Справа № 463/4247/15 Головуючий у 1 інстанції: Лакомська Ж.І.
Провадження № 22-ц/783/1292/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 О. Ф.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2017 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого Павлишина О.Ф.,

суддів Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.,

секретар Бохонко Е.Р.,

з участю представника ПАТ «Ідея Банк» - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 25 жовтня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет застави,-

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням в задоволенні позову відмовлено за безпідставністю.

Рішення суду оскаржило ПАТ «Ідея Банк». В апеляційній скарзі стверджує, що рішення суду є незаконним, необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вважає помилковим висновок суду про те, що дострокове погашення позичальником заборгованості по кредитному договору настає лише при направленні та отриманні ним вимоги кредитодавця про дострокове погашення кредиту. Зазначає, що у звязку із наявністю у відповідача ОСОБА_3 простроченої заборгованості за кредитним договором, банк правомірно скористався своїм правом на дострокове повернення кредиту, предявивши відповідну позовну вимогу. Не погоджується з висновком суду про те, що у звязку з призупиненням банками України здійснення усіх видів фінансових операцій у населених пунктах Луганської та Донецької областей, які не контролювались у спірний період українською владою, відповідач ОСОБА_3 не міг виконати свій обовязок перед позивачем по сплаті заборгованості за кредитним договором, а тому він не вважається таким, що допустив порушення виконання зобовязань за кредитним договором. Стверджує, що доказів існування форс-мажорних обставин, які були перешкодою для виконання кредитних зобовязань відповідачем не представлено. Вважає безпідставним висновок суду про те, що погашення за кредитними зобовязаннями відповідач має здійснювати у відділеннях ПАТ «Ідея Банк» за місцем проживання, оскільки такий не відповідає умовам кредитного договору та вимогам чинного законодавства. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ПАТ «Ідея Банк» - ОСОБА_2 на підтримання доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити з наступних підстав.

Судом встановлено такі обставини.

20.06.2012 року між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №910.15794, відповідно до умов якого ОСОБА_3 було надано кредитні кошти в сумі 66281 грн. 50 коп. з визначенням строку користування коштами у відповідності до графіку на купівлю автомобіля ВАЗ211540-110-40, 2012 року випуску,реєстраційний № НОМЕР_1 (а.с.24-25).

За користування кредитом позичальник сплачує річну процентну ставку, яка визначається відповідно до умов кредитного договору, а станом на дату укладення кредитного договору становила 15,99 %.

Параграфом 4 кредитного договору передбачено, що позичальник зобов'язаний отримати кредит і протягом дії договору сплачувати кредит та проценти у вигляді ануїтетних платежів щомісячно в терміни та у сумах, визначених у Графіку щомісячних платежів, що є додатком №1 до договору.

Згідно з Графіком щомісячних платежів, датою внесення позичальником чергового платежу визначено 20 число кожного місяця (а.с.20-21).

Відповідно до п.4 параграфу 6 кредитного договору, банк має право змінювати в односторонньому порядку свої ОСОБА_5 (окрім процентної ставки), повідомивши про це позичальника у спосіб, передбачений договором, вказавши дату, з якої починають діяти зміни/нові тарифи.

Згідно з п.1 параграфу 8 кредитного договору, банк має право вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту, зокрема, у разі прострочення оплати чергового ануїтетного платежу (його частини) більше ніж на 30 днів.

Як вбачається зі змісту Кредитного договору, його положеннями встановлено, що всі повідомлення за даним Договором (а відтак - і вимоги про дострокове повернення кредиту, повідомлення про розірвання Договору тощо, які передбачені п.1 параграфу 8) повинні бути складені у письмовій формі і такі здійснюються Банком шляхом направлення листів за адресою Позичальника, вказаною в Договорі, або на іншу адресу вказану Позичальником.

В той же час, позивачем не представлено суду доказів про надіслання позивачем вище згаданих вимог, повідомлень, претензій чи попереджень відповідачу (а тим більше - про їх вручення) з приводу неналежного виконання останнім умов Кредитного договору.

Параграфом 9 (п.п.1,2,3) кредитного договору передбачено, що у разі порушення позичальником строків сплати щомісячних платежів, банк має право нарахувати та стягнути з позичальника витрати, пов'язані з супроводом і стягненням простроченої заборгованості за договором (в тому числі, але не обмежуючись, на листування, телефонні дзвінки, виїзди до позичальника, розшук позичальника, послуги сторонніх організацій, згідно з тарифами банку). В разі порушення позичальником термінів сплати щомісячних платежів від 1 до 60 днів, банк має право нарахувати та стягнути з позичальника штрафні санкції (пеню) в розмірі 0,15% від простроченої суми боргу за кожен день прострочки. В разі порушення позичальником термінів сплати щомісячних платежів більше ніж на 60 днів, Банк має право нарахувати та стягнути з позичальника штрафні санкції (пеню) в розмірі 0,65% від простроченої суми боргу за кожен день прострочки.

Виконання зобов'язань за кредитним договором забезпечено заставою транспортного засобу, для купівлі якого надавався позичальнику кредит (параграф 3 кредитного договору), на підставі договору застави транспортного засобу, укладеного між сторонами 17.07.2012 року (а.с.22-23).

Крім того, для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 11.02.2015 року між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_4 укладено договір поруки, згідно з яким, ОСОБА_4 поручилась за виконання позичальником ОСОБА_3 зобов'язань за кредитним договором на суму 50 грн. (а.с.13).

Всю суму кредиту позичальник отримав 22.06.2012 року, що підтверджується виданими банком меморіальними ордерами (а.с.24), і до липня 2014 року в повному обсязі виконував покладені на нього за кредитним договором зобов'язання, по сплаті тіла кредиту та процентів за користуванням ним, що підтверджується випискою з особового рахунку позичальника (а.с.30-31). Останній платіж на виконання умов кредитного договору внесений позичальником 08.07.2014 року.

Згідно з постановою Правління Національного Банку України №466 від 06.08.2014 року «Про призупинення здійснення фінансових операцій», у зв'язку із запровадженням з 24.07.2014 року на території Донецької та Луганської областей надзвичайного режиму роботи банківської системи, було призупинено банками України здійснення усіх видів фінансових операцій у населених пунктах, які не контролюються українською владою. Небанківськими установами та національним оператором поштового зв'язку, які є платіжними організаціями внутрішньодержавних/міжнародних платіжних систем та/або їх учасникам, було призупинено операції з приймання/виплати переказу коштів з/на території, які не контролюються українською владою.

Постановою Правління Національного Банку України №435 від 22.07.2014 року затверджено Інструкцію щодо організації роботи банківської системи в надзвичайному режимі.

Як вбачається з матеріалів справи відповідач ОСОБА_3 є жителем м. Донецьк, позивачем не представлено суду відомостей щодо режиму роботи відділень ПАТ «Ідея Банк» в даному місті (за місцем проживання позичальника) та щодо порядку здійснення розрахунків за кредитними зобов'язаннями позичальниками, які проживають на території цього населеного пункту.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що у зв'язку з призупиненням банками України здійснення усіх видів фінансових операцій у населених пунктах Луганської та Донецької областей, які не контролювались у спірний період українською владою, відповідач ОСОБА_3 не міг виконати свій обов'язок перед позивачем по сплаті заборгованості за кредитним договором, а тому правових підстав для задоволення даного позову немає.

Колегія суддів частково погоджується з вказаним висновком, однак при цьому враховує і такі положення закону та обставини.

Відповідно до ч.3 ст.27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобовязані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обовязки.

Згідно з ч.1 ст.109 ЦПК України позови до фізичної особи пред"являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому порядку законом місцем її перебування.

Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19.06.2001 у справі «Креуз проти Польщі» (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України» (п.п. 40, 41, 42 та ін.).

Принцип рівності сторін у процесі у розумінні «справедливого балансу» між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно до другої сторони. Рішення у справах «Dombo Beheer B.V. v. the Netherlands» від 27 жовтня 1993 р., п. 33, та «Ankerl v. Switzerland» від 23 жовтня 1996 р., п. 38).

Принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них. Рішення у справі «Ruiz-Mateosпроти Іспанії», п. 63.

Відповідач по справі ОСОБА_3 проживає в м. Донецьк на території, що підсудна Ленінському районному суду. (а.с.1)

Розпорядженням голови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02.09.2014 року №2710/38-14 «Про визначення територіальної підсудності справ» відповідно до ч.1 статті 1 Закону України "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції", на підставі подань Державної судової адміністрації України на зміну територіальної підсудності судових справ, підсудних розташованим у районі проведення антитерористичної операції місцевим загальним та апеляційним судам (вх. № 913/0/1-14 від 29 серпня 2014 року, вх. № 10027/0/30-14 від 01 вересня 2014 року), визначено територіальну підсудність: цивільних справ, справ про адміністративні правопорушення, підсудних місцевим загальним судам, розташованим у районі проведення антитерористичної операції, адміністративних справ, підсудних місцевим загальним судам як адміністративним судам, апеляційним судам, розташованим у районі проведення антитерористичної операції.

Згідно вказаного розпорядження справи, підсудні Ленінському районному суду м. Донецька, повинні розглядатись за підсудністю в Дзержинському міському суді Донецької області.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про недобросовісність здійснення своїх процесуальних прав позивачем щодо вчинення дій, спрямованих на зміну територіальної підсудності з м.Дзержинська на м.Львів на підставі укладеного 11.02.2015 року договору поруки на суму 50 грн. (а.с.13), що в свою чергу унеможливлює здійснення своїх прав відповідачем ОСОБА_3 щодо законного сподівання на отримання інформації про наявність будь-якого позову до нього у визначеному за територіальністю суді Дзержинському міському суді Донецької області, а відтак порушує принцип рівності сторін у процесі, принцип змагальності процесу, який означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них, тобто право ОСОБА_3 на справедливий суд, встановлене ст.6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року.

Колегією суддів при цьому враховується те, що судову повістку про виклик до суду неможливо направити в ОРДЛО, та, що виклик через оголошення в пресі, яка не розповсюджується на території ОРДЛО не може вважатись належним повідомленням про розгляд справи, а відтак дізнатись про судове провадження та про виклик в судове засідання, як особа, яка перебуває в зоні АТО, ОСОБА_3, будучи обізнаним про наявність невиконаних зобов»язань за кредитним договором, має можливість з сайту Дзержинського міського суду Донецької області на офіційному веб-порталі Судова влада України

Оскільки суд першої інстанції по суті правильно вирішив спір, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст.ст.313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» відхилити.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 25 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий : Павлишин О.Ф.

Судді : Мікуш Ю.Р.

ОСОБА_5