вищезазначеним позовом до відповідача, в якому просив визнати здійснення ним за наказом Міністра інфраструктури України № 192-О від 10.10.2014 року з 16 грудня 2014 року по теперішній час трудових обов'язків керівника ДП «БМТП» за безстроковим трудовим договором (а.в.м. 1-4).

Разом із позовною заявою позивач подав суду першої інстанції заяву про забезпечення позову (а.в.м. 6-7), в якій просив суд заборонити відповідачу - Міністерству інфраструктури України вчиняти будь-які дії та приймати управлінські рішення по відношенню до ОСОБА_3, пов'язані зі звільненням з роботи або з відстороненням від виконання обов'язків директора ДП «БМТП».

Ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 08 листопада 2016 року (а.в.м. 9) заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову у цій справі задоволено.

Заборонено відповідачу - Міністерству інфраструктури України вчиняти будь-які дії та приймати управлінські рішення по відношенню до ОСОБА_3, пов'язані зі звільненням з роботи або з відстороненням від виконання обов'язків директора ДП «БМТП».

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм процесуального права судом першої інстанції при її постановленні, Міністерство інфраструктури України у своїй апеляційній скарзі (а.в.м.11-16) просило ухвалу суду першої інстанції скасувати, постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання ОСОБА_3 про забезпечення позову відмовити.

Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито (а.в.м.43), справу призначено до апеляційного розгляду (а.в.м.46).

Позивач ОСОБА_3 (а.с.м. 51-53) та третя особа - ДП «БМТП» (а.в.м.54-111) подали апеляційному суду поштою письмові заперечення на вищезазначену апеляційну скаргу відповідача.

У судове засідання 02 лютого 2017 року належним чином повідомлений апеляційним судом про час і місце розгляду цієї справи (а. в.м. 49) позивач ОСОБА_3 не з'явився, про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістив, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавав.

При цьому, позивач ОСОБА_3 у своїх письмових запереченнях на апеляційну скаргу відповідача (а.в.м. 52) просив апеляційний суд розгляд апеляційної скарги провести без його участі.

При вищевикладених обставинах, на підставі ст. 305 ч. 2 ЦПК України колегія суддів апеляційного суду ухвалила клопотання ОСОБА_3 задовольнити, розглядати дану справу у даному судовому засіданні за відсутністю останнього за присутністю представника відповідача - Міністерства інфраструктури України за довіреністю (а.в.м. 112) Трусова С.В. та представника третьої особи - ДП «БМТП» за довіреністю (а.в.м. 113) Мастерова О.В.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши виділені судом першої інстанції із справи матеріали, необхідні апеляційному суду для розгляду апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга відповідача Міністерства інфраструктури України підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із п. 2 ч. 2 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Відповідно до ст. 312 ч. 1 п. 2 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу суду першої інстанції і постановляє ухвалу з цього питання, якщо воно було вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права.

Встановлено, що задовольняючи заяву позивача ОСОБА_3 про забезпечення позову у цій справі (а.в.м. 6-7), суд першої інстанції керувався ст. ст. 151-153 ЦПК України та виходив із обґрунтованості цієї заяви позивача та вважав, що є підстави припускати, що невжиття заходів забезпечення позову може зробити неможливим виконання рішення суду.

Проте з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна з огляду на наступне.

Дійсно в силу вимог ст. 151 ч. 1 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду (ст. 151 ч. 3 ЦПК України).

Встановлено, що ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 08 листопада 2016 року (а.в.м. 8) провадження у цій справі за вищезазначеним позовом позивача відкрито.

Згідно із ст. 152 ч. 1 п. 2 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

За змістом п. 4 постанови Пленуму ВСУ від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову: «Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів…»

При вищевикладених обставинах, колегією суддів апеляційного суду встановлено, що такий вид забезпечення позову позивача у цій справі, як заборона відповідачу - Міністерству інфраструктури України вчиняти будь-які дії та приймати управлінські рішення по відношенню до ОСОБА_3, пов'язані зі звільненням з роботи або з відстороненням від виконання обов'язків директора ДП «БМТП» не є співмірним із заявленими позивачем ОСОБА_3 у цій справі позовними вимогами до Міністерства інфраструктури України про визнання здійснення ним за наказом Міністра інфраструктури України № 192-О від 10.10.2014 року з 16 грудня 2014 року по теперішній час трудових обов'язків керівника ДП «БМТП» за безстроковим трудовим договором (а.в.м. 1-4).

Крім того, вжиті судом першої інстанції заходи забезпечення позову позивача у цій справі не зовсім узгоджуються із видами забезпечення позову, передбаченим ст. 152 ЦПК України, є втручанням у виключну компетенцію відповідача Міністерства інфраструктури України та перешкоджають останньому здійснювати його повноваження, передбачені чинним законодавством, у тому числі Положенням про це Міністерство, затверджене постановою КМУ від 30.06.2015 року № 460, та розпорядженням КМУ № 265-р від 21.03.2011 року, згідно із яким ДП «БМТП» відноситься до сфери управління Міністерства інфраструктури України.

Також припущеннями суду першої інстанції є те, що невжиття заходів забезпечення позову у цій справі у вигляді заборони відповідачу - Міністерству інфраструктури України вчиняти будь-які дії та приймати управлінські рішення по відношенню до ОСОБА_3, пов'язані зі звільненням з роботи або з відстороненням від виконання обов'язків директора ДП «БМТП» зробить неможливим виконання можливого рішення суду першої інстанції про задоволення позову позивача у цій справі, а саме: про визнання здійснення ОСОБА_3 за наказом Міністра інфраструктури України № 192-О від 10.10.2014 року з 16 грудня 2014 року по теперішній час трудових обов'язків керівника ДП «БМТП» за безстроковим трудовим договором.

В силу вимог ст. 303 ч. 1 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді в першій інстанції.

При вищевикладених обставинах, доводи відповідача Міністерства інфраструктури України, як особи, яка подала апеляційну скаргу, ґрунтуються на цивільному процесуальному законі, а ухвала суду першої інстанції - постановлена з порушенням норм цивільного процесуального права, є незаконною та необґрунтованою, а тому підлягає скасуванню на підставі ст. 312 ч. 1 п. 2 ЦПК України із постановленням судом апеляційної інстанції нової ухвали, якою у задоволенні заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову у цій справі слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 307, 312, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Міністерства інфраструктури України задовольнити.

Ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 08 листопада 2016 року про забезпечення позову у цій справі скасувати.

Постановити нову ухвалу.

У задоволенні заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову у цій справі відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Дашковська А.В.Кримська О.М.