АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА[1]
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого-судді Слюсар Т.А.

суддів: Волошиної В.М., Кирилюк Г.М.

при секретарі: Крічфалуши С.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 05 вересня 2016 року

в справі за позовом ОСОБА_2 до Житлової комісії гарнізону м. Києва, Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України, третя особа: Об`єднана житлова комісія військової частини НОМЕР_1 і підпорядкованих їй військових частин, про зобов`язання вчинити певні дії.
Колегія суддів,
В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2015 року ОСОБА_2 звернувся в суд із позовом до Житлової комісії гарнізону м. Києва (надалі ЖКГ м. Києва), Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України (надалі ККЕУ МОУ) про зобов`язання вчинити певні дії.

Зазначав, що після закінчення Васильківського воєнного авіаційно-технічного училища з 27 червня 1986 року перебував на військовій службі, між тим, постійним житлом не забезпечувався й лише після направлення його у розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 , м. Феодосія, рішенням житлової комісії від 05 серпня 1992 року позивача було зараховано на квартирний облік, що підтверджується витягом з протоколу.
Протягом військової служби у військовій частині НОМЕР_2 він проживав у гуртожитку та постійного мешкання не мав, що підтверджується довідкою № 73 від 25 серпня 1998 року, виданою Феодосійською квартирно-експлуатаційною частиною.
В період з 18 червня 1998 року по 25 червня 2001 року навчався в Об`єднаному інституті при Національній академії оборони України, після чого наказом № 035Р від 25 червня 2001 року позивача було направлено до подальшого проходження служби у військову частину НОМЕР_3 м. Києва.
Згідно рішення ЖК ЦАМО та ГШ, ОСОБА_2 та членів його сім`ї було зараховано на квартирний облік до гарнізонної черги м. Києва з датою поставки 03 березня 1995 року.
На даний час ОСОБА_2 перебуває на квартирному обліку складом сім`ї 4 особи у житловій комісії військової частини НОМЕР_1 у загальній черзі Київського гарнізону з 03 березня 1995 року, а також у списках осіб, які мають право на першочергове отримання житла як учасник бойових дій з 15 грудня 2005 року.
Зазначав, що остільки має право на перенесення черги відповідно до законодавства України, він звернувся з заявою до об`єднаної житлової комісії військової частини НОМЕР_1 та підпорядкованих їй військових частин, за результати розгляду якої 21 листопада 2012 року останньою було прийнято рішення про перенесення черги квартирного обліку з 03 березня 1995 року на 05 серпня 1992 року, оформлене протоколом № 33.
З метою реалізації цього рішення ОСОБА_2 звернувся до ККЕУ МОУ й отримав відповідь, з якої вбачається, що перенесення дати квартирного обліку з 03 березня 1995 року на 05 серпня 1992 року неможливо. В обґрунтування своєї позиції ККЕУ МОУ посилалось на норми наказу MO України від 03 березня 1995 року № 20 «Про внесення змін та доповнень до Положення про порядок забезпечення жилою в Збройних Силах України», а також на Юридичний висновок Головного квартирно-експлуатаційного управління ЗС України від 28 листопада 2008 року, Рішення міністра оборони України від 13 квітня 2009 року № 3284/з.
З урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, позивач просив зобов`язати ККЕУ МОУ, ЖКГ м. Києва включити його зі складом сім`ї із 4 осіб до списку військовослужбовців, що потребують поліпшення житлових умов у гарнізоні м.Києва, з урахуванням попереднього часу перебування на квартирному обліку, тобто з 05 серпня 1992 року.
Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 05 вересня 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено.
В апеляційній скарзі представник відповідача, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, просить скасувати рішення районного суду і постановити по справі нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.
Колегія суддів, вислухавши представника позивача, яка просила апеляційну скаргу відхилити, представника відповідача, яка підтримала апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, враховуючи таке.
Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 , після закінчення Васильківського воєнного авіаційно-технічного училища, з 27 червня 1986 року по 01 вересня 1988 pоку проходив службу в групі радянських військ в Німеччині. Оскільки частина знаходилася за кордоном, тому постійним житлом не забезпечувався, що підтверджується довідкою № 189 від 12 серпня 1988 року (а.с.18).
В період з 01 вересня 1988 року по 27 червня 1992 рокунавчався в Київському вищому воєнному авіаційному інженерному училищі. На протязі навчання житлом не забезпечувався, що підтверджується довідкою №112/32 від 27 травня 1992 року (а.с.20).
Після закінчення Київського вищого воєнного авіаційного інженерного училища, наказом МО України №0594 від 27 червня 1992 року для подальшого проходження військової служби позивача було направлено у розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 , м. Феодосія. Рішенням житлової комісії від 05 серпня 1992 року його зараховано на квартирний облік, що підтверджується витягом з протоколу (а.с.22).
Відповідно до довідки КЕЧ м. Феодосії № 73 від 25 серпня 1998 року ОСОБА_2 до переведення в м. Київ проходив службу у м. Феодосії та перебував на квартирному обліку у КЕЧ Феодосійського району з 05 серпня 1992 року складом сім`ї три особи. За попереднім місцем проходження служби житловою площею не забезпечувався (а.с.21).
В період з 18 червня 1998 року по 25 червня 2001 року позивач навчався в Об`єднаному інституті при Національній академії оборони України. Наказом №035Р від 25 червня 2001 року його було направлено до подальшого проходження служби у військову частину НОМЕР_3 м. Києва (а.с.17).
Згідно рішення ЖК ЦАМО та ГШ ОСОБА_2 та членів його сім`ї було зараховано на квартирний облік до гарнізонної черги м. Києва на загальних підставах з 03 березня 1995 року (а.с.25).
На даний час позивач перебуває на квартирному обліку складом сім`ї 4 особи у житловій комісії військової частини НОМЕР_1 у загальній черзі Київського гарнізону з 03 березня 1995 року, а також у списках осіб, які мають право на позачергове отримання житла як учасник бойових дій з 15 грудня 2005 року (а.с.23).
Встановлено, що згідно рішення ЖК ЦАМО та ГШ позивача та членів його сім`ї у 2001 році було зараховано на квартирний облік до гарнізонної черги м. Києва з датою поставки 03 березня 1995 pоку, у зв`язку з проходженням ним військової служби у місті Києві у військовій частині НОМЕР_3 .
Як убачається з матеріалів справи, позивач звертався з заявою до об`єднаної житлової комісії військової частини НОМЕР_1 та підпорядкованих їй військових частин, за результати розгляду даної заяви 21 листопада 2012 року було прийнято рішення про перенесення черги квартирного обліку з 03 березня 1995 року на 05 серпня 1992 року (а.с.28-30).
Встановлено, що позивач неодноразово, на протязі двох років звертався до Житлової комісії гарнізону м. Києва та Київського КЕУ відносно реалізації цього рішення, але йому була надана відповідь, з якої вбачається, що перенесення дати квартирного обліку з 03 березня 1995 року на 05 серпня 1992 року неможливо. В обґрунтування своєї позиції Київське КЕУ посилалось на норми наказу MO України від 03 лютого 1995 року № 20 «Про внесення змін та доповнень до Положення про порядок забезпечення жилою в Збройних Силах України», а також на Юридичний висновок Головного квартирно-експлуатаційного управління ЗС України від 28 листопада 2008 року, рішення міністра оборони України від 13 квітня 2009 року № 3284/з (а.с.24).
З долученого до справи листа військової частини НОМЕР_1 від 15 квітня 2016 року № 222/5Д/1267, убачається, що військовою частиною витяг з протоколу засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 і підпорядкованих їй військових частин від 21 листопада 2012 року № 33 було направлено на адресу Київського квартирно-експлуатаційного управління та житлової комісії гарнізону м. Києва (вих.. №222/5Д/1230 від 13.04.2016 року) для внесення відповідних змін до другого примірника облікової справи позивача (а.с.142).
Між тим, листом Київського КЕУ від 24 травня 2016 року № 303/25/6-818 позивачу фактично відмовлено в задоволенні рішення об`єднаної житлової комісії військової частини НОМЕР_1 та підпорядкованих їй військових частин від 21 листопада 2012 року, оформлене Протоколом № 33, щодо внесення змін в частині зарахування на квартирний облік його та членів його сім`ї у гарнізоні м. Києва з 05 серпня 1992 року з посиланням на те, що нібито при позитивному вирішенні його питання будуть порушені конституційні права інших військовослужбовців, які переміщувалися по службі до введення в дію наказу MO від 06 жовтня 2006 року № 577 та вимог Прикінцевих положень Закону України від 24 червня 2004 року № 1865 IV (а.с.143-145).
Встановлено, що житловою комісією ЦАМО при вирішенні рапорту позивача про зарахування ОСОБА_2 та членів його сім`ї на квартирний облік в м. Києві після прибуття для проходження подальшої військової служби з в/ч не був повністю зарахований час його перебування на квартирному обліку за попереднім місцем служби в цій військовій частині.
Задовольняючи позов районний суд виходив з того, що вимоги позивача знайшли своє доведення в судовому засіданні та ґрунтуються на вимогах закону.
Колегія суддів визнає зазначені висновки суду першої інстанції законними й обґрунтованими, остільки вони повністю узгоджуються з сукупністю зібраних у справі доказів.
Твердження апеляційної скарги про те, що зарахування військовослужбовців на квартирний облік раніше дати 03 березня 1995 буде порушувати конституційні права військовослужбовців зарахованих на квартирний облік у період з 03 березня 1995 по 10 листопада 2006 року, а також військовослужбовців, які були зараховані на облік з 1991 по 1995 роки, колегія суддів визнає безпідставними.
Право на житло є складовою конституційного права на соціальний захист. Згідно зі статтею 47 Конституції України, держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.
Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.
Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей», держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української PCP та іншими нормативно-правовими актами.
Згідно із статтями 34 та 37 ЖК УРСР, потребуючими поліпшення умов визнаються громадяни, забезпечені житловою площею нижчою за рівень, визначений чинним законодавством, а облік таких осіб здійснюється за їх місцем роботи або за їх місцем проживання.
Статтею 43 Житлового кодексу УРСР встановлено, що громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості.
Встановлено, що переміщення по службі позивача здійснювалось відповідно до рішень вищестоящих органів і відповідних норм чинного законодавства та п. 36 Положення про проходження військової служби особами офіцерського складу прапорщиками (мічманами) Збройних Сил України, затвердженого Указом Президента України від 03 травня 1993 року № 174.
Твердження апеляційної скарги про те, що позивач не зазначив поважних причин пропуску позовної давності, а також не надав належних та допустимих доказів на підтвердження цього, колегія суддів визнає необґрунтованими.
В матеріалах справи міститься витяг з протоколу № 33 засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 і підпорядкованих їй військових частин від 21 листопада 2012 року, яким і прийнято рішення про перенесення дати зарахування на квартирний облік полковника ОСОБА_2 зі складом сім`ї 4 особи у гарнізонній черзі м. Києва з 03 березня 1995 року на 05 серпня 1992 рік.
Строк позовної давності відповідно до ст. 257 ЦК України встановлюється тривалістю в три роки.
Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).
В матеріалах справи міститься копія звернення ОСОБА_2 до військової частини НОМЕР_1 та до Київського квартирно-експлуатаційного управління з листом, в якому він просив внести зміни в облікову справу відповідно до прийнятого Об`єднаною житловою комісією військової частини НОМЕР_1 та підпорядкованих їй частин, оформлену протоколом № 33 від 21 листопада 2012 року, з відповіді на який вбачається, що витяг з протоколу № 33 від 21 листопада 2012 року направлено на адресу Київського квартирно - експлуатаційного управління для внесення відповідних змін до другого примірника облікової справи ОСОБА_2 , як це і передбачає Інструкція «Про затвердження змін до Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей житловими приміщеннями», затверджена Наказом МОУ № 401 від 19 червня 2014 року.
З відповіді Київського квартирно-експлуатаційного управління від 24 травня 2016 року № 303/25/6-818 вбачається, що протокол Об`єднаної житлової комісії військової частини НОМЕР_1 і підпорядкованих їй військових частин № НОМЕР_4 від 21 листопада 2012 року не скасовано, але і зміни до другого примірника облікової справи ОСОБА_2 щодо дати зарахування в список потребуючих поліпшення житлових умов у гарнізоні м. Києва з урахуванням попереднього часу перебування на квартирному обліку, тобто з 05 серпня 1992 року, не внесені.
Встановлено, що в період після прийняття рішення об`єднаною житловою комісією про внесення змін дати прийняття його на квартоблік - з листопада 2012 року, позивач намагався вирішити питання в досудовому порядку, проте, у відсутність прийняття відповідачами рішення об`єднаної житлової комісії, у вересні 2015 року звернувся в суд за захистом своїх житлових прав, тобто в межах передбаченого положеннями ст. 257 ЦК України 3-х річного терміну.
Судом першої інстанції повно, об`єктивно та всебічно розглянуто справу, долученим до справи доказам дано належну оцінку й ухвалено законне, обґрунтоване та справедливе рішення.
За таких обставин, колегія суддів вважає безпідставними твердження апеляційної скарги про порушення судом під час прийняття рішення положень матеріального та процесуального права.
Згідно частини 1 статті 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України відхилити.
Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 05 вересня 2016 року залишити без змін.
Ухвала набирає чинності негайно, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді:

Справа № 760/18172/15-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/16003/2016; 22-ц/796/1894/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Лазаренко В.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Слюсар Т.А.