У х в а л а

іменем україни

25 січня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Маляренка А.В.,Леванчука А.О.,Ступак О.В.

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» про захист порушених прав споживача та визнання окремого положення договору банківського дебетового карткового рахунку недійсним, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Яворівського районного суду Львівської області від 07 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 25 серпня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року позивач звернувся із позовом до ПАТ КБ «Приватбанк» в якому просить визнати окремі положення договору банківського дебетового карткового рахунку недійсним, а саме: п.1.1.2.1.9: «У разі виникнення заборгованості держателя по картковому рахунку в результаті курсової різниці, технічних помилок у роботі обладнання та в інших випадках Клієнт зобов'язується погасити заборгованість протягом 30 днів з моменту її виникнення» який є невід'ємною частиною договору банківського дебетового карткового рахунку, укладеного між ОСОБА_4 та ПАТ КБ «Приватбанк», недійсним з моменту укладення договору».

Зазначив, що в січні 2015 року співробітниками відповідача в телефонному режимі йому було повідомлено про наявність заборгованості перед банком в сумі 286 086,43 грн та необхідність її погашення. Наявність даної заборгованості він також виявив на своїй інтернет-сторінці «Приват24». В період грудня 2014 року по його картці було здійснено ряд транзакцій, покладено певну суму коштів, які були зняті в іноземній валюті в банкоматах на території Республіки Польща по місцевому курсу валюти. За результатами проведених операцій на рахунку дебетової карточки залишався залишок коштів і ніякого кредиту не було. Згодом за рішенням відповідача було змінено курс валюти. У січні-лютому 2015 року нараховано заборгованість в сумі 286 086, 43 гривень та заявлено вимогу про її погашення на підставі п.1.1.2.1.9 договору. Положення цього пункту порушує його права та законні інтереси, не відповідає законодавству України, зокрема законодавству про захист прав споживачів. За чинним законодавством функціонування комп'ютерних систем, в тому числі встановлення курсу валют до гривні у банкоматах, відноситься до компетенції відповідальності банків. Позивач не може нести відповідальність за неналежну роботу як комп'ютерних систем банку, так і його співробітників, відшкодовувати нанесену їхніми діями (бездіяльністю) шкоду, оскільки відсутня його вина в її заподіянні. Також законодавством та нормативно-правовими актами Національного банку України не передбачено можливість зміни валютного курсу, який було встановлено на час проведення операцій через значний період часу. Він не є боржником, оскільки письмово не укладав зобов'язання щодо отримання та погашення овердрафту або іншого виду кредиту, не погоджував умови щодо його розміру, строків, процентів тощо. Тому положення п.1.1.2.1.9 договору є такими, що не відповідають законодавству України, а також є несправедливими, оскільки фактично передбачають перекладання на позивача майнову відповідальність за недоліки в роботі відповідача, що свідчить про істотний дисбаланс договірних прав і обов'язків на його шкоду.

Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 7 червня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 25 серпня 2016 року у задоволені позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення яким задовольнити позовні вимоги, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-УІІІ «Про судоустрій статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що оспорюваний пункт договору банківського дебетового карткового рахунку в момент укладення не суперечив вимогам законодавства, в зв'язку з чим, законні права та інтереси позивача не порушені.

Згідно зі ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Пунктом 1.1.2.1.9 Умов та Правил надання банківських послуг, які становлять невід'ємну частину договору, який позивач просить визнати недійсним, передбачено, що у разі виникнення заборгованості держателя по картковому рахунку в результаті курсової різниці, технічних помилок у роботі обладнання та в інших випадках, клієнт зобов'язується погасити заборгованість протягом 30 днів з моменту її виникнення.

Із змісту підписаного ОСОБА_4 договору банківського дебетового карткового рахунку від 29 грудня 2010 року вбачається, при його укладенні він погодився, що подана ним анкета-заява разом з пам'яткою клієнта, умовами і правилами надання банківських послуг, а також тарифами, складають між сторонами договір про надання банківських послуг. Крім цього, в тексті заяви міститься відмітка про ознайомлення позивача з умовами та правилами надання банківських послуг.

За таких обставин суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відсутність підстав для визнання правочину таким, що укладений з порушенням ч. 4 ст. 203 ЦК України, оскільки на момент укладення договору банківського дебетового карткового рахунку від 29 грудня 2010 року сторонами договору було дотримано передбачені ст. 207 ЦК України вимоги щодо письмової форми правочину.

Суд першої інстанції вірно відмовив у задоволенні позову про визнання недійсним п. 1.1.2.1.9 договору з підстав, передбачених ч.1 ст. 203 ЦК України, невідповідності його іншим законодавчим актам, а саме положенням Закону України "Про захист прав споживачів", зокрема, ст. 18 цього Закону.

Висновки судів відповідають обставинам справи та ґрунтуються на доказах, яким дана правильна оцінка.

Зі змісту рішення судів і доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що скарга є необґрунтованою і наведені у ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає вимогам ст. 335 ЦПК України, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Яворівського районного суду Львівської області від 07 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 25 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

А.В. Маляренко А.О. Леванчук О.В. Ступак