СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 2/759/1843/17
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2017 року м. Київ

Суддя Святошинського районного суду міста Києва Войтенко Ю.В., розглянувши матеріалами цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу,-

В С ТА Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу. Позовну заяву в провадження головуючого судді було передано 16.12.2016 року.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 30 грудня 2016 року вищевказану скаргу залишено без руху та надано п'ятиденний строк для усунення недоліків, з підстав порушення вимог ст. 119, 120 ЦПК України.

10 січня 2017 року копію ухвали було направлено позивачу на адресу вказаною у заяві, проте направлену кореспонденцію позивачу не було вручено, оскільки лист повернувся на адресу суду із відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання».

Таким чином, станом на 31 березня 2017 року зазначені в ухвалі суду недоліки не усунуті, позивач до суду не з'явився та не цікавився результатами розгляду справи.

Частиною 1 ст. 77 ЦПК України передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь - який позов, що стосується його цивільних прав і обов'язків. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Разом з тим, такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Також Європейський суд з прав людини зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним ( Рішення Суду у справі " Жоффре де ля Прадель проти Франції " від 16 грудня 1992 року).

Відповідно до п.1 ч.3 ст. 108 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху.

Оскільки позивачем не виконані вимоги ухвали суду про усунення недоліків, тому позовну заяву разом із додатками необхідно повернути останньому і вважати її неподаною.

Керуючись ст.ст. 106, 108, 186 КАС України,-

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу - вважати не поданим та повернути позивачу.

Копію ухвали про повернення позовної заяви надіслати позивачу разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Святошинський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Ю.В. Войтенко