Провадження № 2/235/57/17
Справа № 235/6300/16-ц
1 лютого 2017 року м. Покровськ
Красноармійський міськрайонний суд Донецької області
у складі: головуючого - судді Назаренко Г.В.
при секретарі Муханової В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, -
Публічне акціонерне товариство «Укрзалізниця» (далі - ПАТ «Укрзалізниця») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що вагон № 66689233 прибув на станцію Гродівка 02.10.2015р. о 7 годині 15 хвилин, де був завантажений, відправився у складі потягу № 3681 о 22 годині 33 хвилини 07.10.2015р.
На станцію Красноармійськ вагон № 66689233 прибув 07.10.2015р. о 23 годині 02 хвилини.
При огляді вагону 13.10.2015р. була виявлена несправність запірного люка, про що було виписано повідомлення форми ВУ-23.
15.10.2015р. о 1 годині 00 хвилин вагон було подано для усунення технічної несправності. Вийшов з ремонту 15.10.2015р. о 3 годині 00 хвилин, після чого був відправлений на станцію призначення потягом № 3165 у технічно справному стані.
Згідно п.3.1 Додатку 2 до Порядку оформлення розслідування та обліку не збережених вантажів, затвердженого наказом № 306-Ц від 21.09.2005р., на службу вагонного господарства відносяться випадки незбереження перевезень вантажів, що виникли через технічну несправність і неякісну підготовку вагонів для перевезення вантажів.
25.08.2016р. протоколом оперативного розбору при начальнику структурного підрозділу «Волновахське вагонне депо» було встановлено, що 02.10.2015р. та 07.10.2015р. технічне обслуговування вагону № 66689233 проводив оглядач вагонів пункту технічного обслуговування Гродівка структурного підрозділу «Волновахське вагонне депо» ОСОБА_1, який в порушення вимог п.4.1.1 Інструкції з технічного обслуговування вагонів і експлуатації ЦВ-0043 та розділу 1.1 Правил технічної експлуатації залізниць України, що затверджені наказом Міністерства транспорту України від 20.12.1996р. № 411 та зареєстровані в Міністерстві юстиції України 25.02.1997р. за № 50/1854, провів неякісне технічне обслуговування вагону № 66689233, що призвело до незбереження збереження вантажу.
Позивач про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, його представник в судове засідання не з'явився, надав заяву, в якій підтримав позовні вимоги, просив справу розглянути за його відсутності, не заперечував проти заочного розгляду справи.
Відповідач про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, в судове засідання не з'явився, не надав заяву про розгляд справи за його відсутності.
Відповідно до положень ст.224 ЦПК України по справі ухвалено заочне рішення на підставі наявних в ній доказів.
Дослідивши письмові докази, суд вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити повністю з наступних підстав.
Судом встановлені такі обставини та відповідні ним правовідносини.
ОСОБА_1 працював в якості оглядача вагонів 3 розряду пункту технічного обслуговування вагонів станції Красноармійськ позакласна вагонного депо «Волноваха» Державного підприємства «Донецька залізниця», оглядача вагонів 4 розряду пункту технічного обслуговування вагонів станції Гродівка 1 класу з 19 серпня 2014 року (наказ № 200/ос від 18.08.2014р.) по 12 серпня 2016 року, звільнений у зв'язку з переїздом до іншої місцевості за ст.38 КЗпП України. (наказ № 135/ос від 11.08.2016р.).
Згідно ст.130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків (ч.1).
При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством (ч.2).
За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності.
Відповідно до ст.132 КЗпП України за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві.
Статтею 133 КЗпП України передбачені випадки обмеженої матеріальної відповідальності працівників. Так, у відповідності з законодавством обмежену матеріальну відповідальність несуть: 1) працівники - за зіпсуття або знищення через недбалість матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в том ислі при їх виготовленні, - у розмірі заподіяної з їх вини шкоди, але не більше свого мереднього місячного заробітку. В такому ж розмірі працівники несуть матеріальну відповідальність за зіпсуття або знищення через недбалість інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування; 2) керівники підприємств, установ, організацій та їх заступники, а також керівники структурних підрозділів на підприємствах, в установах, організаціях та їх заступники - у розмірі заподіяної з їх вини шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку, якщо шкоду підприємству, установі, організації заподіяно зайвими грошовими виплатами працівникам, неправильною постановкою обліку і зберігання матеріальних, грошових чи культурних цінностей, невжиттям необхідних заходів до запобігання простоям.
Також, положеннями ст.134 КЗпП України зазначено, що відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли:
1) між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей;
2) майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами;
3) шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку;
4) шкоди завдано працівником, який був у нетверезому стані;
5) шкоди завдано недостачею, умисним знищенням або умисним зіпсуттям матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, а також інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування;
6) відповідно до законодавства на працівника покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків;
7) шкоди завдано не при виконанні трудових обов'язків;
8) службова особа, винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу;
9) керівник підприємства, установи, організації всіх форм власності, винний у несвоєчасній виплаті заробітної плати понад один місяць, що призвело до виплати компенсацій за порушення строків її виплати, і за умови, що Державний бюджет України та місцеві бюджети, юридичні особи державної форми власності не мають заборгованості перед цим підприємством.
Отже, трудовим законодавством, що гарантує при покладенні на працівників матеріальної відповідальності за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації, передбачено наявність чотирьох складових для настання матеріальної відповідальності працівника: протиправне діяння (бездіяльність) працівника, настання матеріальної шкоди, причинний зв'язок між діянням (бездіяльністю) та настанням матеріальної шкоди та вина в цьому працівникам.
Згідно копії робочої інструкції на оглядача вагонів 4-горозряду Волновахського вагонного депо оглядач вагонів несе відповідальність за своєчасне, якісне виконання огляду вагонів, яке повинно забезпечити безаварійне слідування потягів по гарантійній дільниці, за збереження вагонного парку, за правильне оформлення необхідної документації за наслідками огляду та ремонту рухомого складу, за виконання вимог охорони праці як особисто, так і підлеглих йому працівників.
Згідно повідомлення структурного підрозділу «Волновахське вагонне депо» Регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» від 01.02.2017р. № 01/156 з ОСОБА_1 не укладався договір повної матеріальної відповідальності, а також не мали місце випадки, перелічені у статті 134 КЗпП України, що покладають на працівника повну матеріальну відповідальність. Отже, ОСОБА_1 не є суб'єктом повної матеріальної відповідальності в розумінні ст.134 КЗпП України.
Частина 1 статті 60 ЦПК України зобов'язує кожну сторону довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
В судовому засіданні позивачем не було доведено, що матеріальна шкода заподіяна йому внаслідок винних дій чи бездіяльності відповідача, у зв'язку з чим у задоволенні позову необхідно відмовити повністю.
Навпаки, п.3.1 Додатку 2 до Порядку оформлення, розслідування та обліку не збережених перевезень вантажів, затвердженого Наказом Укрзалізниці 21.09.2005р. № 306-Ц, саме на службу вагонного господарства відносяться випадки незбережених перевезень вантажів, якщо не буде доведено, що незбереженості сталися з інших причин - ті, що виникли через технічну несправність і неякісну підготовку вагонів для перевезення вантажів, якщо вони пред'являлися до технічного огляду перед завантаженням.
Відповідно до положень ст.88 ЦПК України у зв'язку з відмовою у задоволенні позову понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору відшкодуванню не підлягають.
Відповідно до ст.ст.130-134 КЗпП України, керуючись ст.ст.15, 60, 88, 213-215, 224 ЦПК України, суд, -
У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди відмовити повністю.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Донецької області через Красноармійський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Вступна та резолютивна частини проголошені негайно після проголошення судового розгляду 1 лютого 2017 року, повний текст рішення суду виготовлений 6 лютого 2017 року.

Суддя Г.В. Назаренко