Справа № 595/450/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.04.2017

Бучацький районний суд Тернопільської області

одноособово суддею Федорончуком В.Б.,

з участю секретаря Ковалівського Б.В.,

позивачки ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Бучачі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка просить суд надати дозвіл на виїзд за межі України протягом 2017-2018 років неповнолітнього сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, без згоди батька ОСОБА_2, з безперервним перебуванням за межами країни не більше 30 днів за одну поїздку з обов'язковим поверненням в Україну, мотивуючи тим, що відповідач перебуває за кордоном і не може надіслати належним чином завірену згоду, а тому вона змушена звертатися до суду.

Позивачка в судовому засіданні позов підтримала, суду пояснила, що до 04 листопада 2009 року вона перебувала в шлюбі з відповідачем. У цьому шлюбі народився син ОСОБА_3, який знаходиться на її вихованні. З 2014 року син відвідує секцію дитячо-юнацьких тренувань з футзалу ГС «Академія НФК «Ураган» і згідно плану змагань та турнірів на 2017-2018 роки він буде виїжджати на змагання та турніри в країни СНД, країни Євросоюзу та інші країни. Крім цього вона має намір з сином поїхати за межі України на відпочинок та оздоровлення. Для цього їй необхідна письмова, нотаріально засвідчена згода батька дитини, а відповідач такої згоди не може надати, оскільки перебуває за кордоном.

Відповідач в судове засідання не з'явився, однак подав суду заяву, в якій вказав, що позов визнає і просить суд справу розглядати у його відсутності.

Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши письмові докази, суд встановив наступні обставини:

04 листопада 2009 року розірвано шлюб між сторонами;

У шлюбі сторін народився син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає з позивачкою;

Відповідач не може надати нотаріально засвідченої згоди на виїзд з України неповнолітнього сина ОСОБА_3 за кордон, оскільки перебуває за межами України;

Рішенням Бучацького районного суду Тернопільської області від 02 червня 2015 року надавався дозвіл на виїзд неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі України протягом 2015-2016 років, без згоди батька ОСОБА_2;

Згідно листа-заяви ГС «Академія НГФК «Ураган» ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, відвідує секцію дитячо-юнацьких тренувань з футзалу та згідно плану змагань та турнірів на 2017-2018 роки він буде виїжджати у складі ГС «Академія НГФК «Ураган» на змагання та турніри в країни СНД, країни Євросоюзу та інші країни.

Статтею 9 Конституції України визначено, що чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно принципу 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині законом та іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист та надані можливості та сприятливі умови, що дозволяли б їй розвиватися фізично, розумово, духовно та у соціальному відношенні здоровим та нормальним шляхом та в умовах свободи та гідності.

Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно протоколу №4 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї зі змінами, внесеними Протоколом № 11, кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території.

Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною волею. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Відповідно до ч.7 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

На підставі ч.2 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно ч.1 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Відповідно до ч.2 ст.155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Частиною 2 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних, історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Згідно ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до ч.3 ст.313 ЦК України фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Згідно п.4 Правил перетину державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Судом встановлено, що бажання позивачки отримати дозвіл на виїзд неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, за кордон повністю узгоджується з правами та обов'язками, покладеними на матір Сімейним кодексом України.

За встановлених обставин та визначених відповідно до них правовідносин, суд приходить до переконання, що виїзд неповнолітньої дитини за кордон провадиться в інтересах дитини, з метою забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя, а тому позов слід задовольнити.

Керуючись ст.ст.10,11,60,88,212,214,215,218ЦПК України, ст.33 Конституції України, принципом 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, ст.ст.7,150,155 СК України, ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», ст.313 ЦК України, п.4 Правил перетину державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Надати дозвіл неповнолітньому ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на виїзд за межі України протягом 2017-2018 років (до 31 грудня 2018 року включно) без згоди батька ОСОБА_2, з безперервним перебуванням за межами країни не більше 30 (тридцяти) днів за одну поїздку, з обов'язковим поверненням в Україну.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Тернопільської області через Бучацький районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: В. Б. Федорончук