Справа № 263/1827/17
Провадження № 2/263/899/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2017 року м. Маріуполь

Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Музики О.М.,

при секретарі Єрмоленка Р.С.,

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

представника відповідача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, третя особа - Служба у справах дітей Жовтневої районної адміністрації Маріупольської міської ради, про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2017 року ОСОБА_5 звернулася до суду з указаним позовом, в якому просила позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно малолітнього ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

На обґрунтування вимог ОСОБА_5 посилається на те, що 08 жовтня 2010 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 укладений шлюб, про що Відділом реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції у м. Донецьк зроблений актовий запис № 503.

Рішенням Ленінського районного суду м. Донецька від 11 вересня 2012 року шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 розірвано.

Під час шлюбу у ОСОБА_5 та ОСОБА_3 народився син - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, про що був зроблений відповідний актовий запис від 15 квітня 2011 року № 292 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції у м. Донецьку.

Відповідач з дитиною не спілкується майже із дня її народження, матеріально не допомагає, не приймає участі у моральному, духовному та фізичному вихованні дитини. ОСОБА_5 01 грудня 2016 року звернулася до Жовтневого районного суду м. Маріуполя із позовною заявою про стягнення аліментів. 22 березня 2016 року ухвалено рішення, яким стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 аліменти у розмірі ? частини з усіх видів його заробітку щомісячно, починаючи з 01 лютого 2016 року. Листом Жовтневого відділу ДВС м. Маріуполя від 02 вересня 2016 року № 11315 позивача повідомлено, що боржник за виконавчим провадженням № 50913782 до державного виконавця на його виклики не з'являвся, перешкоджає виконанню судового рішення. ОСОБА_5 звернулася з приводу порушення кримінального провадження за ознаками ст. 164 КК України відносно ОСОБА_3 у зв'язку з несплатою аліментів. Посилаючись на указані обставини, позивач просила позовні вимоги задовольнити.

У судовому засіданні позивач та її представник ОСОБА_8 позовні вимоги підтримали у повному обсязі, наполягали на їх задоволенні.

Відповідач та його представник ОСОБА_4 у судовому засіданні проти задоволення позовних вимоги заперечували, просили відмовити в їх задоволенні, оскільки обставини, на які посилається позивач та її представник не можуть бути підставами доля позбавлення відповідача батьківських прав, таке є крайньою мірою. У той же час, позивач сама створює умови, за яких відповідач не може приймати участь у вихованні дитини. Вона проживає на території м. Донецька, яка на теперішній час не підконтрольна Україні.

Суд, вирішуючи питання, передбачені ст. ст. 10, 214 ЦПК України, виходить з такого.

Судом установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у ОСОБА_5 та ОСОБА_3 народився син - ОСОБА_7, про що 15 квітня 2011 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції у м. Донецьку у Книзі реєстрації народжень зроблено актовий запис № 292.

Рішенням Ленінського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 11 вересня 2012 року шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 розірвано.

Заочним рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 22 березня 2016 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 стягнуто аліменти на неповнолітню дитину - ОСОБА_7. ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ? частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, прочинаючи з 01 лютого 2016 року до досягнення дитиною повноліття.

На виконання указаного рішення 14 квітня 2016 року видано виконавчий лист.

Листом Жовтневий відділ ДВС м. Маріуполь від 02 вересня 2016 року № 11315 на звернення представника ОСОБА_5 - ОСОБА_2 - повідомлено, що на виклик боржник ОСОБА_3 не з'являється. Згідно з довідками Пенсійного фонду України та ДПС України інформація про останнє місце роботи, отримання пенсії, наявність рахунків - відсутня. З метою забезпечення виконання рішення суду державним виконавцем накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику. Роз'яснено право звернення із заявою про притягнення боржника до кримінальної відповідальності, передбаченої ст. 164 КК України.

13 вересня 2016 року ОСОБА_5 до Жовтневого ВДВС м. Маріуполя подано заяву про притягнення ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності за ст. 164 КК України.

Як вбачається з висновку від 17 березня 2017 року № 05/234-5 органу опіки та піклування Центральної районної адміністрації Маріупольської міської ради, такий, керуючись ст. ст. 19, 164 СК України та інтересами дитини, враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини від 09 березня 2017 року, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на особу, яка не виконує батьківських обов'язків, вважає на теперішній час недоцільним позбавлення батьківських права ОСОБА_3 відносно малолітнього ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, та пропонує залишити питання на розсуд суду.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Крім того, ст. 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки не піклуються про дитину.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Пленум Верховного Суду України в п. 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Якщо позов про позбавлення батьківських прав заявлений із декількох підстав, суди повинні перевіряти та обґрунтовувати в рішенні кожну з них.

Крім того, слід враховувати той факт, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Так, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57, 60 ЦПК України.

У цьому випадку особа, яка подала позов про позбавлення батьківських прав із підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, повинна довести, що батьки (один із батьків) ухиляються від виконання своїх обов'язків з виховання дитини. У свою чергу батьки (один із батьків) мають довести, що вони належним чином виконують свої батьківські обов'язки.

Відповідач, заперечуючи проти позову, крім іншого посилався на те, що позивач перешкоджає йому зустрічатися з дитиною, від виконання своїх батьківських обов'язків він не ухилявся, позивач проживає у м. Донецьку, а він у м. Маріуполь, у нього відсутня можливість здійснювати проїзд на територію, яка не підконтрольна Україні, у той же час він постійно надавав позивачу згоду на виїзд дитини за кордон та за межі Донецької області, коли офіційно працював, то надав допомогу на утримання дитини, на теперішній час не працює, однак після влаштування на роботу буде здійснювати дії на погашення заборгованості за аліментами та їх сплачувати згідно рішення суду, він любить дитину та ніколи від неї не відмовлявся.

У той же час, позивачем та її представником не зазначено, які безспірні докази свідчать про ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків щодо виховання дитини, у чому полягає винна поведінка відповідача у свідомому нехтуванні своїми обов'язками, чи є незабезпечення необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, чи негативно це впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не навели достатніх обставин, які б свідчили про необхідність застосування до відповідача такого крайнього заходу впливу на нього як позбавлення батьківських прав.

Таким чином, з урахуванням поданих сторонами доказів, висновку органу опіки та піклування, який вважав недоцільним позбавлення батьківських прав відповідача, слід дійти висновку, за відсутності належних доказів ухилення відповідача, він хоча і неналежно виконує свої обов'язки по вихованню сина, чому є і об'єктивні причини - місцем проживання останнього є м. Маріуполь, а позивача - м. Донецьк, яке не підконтрольне Україні, суд з огляду на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, не знаходить підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України для задоволення цих вимог.

Керуючись ст. 164 СК України, ст. ст. 10, 11, 59, 60, 174, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_3, третя особа - Служба у справах дітей Жовтневої районної адміністрації Маріупольської міської ради, про позбавлення батьківських прав, - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Донецької області через Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участі у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: О.М. Музика