Справа №591/3016/16-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/590/17 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2017 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Хвостика С. Г.,

суддів - Левченко Т. А. , Собини О. І.

з участю секретаря судового засідання Чуприни В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_4

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 21 лютого 2017 року

в цивільній справі за заявою ОСОБА_3, заінтересовані особи: Міністерство соціальної політики України, ОСОБА_5 Федерація, Управління Служби безпеки України в Сумській області, про встановлення факту, що має юридичне значення, -

в с т а н о в и л а:

У червні 2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду із вказаною заявою, яку мотивувала тим, що 05 травня 2014 року її чоловік ОСОБА_6 загинув при виконанні обов'язку військової служби під час проведення антитерористичної операції у Донецькій області. Вважає, що її чоловік загинув внаслідок збройної агресії та воєнного конфлікту, розпочатих ОСОБА_5 Федерацією проти України. Посилаючись на вказані обставини, позивачка просила суд встановити юридичний факт загибелі ОСОБА_6 при виконанні обов'язку військової служби 05 травня 2014 року на території Донецькій області у м. Словянськ внаслідок збройної агресії ОСОБА_5 Федерації проти України.

Встановлення вказаного юридичного факту буде породжувати юридичні наслідки, а саме: виникнення права на справедливу компенсацію з ОСОБА_5 Федерації, як держави-агресора.

Також заявниця зауважує, що вказаний нею юридичний факт може бути встановлений лише в судовому порядку, так як іншого порядку щодо цього не передбачено.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 21 лютого 2017 року заяву ОСОБА_3 задоволено частково. Встановлено юридичний факт загибелі чоловіка ОСОБА_3 ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, як повязаний з виконанням ним обовязків військової служби 05 травня 2014 року на території Донецької області, в місті Словянськ, Україна.

Вказане рішення суду позивач оскаржив в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить ухвалити рішення про задоволення заяви у повному обсязі. Вказує, що загальновідомість факту збройної агресії ОСОБА_5 Федерації проти України не є підставою для відмови у задоволенні заяви в частині встановлення факту загибелі її чоловіка ОСОБА_6, як внаслідок збройної агресії ОСОБА_5 Федерації проти України, оскільки заявлені вимоги мають індивідуальний характер та стосуються виключно загиблого та членів його сімї.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника заявниці ОСОБА_7 та представника заінтересованої особи Управління Служби безпеки України в Сумській області ОСОБА_8 про задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_6 зареєстрували шлюб 22 грудня 1990 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу (т.1, а.с. 23).

З 14 травня 1993 року по 05 травня 2014 року ОСОБА_6 проходив військову службу в Управлінні Служби безпеки України в Сумській області.

28 квітня 2014 року ОСОБА_6, який на той час тимчасово виконував обовязки начальника відділу Центру спеціальних операцій боротьби з тероризмом, захисту учасників кримінального судочинства та працівників правоохоронних органів СБ України в Сумській області, разом з іншими співробітниками відділу ЦСО "А" УСБУ в Сумській області був відряджений до Харківської області для участі в антитерористичній операції з метою захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення антитерористичної операції в містах ОСОБА_9 області та Краматорськ, Словянськ Донецької області.

05 травня 2014 року о 03 год. 00 хв. співробітники ЦСО "А" СБ України виїхали з м. Ізюм, Харківської області і рухались по трасі Харків Ростов-на-Дону у напрямку м. Словянськ, Донецької області. Після прибуття на блокпост біля села Семенівка, Словянського району, Донецької області, співробітникам, серед яких був і ОСОБА_6, було наказано забезпечити прохід колони бронетехніки Збройних Сил України, яка рухалась у напрямку м. Словянськ. Близько 11 год. 00 хв. з боку міста Краматорськ, Донецької області, у напрямку села Семенівка, Словянскього району, Донецької області, група співробітників ЦСО "А" СБ України розпочала рух, але зразу ж вони були обстріляні з автоматичної зброї та гранатометів. Внаслідок нападу ОСОБА_6 загинув, причиною його смерті стала вибухова травма.

Вказані обставини підтверджуються довідками СБУ; актом спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 05 травня 2014 року; актом № 2 про нещасний випадок, повязаний з виконанням обовязків військової служби; довідкою про причини смерті; лікарським свідоцтвом про смерть та свідоцтвом про смерть (т.1, а.с. 46 47, 51 70).

Указом Президента України "Про відзначення державними нагородами України" від 20 червня 2014 року №543/2014 полковника ОСОБА_6 посмертно було нагороджено орденом ОСОБА_10 III ступеня за особисту мужність і героїзм, виявлені у захисті державного суверенітету та територіальної цілісності України, вірність військовій присязі та незламність духу (т.1, а.с. 71 78).

Згідно з Указом Президента України "Про присвоєння ОСОБА_6 звання Герой України" від 02 січня 2015 року №1/2015 полковнику ОСОБА_6 за виняткову мужність, героїзм і самопожертву, виявлені у захисті державного суверенітету та територіальної цілісності України, вірність військовій присязі, посмертно було присвоєно звання Герой України з удостоєнням ордена «Золота Зірка» (т.1, а.с. 80).

Частково задовольняючи заяву, суд першої інстанції виходив з того, що загибель чоловіка ОСОБА_3 ОСОБА_6 повязана з виконанням ним обовязків військової служби на території Донецької області у місті Словянськ. Разом з цим, суд не вбачав підстав для задоволення заяви в частині встановлення факту загибелі внаслідок збройної агресії ОСОБА_5 Федерації проти України, пославшись на те, що цей факт збройної агресії є загальновідомим і його закріплено на законодавчому рівні.

Однак, колегія суддів не може погодитись з висновками суду щодо наявності підстав для відмови у задоволенні заяви у вказаній частині, виходячи з наступного.

Постановою Верховної ОСОБА_11 України «Про Заяву Верховної ОСОБА_11 України» «Про відсіч збройній агресії ОСОБА_5 Федерації та подолання її наслідків» № 337-VIII від 21 квітня 2015 року було схвалено текст Заяви Верховної ОСОБА_11 України «Про відсіч збройній агресії ОСОБА_5 Федерації та подолання її наслідків». З аналізу даної заяви вбачається, що 20 лютого 2014 року були зафіксовані перші випадки порушення Збройними Силами ОСОБА_5 Федерації порядку перетину державного кордону України в районі Керченської протоки та використання підрозділів збройних сил ОСОБА_5 Федерації, розташованих в Криму, що знаходились там відповідно до Угоди між Україною і ОСОБА_5 Федерацією про статус та умови перебування Чорноморського флоту ОСОБА_5 Федерації на території України від 28 травня 1997 року, для блокування українських військових частин.

З даної заяви Верховної ОСОБА_11 України слідує, що 27 лютого 2014 року збройні підрозділи спеціального призначення Головного розвідувального управління Генерального штабу Збройних Сил ОСОБА_5 Федерації захопили будівлі ОСОБА_11 Міністрів та Верховної Ради Автономної Республіки Крим. Водночас, відбулось створення і озброєння нерегулярних збройних формувань найманців з числа місцевих жителів, якими керували офіцери спецслужб і Збройних Сил ОСОБА_5 Федерації, а Чорноморський флот ОСОБА_5 Федерації заблокував українські порти, де знаходились кораблі Військово-Морських Сил України. В подальшому, лідер партії "Русское единство" ОСОБА_12 проголосив себе головою ОСОБА_11 Міністрів Автономної Республіки Крим та закликав президента ОСОБА_5 Федерації "забезпечити мир і спокій в Криму". У відповідь на цей заклик Президент ОСОБА_5 Федерації звернувся до ОСОБА_11 Федерацій Федеральних зборів ОСОБА_5 Федерації, яка своєю постановою від 1 березня 2014 року надала згоду на використання на території України Збройних Сил ОСОБА_5 Федерації. Як наслідок, це призвело до збройного захоплення і воєнної окупації невід'ємної частини України Автономної Республіки Крим та міста Севастополя.

Нелегітимно сформована в умовах російської воєнної окупації виконавча влада Автономної Республіки Крим 16 березня 2014 року провела референдум про входження Автономної Республіки Крим до складу ОСОБА_5 Федерації, однак результати референдуму не були визнані жодною країною світу, крім ОСОБА_5 Федерації, що підтверджується Резолюцією Генеральної ОСОБА_11 ООН 68/262 від 27 березня 2014 року "Територіальна цілісність України".

17 березня 2014 року Верховна ОСОБА_11 Автономної Республіки Крим, розпущена постановою Верховної ОСОБА_11 України від 15 березня 2014 року № 891-VІІ, всупереч цьому проголосила Крим незалежною державою. 18 березня 2014 року самозвані представники Верховної ОСОБА_11 Автономної Республіки Крим підписали з президентом ОСОБА_5 Федерації "Договір про прийняття до ОСОБА_5 Федерації Республіки Крим і створення у складі ОСОБА_5 Федерації нових суб'єктів".

21 березня 2014 року владою ОСОБА_5 Федерації було прийнято Федеральний конституційний закон "О принятии в Российскую Федерацию Республики Крым и образовании в составе Российской Федерации новых субъектов Республики Крым и города федерального значения Севастополя".

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» № 1207-VІІ від 15.04.2014 року, із змінами і доповненнями, Республіка Крим та місто Севастополь визнано тимчасово окупованою територією України із зазначенням дати початку тимчасової окупації 20 лютого 2014 року.

Незаконно анексувавши Республіку Крим, ОСОБА_13 продовжила свою військову агресію по відношенню до України, розпочавши в квітні 2014 року другу фазу збройної агресії проти України, коли контрольовані, керовані і фінансовані спецслужбами ОСОБА_5 Федерації озброєні формування проголосили створення "Донецької народної республіки" (07 квітня 2014 року) та "Луганської народної республіки" (27 квітня 2014 року).

Згідно з постановою Верховної ОСОБА_11 України «Про Заяву Верховної ОСОБА_11 України» «Про відсіч збройній агресії ОСОБА_5 Федерації та подолання її наслідків», від 21 квітня 2015 року №337-VIII, зазначені події на сході України відбувалися за наступними обставинами.

Протягом травня 2014 року самозвані лідери "ДНР" та "ЛНР", серед яких було багато громадян ОСОБА_5 Федерації, у неконституційний спосіб організували проведення фіктивних референдумів про відокремлення цих нелегітимних утворень від України. Під приводом і з метою їхньої підтримки на територію України були заслані розвідувально-диверсійні групи, які очолювали кадрові офіцери Головного розвідувального управління Генерального штабу Збройних Сил ОСОБА_5 Федерації, формування російського козацтва та укомплектований чеченцями громадянами ОСОБА_5 Федерації, батальйон "Восток", а також були задіяні такі озброєні групи найманців як "Русский сектор" та "Оплот". За їхньої участі відбулися захоплення адміністративних будівель у багатьох населених пунктах Донецької та Луганської областей, здійснено збройні напади на частини українських Сухопутних військ та літаків Повітряних сил Збройних Сил України.

11 травня 2014 року на окупованій території Донецької і Луганської областей відбувся референдум щодо самовизначення в Луганському та Донецькому регіонах з метою відокремлення та проголошення так званих "Луганської Народної Республіки" та "Донецької Народної Республіки". Однак, такий референдум, як і проголошені утворення, а саме "Луганська Народна Республіка" та "Донецька Народна Республіка" не були визнані ані національним законодавством, ані міжнародною спільнотою.

На засіданні ОСОБА_11 Безпеки ООН, яке відбулося 29 серпня 2014 року, в звязку з агресією ОСОБА_5 Федерації проти України, делегація України заявила: «ОСОБА_13 розпочала безпосереднє воєнне вторгнення на материкову частину України із застосуванням своїх регулярних збройних сил».

Нерегулярні збройні формування, задіяні ОСОБА_5 Федерацією у агресивній війні проти України, систематично підкріплювалися російськими найманцями з числа звільнених у запас військовослужбовців Збройних Сил ОСОБА_5 Федерації та постачанням зброї і військової техніки, включаючи танки, артилерійські системи, протитанкові засоби та сучасні зенітно-ракетні комплекси, які постачалися з території РФ. Це підтверджувалося поясненнями численно затриманих військовослужбовців Збройних Сил ОСОБА_5 Федерації.

Підтвердженням окупації ОСОБА_5 Федерацією, як країною агресором, частини території Луганської і Донецької областей, є факти здійснення нею активних дій щодо організації збройних нападів, участі в них та постачання для цього на територію України зброї та особового складу військ ОСОБА_5 Федерації.

На підтвердження вищевикладеного заявником було надано наступне.

Статті «МЗС Британії назвав прикрим фактом референдум на Донбасі» та «Держдепартамент США знову заявив про невизнання референдумів на Донбасі» від 11 травня 2014 року, що опубліковані на інтернет порталі Кореспондент.net (т.1, а.с. 25 26).

Статтю, опубліковану на інтернет порталі Новини Укрінформ «ЄС не визнає «референдум» на сході України» від 12 травня 2014 року (т.1, а.с. 27).

Інформація опублікована на сайті СБУ: «СБУ затримала на кордоні коректувальників вогню, які їхали в Україну з РФ», «Контррозвідка СБУ затримала поблизу Дебальцеве громадянина ОСОБА_13 з посвідченням «стрільця ДНР», «СБУ затримала агента ФСБ, що збирав інформацію про громадян РФ, які воюють на боці України», Резолюції Парламентської ОСОБА_11 Європи від 2014, 2015 р.р., в яких засуджуються військові дії ОСОБА_5 Федерації на території України (т.1, а.с. 31 44).

Відповідно до ст.1 Закону України «Про оборону України» від 06 грудня 1991 року № 1932-ХІІ, збройна агресія це застосування іншою державою або групою держав збройної сили проти України. Збройною агресією проти України вважається будь-яка з таких дій, зокрема: вторгнення або напад збройних сил іншої держави або групи держав на територію України, а також окупація або анексія частини території України; напад збройних сил іншої держави або групи держав на військові сухопутні, морські чи повітряні сили або цивільні морські чи повітряні флоти України.

За наслідками військової агресії ОСОБА_5 Федерації прийнято постанову Верховної ОСОБА_11 України від 17 березня 2015 року № 254-VІІІ «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями», якою визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України.

Відповідно до абз. 2 Постанови Верховної ОСОБА_11 України «Про Заяву Верховної ОСОБА_11 України про визнання Україною юрисдикції Міжнародного кримінального суду щодо скоєння злочинів проти людяності та воєнних злочинів вищими посадовими особами ОСОБА_5 Федерації та керівниками терористичних організацій "ДНР" та "ЛНР", які призвели до особливо тяжких наслідків та масового вбивства українських громадян» від 04 лютого 2015 року №145-VІІІ, зазначено, що з 20 лютого 2014 року проти України триває збройна агресія ОСОБА_5 Федерації та підтримуваних нею бойовиків-терористів, під час якої було анексовано Республіку Крим та місто Севастополь, які є частиною території незалежної та суверенної держави Україна, окуповано частину Донецької та Луганської областей України, загинуло тисячі громадян України, серед яких діти, поранено тисячі осіб, зруйновано інфраструктуру цілого регіону, сотні тисяч громадян вимушені були покинути свої домівки.

Також Постановою Верховної ОСОБА_11 України від 27 січня 2015 року № 129-VІІІ законодавчий орган України затвердив Звернення до Організації Об'єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської ОСОБА_11 Європи, Парламентської ОСОБА_11 НАТО, Парламентської ОСОБА_11 ОБСЄ, Парламентської ОСОБА_11 ГУАМ, національних парламентів держав світу про визнання ОСОБА_5 Федерації державою-агресором.

Силові дії ОСОБА_5 Федерації, що тривають з 20 лютого 2014 року, є актами збройної агресії відповідно до пунктів «а», «b», «c», «;d» та «g» статті 3 Резолюції 3314 (ХХIХ) Генеральної ОСОБА_11 ООН «Визначення агресії» від 14 грудня 1974 року.

Військові дії ОСОБА_5 Федерації на території України були визнані та засуджені рядом міжнародних інстанцій.

Отже, при вирішенні даної справи знайшов своє підтвердження факт збройної (військової) агресії ОСОБА_5 Федерації відносно України, що є загальновідомим.

Відповідно до довідки про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпечення її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України № 103 від 18 березня 2016 року, виданої Управлінням СБУ в Сумській області, полковник ОСОБА_6 дійсно за період з 28 квітня 2015 року по 05 травня 2015 року безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення антитерористичної операції в містах ОСОБА_9 області та Краматорськ і Словянськ Донецької області.

Вищевикладені обставини справи встановлюють причинний зв'язок між загибеллю ОСОБА_6 05 травня 2014 року та обставинами того, що він в цей час проходив військову службу та брав участь у проведенні антитерористичної операції на території України, що межує з територією, тимчасово окупованою в результаті збройної агресії ОСОБА_5 Федерації проти України.

Враховуючи, що в результаті саме збройної агресії та воєнного конфлікту, розпочатих ОСОБА_5 Федерацією, ОСОБА_6 05 травня 2014 року отримав вибухову травму, яка стала причиною його смерті, а також обставини того, що внаслідок саме військової агресії ОСОБА_5 Федерації на території Донецької області було порушено право ОСОБА_6 на життя і здоровя, передбачене ст. 27 Конституції України, ст. 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, заява ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення, підлягає повному задоволенню.

Отже, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для відмови у задоволенні заяви в частині встановлення факту загибелі ОСОБА_6 внаслідок збройної агресії ОСОБА_5 Федерації проти України з огляду на те, як вказав суд першої інстанції, що цей факт є загальновідомим і його закріплено на законодавчому рівні, оскільки між вказаними фактами існує причинний зв'язок, а документи, що посвідчують смерть ОСОБА_6, лише констатують факт цього, тобто, в іншому порядку, окрім судового, вказаний юридичний факт встановити неможливо.

Згідно з ч.2 ст.256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Як розяснено в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», не можуть розглядатися судами заяви про встановлення фактів, встановлення яких віднесено до компетенції відповідних органів виконавчої влади.

Враховуючи викладене, а також те, що ОСОБА_6, виконуючи обовязки військової служби, загинув в результаті збройної агресії ОСОБА_5 Федерації, та обставини того, що встановлення даного юридичного факту необхідно ОСОБА_3 для виникнення у неї права на справедливу компенсацію, тому заява останньої має бути повністю задоволена.

За таких обставин, коли суд першої інстанції ухвалив рішення, яким не в повній мірі задовольнив заяву ОСОБА_3, порушивши, тим самим, норми матеріального і процесуального права, а його висновки в зазначеній частині не відповідають обставинам справи, тому рішення суду необхідно змінити, у звязку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.3; 309 ч.1 п.п. 1, 4; 314 ч.2; 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 21 лютого 2017 року в даній справі змінити, виклавши його резолютивну частину в такій редакції:

Заяву ОСОБА_3 задовольнити.

Встановити юридичний факт загибелі чоловіка ОСОБА_3 ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, як повязаний з виконанням обовязків військової служби 05 травня 2014 року на території Донецької області у місті Словянськ, Україна, внаслідок збройної агресії ОСОБА_5 Федерації проти України.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -