Справа № 464/9090/16-ц
пр.№ 2/464/98/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.03.2017 Сихівський районний суд м. Львова

в складі: головуючого - судді Горбань О.Ю.

при секретарі судових засідань Кріль Х.О.

при участі:

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третіх осіб: ОСОБА_6, Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради про витребування майна з чужого незаконного володіння та повернення в користування,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача з вимогами про витребування квартири АДРЕСА_1 з незаконного володіння ОСОБА_5 та про повернення в користування ОСОБА_4 та ОСОБА_6

Позов мотивує тим, що з 09.11.2004 позивач зареєстрований у даній квартирі, проте приватизацію квартири здійснено без його згоди та згоди його матері. Вказує на те, що розпорядження Сихівської районної адміністрації від 09.02.2006 №91 є незаконним, оскільки, квартира повинна була бути передана у спільну власність зареєстрованих осіб. Так, 02.02.2006 перед здійсненням приватизації житла мати позивача ОСОБА_7 була помилково виписана з квартири АДРЕСА_2 та знову прописана у вказаній квартирі з 14.02.2006, тобто відразу після здійснення приватизації ОСОБА_6., хоча матір позивача фактично не переставала проживати у спірній квартирі в той час. Вважає, що він та його матір були наділені усіма правами наймача, оскільки були членами сім'ї основного квартиронаймача, мали право на здійснення приватизації вказаної квартири та право не дати згоду на здійснення такої приватизації. У серпні 2016 року позивач дізнався, що квартира АДРЕСА_3 приватизована лише ОСОБА_6, який 20 лютого 2006 року уклав договір дарування згаданої квартири. Цим договором ОСОБА_6 подарував, а ОСОБА_8 прийняла в дар квартиру АДРЕСА_3, а 20 жовтня 2006 року ОСОБА_8 продала вказану квартиру ОСОБА_5 Зазначає, що він та ОСОБА_6 продовжують проживати в спірній квартирі по даний час, сплачують комунальні платежі. Вважає, що помешкання вибуло з володіння позивача та його матері ОСОБА_7 поза їхньою волею. Вважає, що органом приватизації було порушено вимоги законодавства при вирішенні питання про приватизацію, тому з покликанням на положення ст.ст. 387, 388 ЦК України просить витребувати майно від відповідача.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 (згідно довіреності від 22.08.2016) заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві. Просив позов задоволити повністю.

Представник відповідача ОСОБА_3 (згідно договору № 25/04 про надання правової допомоги) подав суду письмові заперечення проти позовних вимог, в яких зазначає, що ОСОБА_5 придбала спірну квартиру відповідно до договору купівлі-продажу від 24.10.2006, отже, правомірно набула право власності на це майно. Натомість, ОСОБА_4 не є та ніколи не був власником квартири щодо якої виник спір, а лише був зареєстрований у квартирі як піднаймач. Крім того, звертає увагу на те, що позивачем уже було використано 17.02.1998 разове право на приватизацію державного житлового фонду, зокрема, щодо квартири АДРЕСА_4. Додатково вказує на те, що позивач, будучи зареєстрованим на час приватизації спірної квартири в якості піднаймача, не мав права згідно Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" брати участь у приватизації цього житла. Оскільки позивач не є власником цього майна, тому просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Третя особа ОСОБА_6 за викликом суду не прибув, повідомлявся належно. Сихівська районна адміністрація Львівської міської ради явку свого представника не забезпечила. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності третіх осіб.

Заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши письмові докази, що знаходяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного висновку.

Встановлено, що ОСОБА_6 набув право власності на квартиру АДРЕСА_3 в порядку приватизації державного житлового фонду на підставі Розпорядження Сихівської районної адміністрації №91 від 09.02.2006.

Як вбачається з матеріалів справи, приватизація квартири АДРЕСА_1 здійснювалась на підставі заяви ОСОБА_6 (а.с.24)

З копії довідки про склад сім'ї №6 як додатку №4 вбачається, що у даному помешканні зареєстрований ОСОБА_6, позивач ОСОБА_4 зареєстрований в даному житлі як піднаймач з 09.11.2004 (а.с.25).

Відповідно до ч.1 ст. 5 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" якщо загальна площа квартир (будинків), що підлягають приватизації, відповідає площі, передбаченій абзацом другим статті 3 цього Закону, зазначені квартири (будинки) передаються наймачеві та членам його сім'ї безоплатно.

Отож, на час приватизації спірної квартири єдиним наймачем цього житла був ОСОБА_6, тому позивач ОСОБА_4, будучи прописаним в цій квартирі на час приватизації не як член сім'ї наймача, а лише в якості піднаймача, не мав права на участь у такій приватизації.

З'ясовано, що позивач був зареєстрований у спірній квартирі як син до матері ОСОБА_7 (а.с.41)

З копій довідки №1487 від 03.12.2014, виданої ЛКП "Житловик-С" та довідки №580 від 13.04.2011, виданої ЛКП "Новий Львів" вбачається, що мати позивача ОСОБА_7 зареєстрована у АДРЕСА_3 з 14.02.2006, тобто після приватизації квартири ОСОБА_6 (а.с.17,18)

З копії довідки №463 від 22.03.2016 вбачається, що мати позивача ОСОБА_7 померла 28.01.2016. (а.с.20).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 набула право власності на спірну квартиру на підставі договору купівлі-продажу, р.№8372 від 24.10.2006, придбавши це майно у ОСОБА_8, яка набула у власність дану квартиру від ОСОБА_6 за договором дарування, р.№1008 від 20.02.2006.

Встановлено, що відповідачу ОСОБА_5 станом на момент вирішення спору належить на праві власності квартира АДРЕСА_1, що підтверджується Інформаційною довідкою №76035811 від 16.12.2016.

Судом враховано, що позивач 17.02.1998 брав участь у приватизації іншої квартири АДРЕСА_4. Вказане вказує на те, що позивачем використано надане Законом України "Про приватизацію державного житлового фонду" право на приватизацію житла.

Зокрема, згідно з ч.5 ст. 5 цього Закону кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз.

За таких обставин, відсутні підстави вважати про порушення прав позивача під час приватизації спірної квартири АДРЕСА_3, оскільки позивач ще у 1998 році вже реалізував таке право стосовно іншого житлового приміщення, а у спірній квартирі був зареєстрований як піднаймач.

З огляду на абсолютність права власності власнику надається багато прийомів, способів та засобів захисту свого права.

Одним із таких засобів є витребування майна із чужого незаконного володіння.

Відповідно до закріпленого в статті 387 ЦК України загального правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння.

Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України пов'язується з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Вказана норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.

Згідно з положеннями статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Отже, за положеннями зазначених норм права, власник майна може витребувати належне йому майно від будь якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними.

Розглядаючи спори щодо витребування такого майна, суди повинні мати на увазі, що в позові про витребування майна може бути відмовлено лише з підстав, зазначених у статті 388 ЦК України, а також під час розгляду спорів про витребування майна мають встановити всі юридичні факти, які визначені статтями 387 та 388 ЦК України, зокрема: чи набуто майно з відповідних правових підстав, чи є підстави набуття майна законними, чи є набувач майна добросовісним набувачем тощо.

У разі встановлення що відповідач є добросовісним набувачем суд повинен встановити, чи вибуло майно з володіння власника поза його волею або було продане в порядку виконання судових рішень.

Саме до цього зводяться правові висновки, що викладені в постанові колегії суддів судової палати у цивільних справах Верховного суду України № 6-53цс12.

Як зазначено у п. 26 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» N 5 від 07.02.2014, відповідно до положень частини першої статті 388 ЦК власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. При цьому суди повинні мати на увазі, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в частині першій статті 388 ЦК.

Аналіз фактичних обставин справи і зібраних у справі доказів свідчить про те, що спірна нерухомість вибувала із володіння власника ОСОБА_6, який є третьою особою, а на час цього вибуття воля позивача як піднаймача не має жодного правового значення, оскільки він не був власником вказаної нерухомості.

Покликання позивача на вимоги ст. 387 ЦК України є безпідставним, оскільки цією нормою захищені права власника щодо витребовування свого майна.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Оскільки, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_5 придбала спірну квартиру згідно договору купівлі-продажу від 24.10.2006, відтак, відповідач набула право власності на це майно на відповідній правовій підставі (правочину), правомірність укладеного договору купівлі-продажу матеріалами справи не спростовується.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Зважаючи на те, що позивачем не доведений факт вибуття спірної нерухомості із володіння власника ОСОБА_6 не з його волі, а третьою особою жодні вимоги не заявлялись, те, що за життя мати позивача ОСОБА_7 не оспорювала договори дарування, купівлі-продажу, а під час розгляду даної цивільної справи вимоги про визнання приватизації незаконною не заявлені, тому вимоги ОСОБА_4 щодо витребування майна спірного нерухомого майна є безпідставними, оскільки позивачем не представлено жодних доказів, які б підтверджували обставини, визначені ч.1 ст. 388 ЦК України.

В порядку ст. 388 ЦК України підлягають захисту порушені права власника майна. В той час, як позивач не є та ніколи не був власником спірної квартири, то відповідно він не наділений законом можливістю звертатись з віндикаційним позовом.

Згідно правової позиції Верховного Суду України у постанові від 05.11.2014 у справі №6-158цс14 право членів сім'ї власника будинку користуватись жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається і право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позивач, який не був власником спірної квартири, не представив жодних доказів на підтвердження порушення його цивільних прав та інтересів, тому позов про витребування спірної квартири з незаконного володіння із поверненням квартири у користування йому та ОСОБА_6 є безпідставним.

На підставі ст.ст. 215, 216, 316-319, 328, 330, 386, 387, 388 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 11, 15, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третіх осіб: ОСОБА_6, Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради про витребування майна з чужого незаконного володіння та повернення в користування - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Львівської області шляхом подання апеляційної скарги через Сихівський районний суд м.Львова протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: О.Ю.Горбань