22-ц/775/119/2017(м)
Категорія 9 Головуючий у 1 інстанції Папаценко П.І.
Доповідач Кочегарова Л.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 лютого 2017 року м. Маріуполь

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого Кочегарової Л.М.,

суддів: Попової С.А.,Ткаченко Т.Б.,

з участю секретаря Трушкової Г.М.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3, про витребування майна з чужого незаконного володіння за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 20 грудня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5, третя особа ОСОБА_3, про витребування майна з чужого незаконного володіння. Одночасно позивач подала заяву про забезпечення позову і просила накласти арешт на майно вартістю 82 850 грн., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 20 грудня 2016 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 і її заяву про забезпечення позову задоволено частково. Накладено арешт на майно, а саме:

- дзеркало 150*60 см 5 шт. вартістю по 3500,00 грн. кожне (17500,00 грн.);

- плафони наддзеркальні 4 шт. по 50,00 грн. (200,00 грн.);

- шафу-купе 4-х дверна (дзеркальна) 1 шт. вартістю 10000,00 грн. (10000,00 грн.);

- крісло парикмахерське на гідравліці 4 шт. вартістю по 4200,00 грн. (16800,00 грн.);

- крісло для миття голови з раковиною 1 шт. вартістю 7500,00 грн. (7500,00 грн.);

- крісло для педикюра 1 шт. вартістю 4700,00 грн. (4700,00 грн.);

- ванночку для педикюра гідромасажну с підігрівом 1 шт. вартістю 900,00 грн. (900,00 грн.);

- стіл для манікюра 1 шт. вартістю 1500,00 грн. (1500,00 грн.);

- тумбу для матеріалів 4-х дверна 1 шт. вартістю 1950,00 грн. (1950,00 грн.);

- стійку-бюро для адміністратора 1 шт. вартістю 4600,00 грн. (4600,00 грн.);

- стільці офісні 2 шт. вартістю по 250,00 грн. (500,00 грн.);

- тумбочки для робочого місця парикмахера на 4 кошика 4 шт. вартістю по 900,00 грн. (3600,00 грн.);

- шафу для верхнього одягу 2-х дверна 1 шт. вартістю 1300,00 грн. (1300,00 грн.);

шафу для манікюрних інструментів 2-х дверна 1 шт. вартістю 650,00 грн. (650,00 грн.);

- шафу кухонну 1-но дверна з двома полицями 1 шт. вартістю 450,00 грн. (450,00 грн.);

- стіл кухонний 1 шт. вартістю 250,00 грн. (250,00 грн.);

- бойлер електричний на 80 л. 1 шт. вартістю 3955,00 грн. (3955,00 грн.);

- кондиціонер спліт-систему 1 шт. вартістю 6500,00 грн. (6500,00 грн.).

В іншій частині клопотання відмовлено. Ухвалу для виконання направлено до Центрального відділу державної виконавчої служби міста Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області.

Не погоджуючись з ухвалою суду, представник відповідача ОСОБА_2- ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу суду, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника ОСОБА_2 - ОСОБА_6, яка просила апеляційну скаргу задовольнити, заперечення проти апеляційної скарги представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_7, перевіривши матеріали справи, в межах апеляційного оскарження, та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно п.1 ч.1 ст.312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Встановлено, що ОСОБА_1 пред'явила позовні вимоги до ОСОБА_2 і просила зобов'язати відповідача повернути їй парикмахерське обладнання та меблі, згідно з описом на суму 82 850 грн., а також відшкодувати заподіяну майнову шкоду в розмірі 37 500 грн. та моральну шкоду 5000 грн.

Місцем проживання відповідача зазначено будинок АДРЕСА_2.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, на підставі положень ст. 122 ЦПК України, суд першої інстанції виходив з того, що позов ОСОБА_1 підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства в Жовтневому районному суді м. м.Маріуполя і підстави для відмови у відкритті провадження у справі відсутні.

З висновками суду не можна не погодитися.

Згідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, інститут підсудності безпосередньо пов'язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, закріпленого у п.1 ст.6 Конвенції, оскільки за його допомогою визначається «належний суд», тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.

Відповідно до ч.1 ст.8 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.

Право на звернення до суду за судовим захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів є одним із найважливіших конституційних прав громадян та юридичних осіб (ст. 55, 124 Конституції України).

Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч.1,ч.2 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п.2,3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні перевірити належність справ до їх юрисдикції та підсудності.

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом (стаття 8 Закону N 2453-VI).

Згідно вимог ч.1 ст.122 ЦПК України суддя відкриває провадження у цивільній справі не інакше як на підставі заяви, поданої і оформленої в порядку, встановленому цим Кодексом.

За загальним правилом, передбаченим ч.1 ст. 109 ЦПК України, позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування.

Цивільно-процесуальне законодавство України наділяє позивача і відповідача рівними можливостями по захисту своїх прав протягом всього періоду розгляду справи.

Статтею 110 ЦПК України визначено підсудність справ за вибором позивача.

Відповідно до ч.ч. 6, 8 ст. 110 ЦПК України позови про відшкодування шкоди, завданої майну фізичних або юридичних осіб, можуть пред'являтися також за місцем завдання шкоди; позови, що виникають з договорів, у яких зазначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред'являтися також за місцем виконання цих договорів.

З позовної заяви ОСОБА_1 вбачається, що вона обґрунтувала вимоги тим, що 01 липня 2016 року між нею та ОСОБА_3 було укладено договір оренди приміщення строком на 2 роки - до 01 липня 2018 року, для ведення господарської діяльності з надання послуг «салону краси». Одночасно ОСОБА_3 передала їй обладнання та меблі за актом прийому-передачі. В подальшому ОСОБА_3 продала приміщення ОСОБА_2, яка прийняла заходи для припинення діяльності «салону краси». Обладнання та меблі, які ОСОБА_3 передала позивачу, залишилися в приміщенні АДРЕСА_1 і ОСОБА_2 відмовляється їх повернути, посилаючись на те, що придбала приміщення за договором купівлі-продажу разом з обладнанням та меблями.

Отже матеріали справи вказують на те, що порушення прав ОСОБА_1 відбулося в Жовтневому районі м.Маріуполя, а тому, вона обґрунтовано звернулася з позовною заявою до Жовтневого районного суду м.Маріуполя.

Доводи скарги представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 про те, що суд повинен був за правилами ст.115 ЦПК України повернути позовну заяву ОСОБА_1 для подання до належного суду є непереконливими та такими, що не відповідають нормам процесуального права, які передбачають право позивача на вибір суду.

Не погоджуючись з рішенням суду про прийняття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, що знаходиться у приміщенні АДРЕСА_1, представник відповідача в апеляційній скарзі посилається на те, що у справі відсутні повноваження ОСОБА_1 діяти в інтересах ОСОБА_3 стосовно майна, власником якого є ОСОБА_3

Однак, характер позовних вимог ОСОБА_1 вказує на те, що вона діє не в інтересах ОСОБА_3, а вважає порушеним своє особисте право, оскільки за актом прийому-передачі вона отримала від ОСОБА_3 майно і користувалася ним до того часу поки відповідач не припинила її можливість використовувати його за призначенням.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції законно задовольнив заяву позивача про забезпечення позову, з урахуванням наступного.

Відповідно до ч.3 ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Під забезпеченням позову розуміється вжиття судом передбачених законом заходів, які створюють реальну гарантовану можливість для виконання майбутнього рішення по справі.

Перелік видів забезпечення позову зазначений у ч. 1 ст. 152 ЦПК України і передбачає, у тому числі, й можливість заборони вчинення певних дій, зокрема, заборони здійснення відчуження спірного нерухомого майна.

У відповідності з роз'ясненнями, які містяться в пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства, при розгляді заяв про забезпечення позову» №9 від 22 грудня 2006 року розглядаючи заяву про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Як роз*яснено у п.п. 4, 7, 10 постанови Пленуму Верховного Суду України N 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

В ухвалі від 20 грудня 2016 року судом першої інстанції наведені відповідні обґрунтування рішення про забезпечення позову і ці висновки є правильними, оскільки неприйняття заходів забезпечення позову може зробити неможливим виконання рішення суду.

Посилання ОСОБА_4 на те, що приміщення було придбане разом з обладнанням та меблями і тому перейшло у власність ОСОБА_2 є його особистою думкою, оскільки це питання може бути вирішено судом тільки в процесі розгляду спору, який виник між сторонами.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала постановлена з додержанням вимог закону і підстав для скасування ухвали та задоволення апеляційної скарги немає.

Керуючись п.1 ч.2 ст.307, ст.312 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 відхилити.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 20 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий Л.М. Кочегарова

Судді: С.А. Попова

Т.Б.Ткаченко