АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 лютого 2017 року колегія суддів Судової палати в цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі :

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Соколової В.В.

при секретарі - Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача Казенного підприємства «Державний гастрольно-концертний центр України» Топчия Олександра Вікторовича на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 01 квітня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до Казенного підприємства «Державний гастрольно-концертний центр України» про стягнення середнього заробітку за весь час затримки виплати, -

в с т а н о в и л а :

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 01 квітня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_5 до Казенного підприємства «Державний гастрольно-концертний центр України» про стягнення середнього заробітку за весь час затримки виплати задоволено.

Стягнуто з Казенного підприємства «Державний гастрольно-концертний центр України» на користь ОСОБА_5 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 64 543,26 грн..

Стягнуто з Казенного підприємства «Державний гастрольно-концертний центр України» в дохід держави судовий збір в розмірі 1217,48 грн..

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 10 червня 2016 року в задоволенні заяви представника відповідача Казенного підприємства «Державний гастрольно-концертний центр України» Топчия Олександра Вікторовича про перегляд заочного рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 01 квітня 2016 року відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник відповідача Казенного підприємства «Державний гастрольно-концертний центр України» Топчий Олександр Вікторович подав апеляційну скаргу, в якій просив заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 01 квітня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що оскаржуване рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, є незаконним і необґрунтованим. Суд першої інстанції безпідставно послався на те, що представником позивача було подано заяву про розгляд справи у його відсутність, так як дана заява не подавалася у передбачений законодавством спосіб, а саме не була зареєстрована через канцелярію суду із присвоєнням їй відповідного вхідного номеру, а тому не повинна була прийматися до уваги судом. Поза увагою суду лишилося те, що відповідач Казенне підприємство «Державний гастрольно- концертний центр України» не фінансується за рахунок бюджетних коштів, а отримує їх виключно від головного розпорядника Міністерства культури України для цілей, що встановлені бюджетними програмами. Оскільки до передбачених видів цільового використання коштів не відноситься фінансування фонду заробітної плати, відповідач не може витрачати бюджетні кошти на погашення заборгованості по заробітній платі. Вказане буде свідчити про нецільове використання коштів та порушення умов Бюджетного кодексу України, а тому вина підприємства в невиплаті заробітної плати відсутня. Посилався на те, що ОСОБА_5 вже скористалася своїм правом на судовий захист, на її користь іншим судовим рішенням було стягнуто заборгованість по виплаті заробітної плати та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, який більш ніж в п'ять разів перевищує розмір фактичної заборгованості. Суд не надав належної оцінки посиланням представника відповідача на те, що розмір заборгованості по заробітній платі ОСОБА_5 в дійсності є меншим ніж той, що стягнутий за рішенням суду, не дослідив виписки по казначейському рахунку відповідача та не обґрунтував своїх висновків про те, що строк прострочення виконання рішення суду про виплату заборгованості з заробітної плати становить 213 робочих днів. Розглядаючи справу у відсутність представника Казенного підприємства «Державний гастрольно - концертний центр України» та, відмовляючи в перегляді оскаржуваного заочного рішення суду, суд першої інстанції позбавив відповідача можливості подати важливі для судового розгляду докази.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_5ОСОБА_4 проти доводів апеляційної скарги заперечував, вважав їх безпідставними, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник відповідача Казенного підприємства «Державний гастрольно - концертний центр України» в судове засідання в п»ятий раз не з»явився, про день та час слухання справи апеляційним судом повідомлявся у встановленому законом порядку, а тому, колегія суддів вважає можливим розгляд справи у його відсутності.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 25 травня 2015 року по справі № 761/38704/14-ц за позовом ОСОБА_5 до Казенного підприємства «Державний гастрольно-концертний центр України» було стягнено з Казенного підприємства "Державний гастрольно-концертний центр України" на користь ОСОБА_5 суму нарахованої, але невиплаченої заробітної плати в розмірі 35 896,80 грн. та середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні з 29 квітня 2014 року по 01 квітня 2015 року в розмірі 69 088,56 грн..

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 30 червня 2015 року у справі №22-ц/796/8839/2015 вищезазначене рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Вказаним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 25 травня 2015 року, яке набрало законної сили, було встановлено, що розмір середньоденного заробітку ОСОБА_5 становить 303 грн. 02 коп..

Казенним підприємством "Державний гастрольно-концертний центр України" рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25 травня 2015 року виконано не було, розрахунок з ОСОБА_5 не проведено.

У зв'язку з невиконанням в добровільному порядку рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25 травня 2015 року, 31 липня 2015 року представник ОСОБА_5 ОСОБА_4 подав пакет документів щодо виконання виконавчого листа № 761/38704/14-ц до Головного управління Державної казначейської служби України в м. Києві.

Як вбачається з листа Управління державної казначейської служби України у Голосіївському районі м. Києва № 03-19/1669 від 31 липня 2015 року, відповідача Казенне підприємством "Державний гастрольно-концертний центр України" було повідомлено, що Управлінням було отримано пакет документів щодо виконання виконавчого листа Шевченківського районного суду м. Києва № 761/38704/14-ц про стягнення з підприємства на користь ОСОБА_5 заборгованості по заробітній платі за середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. З метою забезпечення виконання судового рішення, на підставі пунктів 28, 29 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 45 від 30 січня 2013 року, Управління зобов'язало Казенне підприємство «Державний гастрольно-концертний центр України» протягом п'яти робочих днів з дати надходження повідомлення надати інформацію щодо кодів програмної класифікації видатків та кредитування державного бюджету та рахунку, з якого буде проведено безспірне списання коштів. Одночасно повідомлено, що на період встановлення зазначених даних, видатки за платіжними дорученнями підприємства за всіма кодами програмної класифікації видатків та кредитування державного бюджету і економічної класифікації видатків бюджету, крім захищених видатків, визначених Бюджетним кодексом України, здійснюватися не будуть.

ЛистомКазенного підприємства «Державний гастрольно-концертний центр України» № 88 від 07 серпня 2015 року у відповідь на лист № 03-19/1669 від 31 липня 2015 року, Управлінню державної казначейської служби України у Голосіївському районі м. Києва було повідомлено, що рішення про призупинення видатків підприємством вважає необґрунтованим. Також повідомлено, що підприємство не погоджується з порядком нарахування стягнутої за рішенням суду суми заробітної плати, а напрямки використання коштів, що надходять на рахунки Казенного підприємства «Державний гастрольно-концертний центр України», чітко визначені Порядком використання коштів державного бюджету на здійснення концертно-мистецьких та культурологічних загальнодержавних заходів № 4 від 12 лютого 2007 року, яким не передбачено спрямування коштів на виконання рішень суду чи виплату заробітної плати.

Запитувану інформацію щодо кодів програмної класифікації видатків та кредитування державного бюджету та рахунку, з якого буде проведено безспірне списання коштів, боржником Управлінню державної казначейської служби України у Голосіївському районі м. Києва повідомлено не було.

14 серпня 2015 року представником Казенного підприємства «Державний гастрольно-концертний центр України» отримано від Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києва копію постанови про відкриття виконавчого провадження з виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25 травня 2015 року по справі № 761/38704/14-ц, яку оскаржено до суду.

ЛистомУправління державної казначейської служби України у Голосіївському районі м. Києва № 03-18/1895 від 02 вересня 2015 року Казенне підприємство «Державний гастрольно-концертний центр України» було повідомлено, що за результатами вивчення отриманого від Шевченківського районного суду м. Києва листа, Управління дійшло висновку про відсутність підстав для зупинення виконання

виконавчого листа № 761/38704/14-ц, продовжує його виконання та наголошує на необхідності визначення Казенним підприємством «Державний гастрольно-концертний центр України» кодів програмної класифікації видатків кредитування державного бюджету, економічної класифікації видатків бюджету та рахунку, з якого буде проведено безспірне списання коштів.

05 жовтня 2015 року виконавчий лист № 761/38704/14-ц було взято на облік за рахунок бюджетної програми НОМЕР_1 «Забезпечення виконання рішень суду, що гарантовані державою».

03 лютого 2016 року листом № 03-18/297 Управління державної казначейської служби України у Голосіївському районі м. Києва повідомило Казенне підприємство «Державний гастрольно-концертний центр України» про те, що на підставі пункту 33 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 45 від 30 січня 2013 року, 01 жовтня 2015 року Управління передало пакет документів, що стосуються, зокрема, виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25 травня 2015 року по справі № 761/38704/14-ц, до Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві для подальшої передачі до Державної казначейської служби України з метою виконання рішення суду.

05 грудня 2016 року Казенне підприємство «Державний гастрольно-концертний центр України» направило до Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві лист про відкладення безспірного списання коштів, посилаючись на подання до Шевченківського районного суду м. Києва заяви про роз'яснення рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25 травня 2015 року.

Після відмови Шевченківським районним судом м. Києва у задоволенні заяви про роз'ясненні рішення ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 22 грудня 2016 року, виконання рішення суду було поновлено.

Станом на дату розгляду справи рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25 травня 2015 року не виконано, визначені судом суми позивачу ОСОБА_5 не сплачені.

Звертаючись до суду з позовом до Казенного підприємства «Державний гастрольно-концертний центр України» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, починаючи з 26 травня 2015 року по дату ухвалення рішення, позивач ОСОБА_5 посилалася на те, що рішення суду про стягнення на її користь заборгованості по виплаті заробітної плати не виконано, остаточний розрахунок не проведено, а тому, за правилом ст. 117 КЗпП України, з відповідача на її користь підлягає стягненню середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні.

Задовольняючи позовні вимоги та, стягуючи з Казенного підприємства «Державний гастрольно-концертний центр України» на користь ОСОБА_5 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 64 543,26 грн., обчислений за період з 01 травня 2015 року по дату ухвалення рішення 01 квітня 2016 року, суд першої інстанції виходив з того, що належні ОСОБА_5 суми при звільненні виплачені не були, рішення суду про їх стягнення не виконується протягом тривалого часу, а тому позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку в розмірі 64 543,26 грн., вважає, що такий висновок в повній мірі відповідає наявним в матеріалах справи доказам та вимогам закону, а доводи апеляційної скарги його правильність не спростовують, з наступних підстав.

Згідно ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Стаття 117 КЗпП України визначає, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

В правовій позиції Верховного суду України у справі № 6-788цс16 від 14 грудня 2016 року, яка в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів, зазначено, що невиконання рішення суду про стягнення на користь звільненого працівника недоплаченої заробітної плати є підставою для покладення на власника або уповноважений ним орган відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, за весь період невиплати цієї заробітної плати.

Як вбачається з матеріалів справи, роботодавцем Казенним підприємством «Державний гастрольно-концертний центр України» при звільненні ОСОБА_5 не було проведено з нею остаточного розрахунку при звільненні і не виконано в подальшому рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25 травня 2015 року, яке набрало законної сили, про стягнення належних позивачу до виплати сум.

Переконливих та достатніх доказів на підтвердження того, що невиконання рішення про стягнення на користь ОСОБА_5 невиплаченої заробітної плати і середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відбулося не з вини роботодавця Казенного підприємства «Державний гастрольно-концертний центр України», а з інших об'єктивних причин, відповідачем не було надано ні суду першої, ні суду апеляційної інстанції.

З огляду на таке, так як відповідачем не було доведено відсутність його вини в тривалому не проведенні кінцевого розрахунку з ОСОБА_5, не зазначено поважних причин, що унеможливили здійснення виплати в строк, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що невиконання Казенним підприємством «Державний гастрольно-концертний центр України» рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25 травня 2015 року є підставою для покладення на підприємство відповідальності, передбаченої ст. 117 Кодексу законів про працю України, та стягнення на користь ОСОБА_5 середнього заробітку за весь час невиконання судового рішення.

В правовому висновку Верховного Суду України, викладеному в постанові від 21 січня 2015 року у справі № 6-195цс14, зазначається, що механізм здійснення розрахунку сум, передбачених ст. 117 КЗпП України, визначено Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. Під час його проведення слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні з використанням даних про середній заробіток позивача виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана дана виплата.

Пунктом 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року, визначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Так як рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 25 травня 2015 року, яке набрало законної сили, було встановлено, що середньоденний заробіток ОСОБА_5 становив 303,02 грн., колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що саме такий розмір середньоденного заробітку позивача повинен братися до уваги судом при обчисленні розміру належних до стягнення за ст. 117 КЗпП України сум.

Разом з тим, дійшовши вірного висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку з працівником ОСОБА_5, встановивши вірний розмір середньоденного заробітку позивача для обчислення належних до стягнення сум, суд першої інстанції неправильно вказав період, за який підлягає стягненню такий заробіток, з урахуванням позовних вимог та фактичних обставин справи.

Так, як зазначено в постанові Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», у разі не проведення розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум, вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу.

В правовій позиції Верховного суду України у справі № 6-788цс16 від 14 грудня 2016 року, також роз'яснено, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

За правилом ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 25 травня 2015 року було встановлено, що позовні вимоги ОСОБА_5 про стягнення невиплаченої заробітної плати в розмірі 35 896,80 грн. є обґрунтовані і підлягають задоволенню, тобто, спір про розмір належних до виплати сум було вирішено на користь позивача.

При цьому, за даним рішенням середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні було стягнуто з відповідача на користь позивача за період з 29 квітня 2014 року по 01 квітня 2015 року.

При поданні до суду позовної заяви, в позовній заяві ОСОБА_5 зазначає, що на її користь підлягає стягненню середній заробіток в розмірі 36 968,44 грн., нарахований за інший період прострочення виплати, а саме: з наступної за днем ухвалення рішення дати - 26 травня 2015 року і по дату подання позову - 17 листопада 2015 року, що нараховує 122 робочих дні.

При цьому, в прохальній частині позовної заяви позивачем допущено помилку та зазначено, що середній заробіток в розмірі 36 968,44 грн. обчислений за інший період - з 01 травня 2015 року по 17 листопада 2015 року.

В подальшому, 01 квітня 2016 року представником позивача подано заяву про збільшення позовних вимог, в якій останній зазначив, що просить стягнути на користь ОСОБА_5 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, обрахований по дату ухвалення рішення у справі.

Суд першої інстанції, проводячи розрахунки належних до стягнення сум, на наявність помилки у позовній заяві уваги не звернув, правильність зазначених ОСОБА_5 дат не перевірив, в зв'язку з чим по тексту рішення в мотивувальній частині також помилково вказав, що належний до стягнення середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, розмір якого становить 64 543,26 грн., підлягає стягненню за період, починаючи з 01 травня 2015 року по дату ухвалення рішення - 01 квітня 2016 року, який нараховує 213 робочих днів.

Разом з тим, 213 робочих днів прострочення здійснення виплати, з яких виходив суд першої інстанції, це кількість робочих днів, що минули за період з 26 травня 2015 року по 01 квітня 2016 року.

В судовому засіданні апеляційного суду м.Києва представник позивача також підтвердив, що вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні заявлялись за період з 26 травня 2015 року по день ухвалення рішення.

Так як середній заробіток за період прострочення здійснення розрахунку обчислюється шляхом множення середньоденного заробітку позивача на кількість прострочених робочих днів, при цьому за період з 26 травня 2015 року по дату ухвалення оскаржуваного рішення 01 квітня 2016 року нараховується саме 213 робочих днів, присуджена до стягнення судом першої інстанції сума середнього заробітку в розмірі 64 543,26 грн. є такою, що обчислена вірно, проте вказаний судом в рішенні період її обчислення - з 01 травня 2015 року по 01 квітня 2016 року, зазначений помилково, оскільки є більшим ніж той, який визначений позивачем та з якого в дійсності виходив суд при ухваленні рішення.

За таких обставин, оцінюючи досліджені докази в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга представника відповідача Казенного підприємства «Державний гастрольно - концертний центр України» ТопчияОлександра Вікторовича підлягає частковому задоволенню, а тому заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 01 квітня 2016 року необхідно змінити в частині визначення періоду, за який стягується середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, вказавши в мотивувальній частині рішення, що правильним є період з 26 травня 2015 року по 01 квітня 2016 року, який нараховує 213 робочих днів.

Доводи апеляційної скарги про те, що вина Казенного підприємства «Державний гастрольно-концертний центр України» в не проведенні розрахунку з ОСОБА_5 відсутня, так як відповідач є бюджетною установою і грошовими надходженнями може розпоряджатися лише в межах цілей, встановлених бюджетною програмою, яку затверджує розпорядник коштів Міністерство культури України, правильність висновків суду першої інтонації не спростовують, з огляду на наступне.

Так, як встановлено в пункті 3.1 Порядку використання коштів державного бюджету на здійснення концертно-мистецьких та культурологічних загальнодержавних заходів, заходів з виявлення та підтримки творчо обдарованих дітей та молоді, заходів, пов'язаних із забезпеченням свободи совісті та релігії, державну підтримку регіональних культурних ініціатив та аматорського мистецтва, поповнення експозицій музеїв та репертуарів театрів, концертних та циркових організацій, забезпечення розвитку та застосування української мови, затвердженого постановою Міністерства культури і туризму України № 4 від 12 лютого 2007 року, бюджетні кошти використовуються Мінкультури України у межах відповідних бюджетних призначень, установлених Законом України про Державний бюджет України на відповідний рік, згідно із затвердженим Мінкультури України Планом заходів з урахуванням, зокрема, рішень суду, а також виконання бюджетних зобов'язань минулих років, узятих на облік в органах Державної казначейської служби України, у разі їх відповідності паспорту бюджетної програми.

Відповідно до п.п. 1, 2 Правил складання паспортів бюджетних програм та звітів про їх виконання, затверджених наказом Міністерства фінансів України № 1098 від 29 грудня 2002 року, паспорт бюджетної програми - це документ, що визначає мету, завдання, напрями використання бюджетних коштів, відповідальних виконавців, результативні показники та інші характеристики бюджетної програми відповідно до бюджетного призначення, встановленого законом про Державний бюджет України. Паспорт бюджетної програми формується з використанням інформації, наведеної у бюджетному запиті головного розпорядника, з урахуванням бюджетних призначень, установлених законом про Державний бюджет України.

Будь-яких доказів того, що боржник за рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 25 травня 2015 року Казенне підприємство «Державний гастрольно-концертний центр України» звертався до розпорядника бюджетних коштів Міністерства культури України з запитами щодо включення коштів на виконання рішення суду до запиту на формування паспорту бюджетної програми на наступний рік, тобто, вчиняв необхідні для забезпечення виконання рішення суду дії, відповідачем надано не було.

Згідно наявного в матеріалах справи листування між відповідачем та органами державної казначейської служби вбачається, що після отримання казначейством пакету документів щодо виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25 травня 2015 року за програмою НОМЕР_1 «Забезпечення виконання рішень суду, що гарантовані державою», відповідач ухилявся від повідомлення кодів програмної класифікації видатків та кредитування державного бюджету і реквізитів рахунку, з якого може бути проведено безспірне списання, регулярно повідомляв казначейство про необхідність призупинення операцій по виконанню рішення суду у зв'язку з поданням до суду першої інстанції різноманітних заяв в порядку виконання даного рішення.

Таким чином, Казенним підприємством «Державний гастрольно-концертний центр України» не було надано суду жодних доказів того, що ним вчинялися будь-які дії, спрямовані на забезпечення виконання рішення суду та виплати ОСОБА_5 заборгованості по заробітній платі, одночасно, з наявних у справі документів також вбачається, що внаслідок дій відповідача процедура виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25 травня 2015 року органами казначейства не була завершена.

За таких обставин, доводи відповідача про те, що тривале невиконання рішення про стягнення на користь ОСОБА_5 заборгованості по заробітній платі відбулося не з вини відповідача, а з незалежних від підприємства причин, є необґрунтованими.

Доводи апеляційної скарги про те, що дійсний розмір середньоденного заробітку ОСОБА_5 становить не 303,02 грн., а меншу суму, так як при його обчисленні варто брати виплати не за лютий і березень 2014 року, а за квітень та травень 2014 року, протягом яких позивач також перебувала у трудових відносинах з відповідачем, проте отримувала мінімальну заробітну плату, колегія суддів вважає безпідставними, з огляду на наступне.

За правилом ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Розмір середньоденного заробітку ОСОБА_5 не встановлювався при розгляді цієї справи, так як вказана обставина вже встановлена рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 25 травня 2015 року.

Дане рішення відповідачем Казенним підприємством «Державний гастрольно-концертний центр України» оскаржувалося в апеляційному порядку, проте, ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 30 червня 2015 року було залишено без змін.

Оскільки вказане рішення станом на дату розгляду справи не скасовано, набуло законної сили, підстави не приймати до уваги встановлені ним обставини відсутні.

Одночасно, посилаючись в апеляційній скарзі на існування Звіту від 19 травня 2014 року, з якого вбачається, що ОСОБА_5 перебувала в трудових відносинах з відповідачем в квітні - травні 2014 року і отримувала мінімальну заробітну плату, відповідач також зазначає, що даний звіт не був предметом дослідження при розгляді справи про стягнення на користь позивача заборгованості з заробітної плати, проте, не наводить жодних поважних доводів та переконливих обґрунтувань, у зв'язку з якими цей звіт не було подано суду.

Не ґрунтуються на положеннях закону доводи апеляційної скарги про те, що, відмовляючи з задоволенні заяви про скасування заочного рішення, суд першої інстанції позбавив відповідача можливості надати докази, які мають важливе значення для правильного вирішення пору по суті, з огляду на таке.

За змістом ст. 11 ЦПК України, особи, що беруть участь у справі, реалізують свої процесуальні права на власний розсуд.

Стаття 60 ЦПК України встановлює, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень

Як вбачається з матеріалів справи, після відкриття провадження у даній справі 26 листопада 2015 року, Шевченківський районний суд м. Києва належним чином повідомляв відповідача Казенне підприємство «Державний гастрольно-концертний центр України» про дату та час кожного судового засідання .

Згідно повідомлень про вручення поштового відправлення на аркушах 20, 26, 40 1-го тому справи, повістки про виклик до суду відповідачем отримувалися завчасно до судового засідання.

Таким чином, Казенне підприємство «Державний гастрольно-концертний центр України» за весь час розгляду справи не було позбавлене можливості зібрати та подати до суду докази на обґрунтування своїх заперечень проти позову.

Крім того, подавши апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції, представник відповідача і в судові засідання апеляційного суду жодного разу не з»явився.

Інші доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції щодо наявності підстав для стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 64 543,26 грн. також не спростовують.

Враховуючи все вищевикладене, оцінюючи досліджені докази в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга представника відповідача Казенного підприємства «Державний гастрольно-концертний центр України» Топчия Олександра Вікторовича підлягає частковому задоволенню, заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 01 квітня 2016 року необхідно змінити в частині визначення періоду, за який стягується середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, вказавши в мотивувальній частині рішення, що правильним є період з 26 травня 2015 року по 01 квітня 2016 року, який нараховує 213 робочих днів.

В решті заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 01 квітня 2016 року є законним та обґрунтованим, постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.. 117 КЗпП України, ст.ст. 303, 307, 309, 313, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу представника відповідача Казенного підприємства «Державний гастрольно- концертний центр України» Топчия Олександра Вікторовича задовольнити частково.

Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 01 квітня 2016 року змінити в частині визначення періоду, за який стягується середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, вказавши в мотивувальній частині рішення, що правильним є період з 26 травня 2015 року по 01 квітня 2016 року, який нараховує 213 робочих днів.

В решті заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 01 квітня 2016 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: