Справа № 404/3070/16-ц
Номер провадження 2/404/289/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2017 року Кіровський районний суд м. Кіровограда в складі :

головуючої судді - Панфілової А.В.

при секретарі - Мосійчук А. Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 які діють в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк « ПриватБанк» , ОСОБА_5 та ПАТ «Страхова компанія « Інгосстрах» третя особа приватний нотаріус Кіровоградського міського нотаріального округу Бєлінський Ігорь Дмитрович про визнання недійсними іпотечного договору та договору страхування майна,-

В С Т А Н О В И В :

Позивачі звернулися з позовом до відповідачів про визнання недійсними Іпотечний договір № 1420 від 25.05.2007 р., укладений між ОСОБА_1 та ЗАТ КБ «Приватбанк» та Договір страхування майна № КGМDGА00042964 від 25.05.2007 р., укладений між ОСОБА_5 та ЗАТ «Страхова компанія «ІНГОССТРАХ» та зобов»язати ПАТ КБ « Приватбанк» повернути заставну ПБ №005671 від 25.05.2007 року або анулювати її .

В судовому засіданні адвокат позивачів позовні вимоги підтримав та в обґрунтування зазначив, що ОСОБА_1 з відповідачем ОСОБА_5, перебувала у шлюбі з 04.10.2003 р. до 14.01.2014 р,, від якого має малолітніх дітей ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 Сергійовича19.06.2008 р.н., які проживають спільно з нею за вказаною адресою постійно, з дня народження.

У квітні 2007 р. відповідач ОСОБА_5 повідомив її про наміри отримати банківський кредит та звернувся до неї з проханням виступити майновим поручителем погашення кредиту на випадок його смерті, оскільки квартира, в якій проживала їх сім 'я , подарована їй батьком, ОСОБА_2, а відтак не є спільним майном подружжя, а перебуває у її особистій власності, на що вона погодилась, оскільки відповідач ОСОБА_5 запевнив її, що діє виключно в інтересах сім'ї, кредит потрібен на придбання автомобіля для започаткування власного бізнесу та на той час у них були нормальні стосунки і вона йому повністю довіряла.

В подальшому, збором і підготовкою документів для отримання кредиту займався особисто відповідач ОСОБА_5, оскільки позивач доглядача за малолітньою дочкою ОСОБА_7, якій щойно виповнилось 2 роки.

Позивач ОСОБА_1 стверджує, що її особиста участь в отриманні вказаного кредиту обмежилась виключно візитом до нотаріуса в день його отримання для підписання, як у подальшому з 'ясувалось, іпотечного договору і документів, які їй запропонував ОСОБА_5 та які вона підписала не читаючи , оскільки повністю довіряла чоловіку.

Позивач ОСОБА_1 наголошує, що під час укладання іпотечного договору , насправді, їй ніхто не роз'яснював зміст документів, які вона підписувала , повністю довіряючи ОСОБА_5, як батьку їх дочки та подружжю, з яким у неї , на той час, були нормальні стосунки, до того ж, через рік, у червні 2008 р. у них народилась друга дитина - син ОСОБА_8.

Нормальні сімейні стосунки зі ОСОБА_5 у позивача зберігались до середини 2013 р., всі документи щодо отриманого кредиту, в тому числі і іпотечний договір зберігались у ОСОБА_5, їх зміст їй не був відомий, також: їй не були відомі і будь-які проблеми з погашенням згаданого кредиту.

На кінець 2013р. їх сім'я фактично припинила існування і рішенням Кіровського райсуду м.Кіровограда від 14.01.2014 р. шлюб був розірваний, діти залишились з позивачем , а ОСОБА_5 без зняття з реєстрації виїхав з квартири і на даний час вони стосунків не підтримують .

На початку 2016 р. позивачу ОСОБА_1 почали телефонувати з «Приватбанку» та повідомили, що ОСОБА_5 припинив платежі по вказаному кредиту, що відбувся суд, за рішенням якого з нього стягнуто заборгованість, але він відмовляється погашати, уникає спілкування з працівниками банку, а відтак їй необхідно продавати квартиру та погашати за нього кредит, на її зауваження про наявність у вказаній квартирі малолітніх дітей та відсутності у них будь-якого іншого житла, працівники банку заявили, що згідно документів, а саме іпотечного договору, які вона підписала - діти у вказаній квартирі відсутні.

Ознайомившись 24.02.2016 р. у приватного нотаріуса Бєлінського І.Д., з документами, на підставі яких він посвідчував зазначений іпотечний договір, позивач з'ясувала , що в нотаріальних матеріалах міститься фіктивна довідка № 2185 від 08.04.2007 р., видана КП «Комунальник» на її ім'я, в якій відсутні відомості про факт проживання у квартирі її малолітньої доньки - ОСОБА_3, якій на той час виповнилось два роки.

Також: у згаданих матеріалах нотаріуса, вона виявила і окрему заяву за її підписом, за змістом якої їй начебто роз 'яснено зміст статей 173-177, 247-249 СК України, ст.ст. 17-18 ЗУ «Про охорону дитинства» та інші, а також, що вона стверджує і гарантує відсутність порушення прав дітей при укладенні даного правочину.

Стверджується, що позивач ОСОБА_1 визнає, що підписуючи нотаріальні документи, не читаючи їх, діяла необачно стосовно прав і інтересів її малолітньої дочки ОСОБА_7, а в подальшому і сина , який народився пізніше, але на той час була переконана, що діяла в інтересах сім»ї, повністю довіряючи ОСОБА_5, як подружжю та батьку їх дітей, який ввів її в оману та запевнив, що підписуючи вказаний договір вона гарантує погашення кредиту тільки у разі його смерті, внаслідок чого помилялась щодо природи правочину, прав та обов 'язків сторін, але вважає, що, за будь-яких обставин, укладання такого незаконного іпотечного договору було б неможливим, як би відповідальні працівники КП «Комунальник» не видали згаданої фіктивної довідки про склад сім 'ї.

Про викладені факти і обставини позивач ОСОБА_1, у встановленому законом порядку, 02.03.2016 р. повідомила Кіровоградську місцеву прокуратуру відповідною письмовою заявою, на підставі якої слідчим Кіровоградського ВП ГУНП в Кіровоградській області. зареєстроване кримінальне провадження № 0003226 від 12.03.2016р. за ст. 358 КК України, рішення по якому на даний час не прийнято, а тому просить задовольнити позов повністю.

В судовому засіданні представник відповідача ПАТ « КБ Приватбанк» позовні вимоги не визнав та просить відмовити з посиланням, що позивач ОСОБА_1 в нотаріуса власноручно підписувала даний договір та нотаріусом роз 'яснено зміст статей 173-177, 247-249 СК України, ст.ст. 17-18 ЗУ «Про охорону дитинства» та інші, а також, що вона стверджує і гарантує відсутність порушення прав дітей при укладенні даного правочину, що є підставою для відмови в задоволенні позову . Крім того, представником подано заяву про застосування наслідків пропуску позовної давності ( а.с. 180), оскільки про порушені права позивачам мало бути відомо 25.05. 07 року при укладенні договору та до 25.05.2010 року.

Зазначив, що зловживання правами з боку батьків не є підставою для визнання іпотечного договору недійсним.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не з»явився, про час і місце розгляду справи повідомлено рекомендованими листами (а. с. 153,172), поважні причини неявки суду не повідомлено.

Треті особи в судове засідання не з»явилися, поважні причини неявки суду не повідомлено.

Згідно ст.169 ЦПК України, суд визнає причини неявки неповажними і вирішує справу розглядати за даної явки і наявних матеріалів у справі.

Судом встановлено наступні факти.

ОСОБА_1 та ОСОБА_5, перебували у зареєстрованому шлюбі з 04.10.2003 р. (а. с. 17), від якого мають малолітніх дітей ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_11ІНФОРМАЦІЯ_4, що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а. с. 16, 18), які проживають спільно з нею за вказаною адресою постійно з дня народження.

28.10.2004 року ОСОБА_2 подарував ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1, що підтверджується договором дарування квартири (а. с. 20).

25.05.2007 року ОСОБА_1 уклала іпотечний договір з ЗАТ КБ « Приватбанк», за виконання зобов»язань ОСОБА_5 по кредитному договору № KGMDGA01580509 від 25.05.2007 року . Приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу накладено заборону на відчуження квартири АДРЕСА_1. (а. с. 32-34).

14.01.2014 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 розірвано, що підтверджується копією рішення суду (а. с. 21).

Відповідно до вимог ч.4 ст.261 ЦК України у разі порушення цивільного права або інтересу неповнолітньої особи перебіг позовної давності починається від дня досягнення нею повноліття, а відтак , з урахуванням віку малолітньої ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_1, позивачами не порушені строки позовної давності.

Згідно зі ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» держава охороняє і захищає права та інтереси дітей при вчиненні правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустимим є зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів.

Законом України «Про охорону дитинства», зокрема у ч.3 ст. 17, передбачено, що батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобоз'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобо»язання.

Батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування вчиняти правочини щодо ті майнові прав, у тому числі й відмовлятися від майнових прав дитини (ст. 71 ЦК України та п. З ч. 2 ст. 177 СК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.

Отже, у разі вчинення правочину щодо нерухомого майна, у тому числі і договору іпотеки, право власності на яке або право користування яким мають діти, попередня згода органу опіки та піклування є обов 'язковою.

Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом (п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»).

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Згідно із ч. 6 ст. 203 ЦК України правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Таким чином укладення батьками правочинів, предметом яких є житлові приміщення, право користування якими мають малолітні або неповнолітні діти, без попередньої згоди органу опіки та піклування є підставою для визнання цих правочинів недійсними, як передбачено статтями 203, 215 ЦК України.

Відповідно до ст. 8 ЦПК України та ст. З Конвенції «Про права дитини», прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, суд повинен надавати перевагу якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Вирішуючи спори щодо захисту прав дітей під час укладення договорів іпотеки, суди повинні в кожному конкретному випадку перевіряти право користування житловим приміщенням дитиною, яке може ґрунтуватися на документальній підставі (довідка про наявність зареєстрованих осіб на житловий площі, серед яких зазначена й дитина) та на законі (ст. 405 ЦК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров»я в якому вона проживає.

Частиною першою статті 405 ЦК України визначено, що члени сім «ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

За змістом цієї статті право членів сім»ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім»ї якої вони є; з припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів того сім»ї.

Статтею 17 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що батьки та особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки та піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовитися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватись від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей, як зазначено ч. 6 ст. 203 ЦК України, у протилежному випадку такий правочин є нікчемним.

Зазначена позиція висловлена в п. 44 Постанови Пленуму ВССУ від 30 березня 2012 року , зазначено, що суди мають виходити із того, чи мала дитина право власності на предмет іпотеки чи право користування предметом іпотеки на момент укладання договору іпотеки. Будь - які дії , вчинені без згоди іпотекодержателя після укладення договору іпотеки (наприклад реєстрація неповнолітньої дитини в житловому будинку, народження дитини після укладення договору іпотеки) не є підставою для визнання такого договору недійсним із підстави невиконання вимог закону про отримання згоди органу опіки та піклування.

Згідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає справу в межах позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, оцінивши докази в їх сукупності , суд дійшов висновку щодо задоволення позову, оскільки враховуючи правові позиції Верховного Суду України у справі № 6-1024цс16 від 22.06.2016 року , вчинений батьками (усиновлювачами) правочин стосовно нерухомого майна, право власності на яке чи право користування яким мають діти, за відсутності обов'язкового попереднього дозволу органу опіки та піклування може бути визнаний судом недійсним (частина шоста статті 203, частина перша статті 215 ЦК України) за умови, якщо буде встановлено, що оспорюваний правочин суперечить правам та інтересам дитини: звужує обсяг існуючих майнових прав дитини та/або порушує охоронювані законом інтереси дитини, зменшує або обмежує її права та інтереси щодо жилого приміщення, порушує гарантії збереження права дитини на житло.

Власник майна, який є одночасно законним представником неповнолітньої або малолітньої особи та укладає правочини, які впливають на права дитини, повинен діяти добросовісно та в інтересах дитини, а інша сторона договору має право очікувати від нього таких дій. Неправдиве повідомлення батьками, які є одночасно законними представниками неповнолітньої або малолітньої особи, про відсутність прав дитини на майно, яке передається в іпотеку, не може бути підставою для визнання іпотеки недійсною за позовом батьків, які зловживали своїми правами законних представників дитини, а може спричинити інші передбачені законодавством наслідки, які застосовуються органами опіки та піклування.

При цьому, вказано , що сам по собі факт відсутності обов'язкового попереднього дозволу органу опіки та піклування на укладення оспорюваного правочину не є безумовною підставою для визнання його недійсним.

Верховний Суд України вказав, що неправдиве повідомлення батьками, які є одночасно законними представниками неповнолітньої або малолітньої особи, про відсутність прав дитини на майно, що передається в іпотеку, не може бути підставою для визнання іпотеки недійсною за позовом батьків, які зловживали своїми правами законних представників дитини, а може спричинити інші наслідки, передбачені законодавством, які застосовуються органами опіки та піклування.

При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулось.

Згідно зі статтею 9 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець обмежується в розпорядженні предметом іпотеки, однак має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом. При цьому ЦК України, як і спеціальний Закон України «Про іпотеку», не містять норм, які б зменшували або обмежували права членів сім'ї власника житла на користування жилим приміщенням у разі передання його в іпотеку.

При вирішенні справ за позовом в інтересах дітей про визнання недійсними договорів іпотеки на підставі порушення статті 17 Закону України «Про охорону дитинства» (у редакції, яка була чинною на час укладення спірного договору іпотеки) в кожному конкретному випадку суди повинні:

1) перевіряти наявність у дитини права користування житловим приміщенням на момент укладення оспорюваного договору, а також місце її фактичного постійного проживання;

2) ураховувати добросовісність поведінки іпотекодавця щодо надання документів про права дітей на житло, яке є предметом іпотеки, при укладенні оспорюваного договору;

3) з'ясовувати, чи існує фактичне порушення законних прав дитини внаслідок укладення договору іпотеки.

Передбачене статтею 17 Закону України «Про охорону дитинства» (у редакції, яка була чинною на час укладення спірного договору іпотеки) положення про необхідність отримання попереднього дозволу органу опіки та піклування на укладення батьками договору щодо майна, право на яке мають діти, спрямоване на захист майнових прав дітей, тому підставою для визнання такого договору недійсним за позовом їх батьків є порушення майнових прав дітей унаслідок укладення такого договору, а не сам по собі факт відсутності попереднього дозволу органу опіки та піклування на його укладення.

При цьому, суди не з'ясували, чи було порушене право малолітнього внаслідок укладення цього договору, яке саме право та в чому полягало його порушення.

В даній справі , судом було встановлено факт, що малолітня особа донька ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_5. проживала та була зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 з моменту народження. Зазначене підтверджується довідкою КП «Комунальник -96» ( а.с. 22) , листом КП «Комунальник -96» ( а.с. 23), інформацією Новенської селищної ради ( а.с. 25). Довідкою лікарняного закладу ( а.с. 27, довідкою дошкільного закладу ( а.с. 28), довідками ЗОШ ( а.с. 29,30 ), показами свідка ОСОБА_10

Також, судом встановлено, недобросовісність поведінки іпотекодавця щодо надання документів про права дітей на житло, яке є предметом іпотеки, при укладенні оспорюваного договору;

Останнє, що має значення , це встановлення самого факту порушення прав дітей/дитини, що стало підставою для звернення до суду позивачів з даним позовом . Як зазначено було представником позивачів , позивача ОСОБА_1 представниками банку було повідомлено про наявність заборгованості і бажання банку вирішити питання погашення кредиту за рахунок іпотечного майна. При цьому , під час розгляду справи 08.08.2016року як підтвердження намірів банку на адресу позивача ОСОБА_1 надано листа від ПАТ КБ «Приватбанк» відповідно до якого зазначено, що Банк прийняв рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки , у разі невиконання або неналежного виконання нею порушеного зобов»язання в тридцяти денний строк з дня отримання цієї вимоги , з вимогою згідно ст.. 40 Закону України «Про іпотеку» , добровільно звільнити наступне нерухоме майно : 2-х кімнатна квартира загальною площею 45, 31 кв.м. , що знаходиться за адресою : АДРЕСА_2 разом із усіма членами сім»ї та іншими мешканцями ( а.с. 83).

Таким чином , суд дійшов висновку, що саме з часу повідомлення про наміри банку звернути стягнення на іпотечне майно з вимогою про звільнення житла і виникло порушення прав малолітньої/ неповнолітньої дитини , що стало підставою для звернення до суду позивачів з даним позовом.

Крім того , є всі підстави, передбачені ст.ст. 203, 215 ЦК України для визнання недійсним договору страхування майна від 25.05.2007 року , укладеного між ОСОБА_5 та ЗАТ «Страхова компанія «ІНГОССТРАХ», з автоматичною пролонгацією до повного погашення заборгованості, оскільки предметом цього договору ( а.с. 41) є іпотечне майно, страхувальником був ОСОБА_5 . Згідно п.5.2. даного Договору , цей договір укладено на виконання договору Застави , укладеного між Приватбанком та страхувальником від 25.05.2007року, з метою забезпечення виконання зобов»язань за кредитним договором. При цьому, як вбачається з матеріалів справи ніякий Договір Застави не укладався, тим більше з ОСОБА_5 , а мав місце за даним номером і датою укладений іпотечний Договір між ОСОБА_1 і банком. Крім того, ОСОБА_5 не був власником квартири і не був уповноважений на укладення договору страхування майна.

Таким чином, в межах позовних вимог позов є обґрунтований та доведений і підлягає задоволенню повністю.

Згідно ст.. 88 ЦПК України з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 - 551,20грн. судового збору , по 275,60грн. з кожного.

На підставі вищевикладеного , керуючись ст. 405 ЦК України, ч. 2 ст. 177 СК України, ст. 12 ЗУ «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», статей 17, 18 Закону України «Про охорону дитинства», п.6 ч.1 ст.З , статей 71, 203, 215 та 216, 229 ЦК України, ст.ст. 10,11, 60, 61, 88, 212- 215, 218 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 які діють в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк « ПриватБанк» , ОСОБА_5 та ПАТ « Страхова компанія « Інгосстрах» третя особа приватний нотаріус Кіровоградського міського нотаріального округу Бєлінський Ігорь Дмитрович, задовольнити повністю.

Визнати недійсними Іпотечний договір № 1420 від 25.05.2007 р., укладений між: ОСОБА_1 та ЗАТ КБ «Приватбанк» та Договір страхування майна № КGМDGА00042964 від 25.05.2007 р., укладений між ОСОБА_5 та ЗАТ «Страхова компанія «ІНГОССТРАХ» та зобов»язати ПАТ КБ « Приватбанк» в особі Кіровоградського РТРУ ПАТ КБ « Приватбанк» повернути заставну ПБ №005671 від 25.05.2007 року або анулювати її .

Стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 - 551,20грн. судового збору , по 275,60грн. з кожного.

Стягнути з ОСОБА_5 та ПАТ « Страхова компанія «Інгосстрах» на користь держави - 551,20грн. судового збору , по 275,60грн. з кожного.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Кіровоградської області через Кіровський районний суд м. Кіровограда шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня отримання копії рішення .

Суддя Кіровського А. В. Панфілова

районного суду

м.Кіровограда