Апеляційний суд Житомирської області
Справа №295/85/16-ц Головуючий у 1-й інст. Перекупка І. Г.
Категорія 27 Доповідач Галацевич О. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Галацевич О.М.

суддів Широкової Л.В., Якухна О.М.,

з участю секретаря судового засідання Гарбузюк Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2,

на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 26 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 26 квітня 2016 року позов Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» (далі Банк) задоволено частково.

Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Банку заборгованість за кредитним договором в сумі 65472,50 грн., з них: прострочена заборгованість за кредитом - 26148,10 грн.; сума дострокового стягнення кредиту - 14498,87 грн.; несплачені відсотки - 24825,53 грн. У частині стягнення пені в сумі 15086,35 грн. відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись неповне з'ясування судом першої інстанції обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду в частині стягнення з неї заборгованості по кредитному договору скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову Банку до неї.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначила, що судом безпідставно стягнуто з неї заборгованість за кредитним договором, оскільки строк предявлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватись з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Враховуючи, що боржник ОСОБА_1 припинив погашення кредиту 08.08.2014, на її думку Банк втратив право вимоги до неї після спливу шести місяців з дня порушення боржником умов кредитного договору.

Заслухавши пояснення ОСОБА_2, представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 21.06.2013 між Банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № CL138241, відповідно до якого та умов надання і погашення кредиту, які є невідємною частиною договору, останній отримав кредит у розмірі 50000 грн., з датою повернення кредиту 05.06.2016 зі сплатою 39 процентів річних (а.с. 13-28).

Виконання зобовязань по кредитному договору забезпечено договором поруки № CL138241 від 21.06.2013, укладеним між Банком та ОСОБА_2 (а.с. 29-36).

Згідно розрахунку Банку заборгованість по кредитному договору станом на 11.11.2015 становила 80558,85 грн., з них: прострочена заборгованість за кредитом - 26148,10 грн.; сума дострокового стягнення кредиту - 14498,87 грн.; несплачені відсотки - 24825,53 грн.; пеня - 15086,35 грн. (а.с. 4).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, а саме стягнення з відповідачів на користь Банку простроченої заборгованості за кредитом в сумі 26148,10 грн., дострокового стягнення кредиту в сумі 14498,87 грн., несплачених відсотків в сумі 24825,53 грн., суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 належним чином не виконував свої обов'язки за кредитним договором, у зв'язку з чим виникла заборгованість перед кредитором, що є підставою для стягнення даної суми боргу з боржника та поручителя в солідарному порядку у відповідності до ст.ст. 526, ч. 1 ст. 553, ч. 1 ст. 554, 610, 1054 ЦК України.

Такий висновок суду є правильним, відповідає встановленим судом обставинам справи та нормам матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Доводи ОСОБА_2 про те, що Банк втратив право вимоги до неї, оскільки сплинуло шість місяців після порушення боржником умов кредитного договору по сплаті чергових платежів є безпідставними з огляду на наступне.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Згідно п. 4.2. договору поруки № CL138241 від 21.06.2013, укладеним між Банком та ОСОБА_2, порука припиняється якщо Кредитор протягом трьох років з дня настання строку/терміну виконання Боржником основного зобовязання за Основним договором не предявить вимоги до Поручителя.

Як вбачається із матеріалів справи та умов кредитного договору, ОСОБА_1 зобовязувався сплачувати кредит та проценти за користування ним щомісячними платежами і погасити його повністю до 05.06.2016, проте припинив виконання зобовязання 08.08.2014. 29.09.2015 Банк звернувся до боржника та поручителя з вимогою про дострокове повернення заборгованості на 31 календарний день з моменту отримання такої вимоги (а.с. 37-39). З позовом до суду позивач звернувся 04.01.2016.

Враховуючи, що договір поруки містить чітко встановлений строк її припинення, який узгоджений з поручителем та який на час звернення Банку до суду з позовом не закінчився, право кредитора на пред'явлення вимоги до поручителя та обов'язок поручителя відповідати перед кредитором за порушене позичальником зобов'язання не припинилися.

Крім того, загальний строк позовної давності до чергових платежів по поверненню тіла кредиту та процентів за користування ним Банк не пропустив. Позивачем також не пропущено шестимісячний строк звернення до суду з вимогами про стягнення такої заборгованості з дати отримання відповідачами вимоги про дострокове повернення кредиту.

Колегія суддів не враховує правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України у справі №6-1265цс16 від 19.10.2016, про обчислення встановленого частиною четвертою статті 559 цього Кодексу шестимісячного строку для предявлення вимог до поручителя щодо окремих зобовязань за кредитом, оскільки зазначена позиція стосується випадків, коли договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, а встановлено, що він діє до повного припинення усіх зобовязань боржника за кредитним договором.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність оскаржуваного рішення не впливають.

Рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 26 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді: