АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий в 1 інстанції - Литвинова І.В.
№22-ц/796/2658/2017 Доповідач - Українець Л.Д.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 березня 2017 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого Українець Л.Д.

суддів Оніщука М.І.,

Шебуєвої В.А.,

за участю секретаря Майданець К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_3, яка подана представником ОСОБА_4 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 20 грудня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: Територіальний сервісний центр районного сервісного центру МВС в м. Києві, про визнання права власності на майно, визнання недійсними договорів купівлі-продажу автомобіля та витребування майна з чужого незаконного володіння,-

В С Т А Н О В И Л А

У серпні 2015 року позивач звернулася до суду із позовом до відповідачів про визнання права власності на майно, визнання недійсними договорів купівлі-продажу автомобіля та витребування майна з чужого незаконного володіння.

У мотивування вимог посилалася на те, що у лютому 2014 року вона придбала автомобіль марки Porsche Cayenne універсал, кузов НОМЕР_1, який 18.02.2014 року був зареєстрований у 3 відділенні МРЕВ ДАІ Святошинського РУ УМВС України, де були видані технічний паспорт серії НОМЕР_4 та номерні знаки НОМЕР_3.

11 квітня 2015 року їй стало відомо, що її автомобіль марки Porsche Cayenne універсал продається на автомобільному ринку «Чапаївка» м. Києва, у зв'язку з чим вона звернулася з заявою в органи внутрішніх справ Голосіївського РУ ГУ МВС України в м. Києві.

Цього ж дня їй стало відомо, що автомобіль по підроблених документах був знятий з обліку у 3 відділенні МРЕВ ДАІ Святошинського РУ УМВС України без її відома та дозволу, а також, що органами МРЕВ ДАІ на її автомобіль незаконно видано новий технічний паспорт серії НОМЕР_5 та номерні знаки НОМЕР_2 на прізвище ОСОБА_3

24 квітня 2015 року їй стало відомо, що відповідач по підроблених документах намагається знову продати належний їй автомобіль марки Porsche Cayenne універсал через один із автомобільних салонів м. Києва, через що вона звернулася з заявами про вчинення кримінального правопорушення до прокуратури Святошинського району м. Києва, Святошинського РУ ГУ МВС України в м. Києві та Прилуцького МВ УМВС України в Чернігівській області.

11 травня 2015 року під час ознайомлення у СВ Прилуцького МВ УМВС України з матеріалами кримінального провадження вона дізналася, що 25.02.2015 року ОСОБА_2 по підробних документах отримав у ПП «Фарт-1» довідку-рахунок серії ААЕ №004438 та у ВРЕР-3 УДАІ в м. Києві оформив заяву №58424988 про реєстрацію транспортного засобу на себе, отримав технічний паспорт на автомобіль та номерні знаки НОМЕР_6.

25.02.2015 року по підробних документах ТОВ «АМАЛЛА» ОСОБА_3 була видана довідка-рахунок серії ААЕ №0888014 та у ВРЕР-3 УДАІ в м. Києві на нього оформлено заява №584774685 про реєстрацію транспортного засобу та номерні знаки НОМЕР_2.

Однак вона, як власник спірного автомобіля, дозволу на його продаж та перереєстрацію не надавала, наміру продавати автомобіль не мала.

Отже, при укладенні договорів купівлі-продажу автомобіля були порушені вимоги ст. 203 ЦК України.

З урахуванням наведеного просила суд:

- визнати договір купівлі-продажу автомобіля марки Porsche Cayenne універсал, кузов НОМЕР_1, від 23 лютого 2015 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 недійсним;

- визнати договір купівлі-продажу автомобіля марки Porsche Cayenne універсал, кузов НОМЕР_1, від 25 лютого 2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 недійсним.

Під час розгляду справи ОСОБА_5 подала заяву про збільшення позовних вимог, у якій зазначила, що її право власності на автомобіль оспорюється і не визнається ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Оскільки автомобіль вибув з її володіння поза її волею, вона має право на витребування цього автомобіля із чужого незаконного володіння.

Витребування автомобіля із володіння ОСОБА_3 можливе шляхом визнання за нею права власності на автомобіль та витребування автомобіля із чужого незаконного володіння.

Окрім заявлених вище позовних вимог також просила суд:

- визнати за ОСОБА_5 право власності на транспортний засіб (автомобіль) марки Porsche Cayenne універсал, кузов НОМЕР_1, за новим виданим номерним знаком НОМЕР_2, зареєстрований на ОСОБА_3;

- витребувати у ОСОБА_3 належний їй автомобіль марки Porsche Cayenne універсал, кузов НОМЕР_1, та передати його ОСОБА_5

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 20 грудня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: Територіальний сервісний центр районного сервісного центру МВС в м. Києві, про визнання права власності на майно, визнання недійсними договорів купівлі-продажу автомобіля та витребування майна з чужого незаконного володіння задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_5 право власності на автомобіль «Porsche Cayenne», номер кузова НОМЕР_1, реєстраційний номер НОМЕР_2.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу автомобіля марки «Porsche Cayenne», номер кузова НОМЕР_1 від 23 лютого 2015 р., укладений ОСОБА_5 та ОСОБА_2.

Витребувано з володіння ОСОБА_3 автомобіль «Porsche Cayenne», номер кузова НОМЕР_1, реєстраційний номер НОМЕР_2 та передано його у користування ОСОБА_5.

Стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 витрати по сплаті судового збору по 365 грн 40 коп. з кожного.

Додатковим рішенням Печерського районного суду м. Києва від 09 лютого 2017 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа Територіальний сервісний центр районного сервісного центру МВС в м. Києві, про визнання права власності на майно, визнання недійсними договорів купівлі-продажу автомобіля та витребування майна з чужого незаконного володіння у частині вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля марки «Porsche Cayenne» (кузов НОМЕР_1) від 23.02.2015, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Не погоджуючись з рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду від 20.12.2016 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Зазначає, що визнаючи право власності на автомобіль за позивачем, суд першої інстанції не врахував, що автомобіль в силу ст. 60, 70 СК України є спільною сумісною власністю подружжя, частки яких є рівними.

Вказує, що суд не з'ясував, якими доказами підтверджуються доводи позивача щодо відсутності її згоди на укладення спірного договору купівлі-продажу та не зазначив мотиви, з яких суд вважає встановленим факт відсутності такої згоди; належним чином не перевірив і не дав оцінки доводам ОСОБА_2, який зазначав про те, що спірний договір купівлі-продажу автомобіля був укладений за згодою його дружини ОСОБА_5; не з'ясував, чому позивач, перебуваючи у шлюбних відносинах та проживаючи зі своїм чоловіком, звернулася до правоохоронних органів тільки через 2 місяці, а до суду за захистом своїх прав лише через 8 місяців після відчуження її чоловіком автомобіля; не встановив, чи діяв покупець ОСОБА_3 під час укладення договору купівлі-продажу недобросовісно, тобто чи знав він або повинен був знати про відсутність згоди дружини на укладення цього договору.

За таких обставин висновок суду про наявність підстав для визнання права власності на автомобіль за ОСОБА_5 та визнання спірного договору купівлі-продажу недійсним не можна визнати обґрунтованим, а тому відповідно відсутні підстави для витребування автомобіля з володіння ОСОБА_3

Посилається, що висновок експерта, проведений в межах досудового розслідування кримінального провадження №0000106, не може бути визнаний судом як висновок експертизи. Врахування судом першої інстанції висновку експертизи, призначеної іншим судом і при розгляді іншої справи, вважається отриманням доказу з порушенням порядку, встановленого законом (ч. 1 ст. 59 ЦПК України).

Звертає увагу й на те, що судом постановлено ухвалу, яка занесена у журнал судового засідання, про прийняття до розгляду заяви представника позивача про збільшення позовних вимог від 01.10.2015 року. Відповідно до заявлених позовних вимог, зазначених у цій заяві, фактично подано заяву про зміну підстав та предмету позову, що суперечить положенням ст. 31 ЦПК України, оскільки у заяві заявляються додаткові вимоги, що не є збільшенням розміру позовних вимог, а є окремими і самостійними вимогами.

Не погоджуючись з рішенням, представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду від 20.12.2016 року в частині задоволення позовних вимог скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Зазначає, що суд першої інстанції не обґрунтував свого висновку, що у ОСОБА_3 спірний автомобіль підлягає витребуванню з підстав, передбачених ст. 387 ЦК України, як у особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа майном.

Вказує, що судом було протокольно відмовлено у прийнятті зустрічної позовної заяви ОСОБА_3 про визнання його добросовісним набувачем з тих підстав, що добросовісність набування презюмується.

Посилається, що спірний автомобіль придбаний ОСОБА_5 та ОСОБА_2 у період шлюбу, а тому невідомо яким чином і на якій правовій підставі суд дійшов висновку, що спірний автомобіль є особистою приватною власністю позивача.

Звертає увагу й на те, що судом не враховано, що ОСОБА_3 при купівлі автомобіля не було відомо чи є автомобіль спільним майном подружжя, чи є згода позивача на продаж автомобіля, оскільки відповідач ОСОБА_3 діяв як добросовісний набувач, а саме, добросовісно виконав взяті на себе зобов'язання, сплатив за придбаний автомобіль грошові кошти, з наданих продавцем автомобіля документів не вбачалось статусу майна і про наявність спору між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 йому відомо не було.

Зазначає, що копія висновку експертизи з матеріалів кримінального провадження на стадії судового розслідування не є доказом в цивільному провадженні, як не є доказами і копії матеріалів кримінального провадження (протоколи допиту, роздруківки телефонних дзвінків).

Також посилається на постанови Верховного Суду України від 07.10.2015 року в справі №6-1622цс15 та від 08.04.2015 року у справі №6-7цс15.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню.

Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля від 23 лютого 2015 року, укладеного ОСОБА_5 та ОСОБА_2, витребування спірного автомобіля з володіння ОСОБА_3 та передання його у користування ОСОБА_5, суд першої інстанції підставно виходив з їх доведеності та обґрунтованості.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_10 належав автомобіль Porsche Cayenne, універсал-В легковий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1, реєстраційний номер НОМЕР_3. (а.с. 37 т. 1)

Згідно довідки-рахунку серії ААЕ №004438, виданої 23 лютого 2015 року ПП «Фарт 1», ОСОБА_2 продано і видано автомобіль Porsche Cayenne, двигун НОМЕР_8, кузов НОМЕР_7, свідоцтво про реєстрацію (технічний паспорт) НОМЕР_9, вартістю 1500100 грн. (а. с. 39 т. 1)

25 лютого 2015 року ОСОБА_2 подав до ВРЕР-3 УДАІ в м. Києві заяву про перереєстрацію транспортного засобу на нового власника за довідкою-рахунком. (а.с. 41-42 т. 1)

25 лютого 2015 року ОСОБА_2 отримав на своє ім'я свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_12 та номерні знаки НОМЕР_6. (а.с. 43 т. 1)

Відповідно до довідки-рахунку серії ААЕ №088014, виданої 25 лютого 2015 року ТОВ «АМАЛЛА», ОСОБА_3 продано і видано автомобіль Porsche Cayenne, кузов НОМЕР_7, свідоцтво про реєстрацію (технічний паспорт) НОМЕР_11, вартістю 1640000 грн. (а.с. 45 т. 1)

25 лютого 2015 року ОСОБА_3 подав до ВРЕР-3 УДАІ у м. Києві заяву про перереєстрацію транспортного засобу на нового власника за довідкою-рахунком та цього ж дня отримав номерні знаки НОМЕР_2. (а.с. 46-48 т. 1)

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що фактично було укладено два договори купівлі-продажу спірного автомобіля без згоди ОСОБА_5 з огляду на наступне.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_2 посилався на те, що його дружина ОСОБА_5 фактично дала згоду на перереєстрацію автомобіля на його ім'я в органах МРЕВ.

На підтвердження своїх доводів ОСОБА_2 посилався на довідку-рахунок від 23 лютого 2015 року, з якої вбачається, що ОСОБА_5 продала йому автомобіль за 1500100 грн. (а.с.39 т.2)

При цьому, ОСОБА_2 підтвердив, що він зняв автомобіль з обліку без технічного паспорта на автомобіль, зазначивши, що технічний паспорт на автомобіль втрачений.

На спростування цього ОСОБА_5 надала суду для огляду технічний паспорт на автомобіль та пояснила, що технічний паспорт не втрачала, технічний паспорт на автомобіль і ключі знаходяться у неї. На той час між нею та чоловіком склалися конфлікті стосунки. Автомобіль був зареєстрований на її ім'я і вибув з її володіння без її відома, як номінального власника автомобіля. Участі в знятті автомобіля з обліку вона не приймала, кошти від його реалізації вона не отримувала.

Порядок зняття автомобіля з реєстрації (перереєстрації) визначається «Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року №1388 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі Порядок).

Відповідно до п. 8 Порядку державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.

Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є засвідчена підписом відповідної посадової особи, що скріплений печаткою довідка-рахунок за формою згідно з додатком 1, видана суб'єктом господарювання, діяльність якого пов'язана з реалізацією транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери.

Згідно письмових пояснень ОСОБА_6, поданих 25.02.2015 року при зверненні до ВРЕР-3 УДАІ в м. Києві, між ним і ОСОБА_5 була досягнута домовленість щодо розподілу подружнього майна, відповідно до якого автомобіль Porsche Cayenne залишається у його власності. Після чого вони узгодили купівлю-продаж автомобіля та він направився для перереєстрації, але по дорозі загубив технічний паспорт, пошуки результатів не дали. Просить перереєструвати автомобіль. (а.с. 38 т. 1)

У п. 18 Порядку зазначено, що замість утраченого або непридатного для користування свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта) і номерних знаків на підставі заяви власника або його представника видається нове свідоцтво про реєстрацію та номерні знаки.

Отже, у випадку втрати свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ОСОБА_5, як власник спірного автомобіля, мала право звернутися до Державтоінспекції для отримання нового свідоцтва.

У заяві №58424988 від 25.05.2015 року, поданої ОСОБА_2, зазначено, що свідоцтво про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_4 втрачене, що не відповідає дійсності.

У силу ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідачем ОСОБА_2 не надано доказів, що він звертався до компетентних органів із заявою про втрату свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та що такий факт встановлений.

Крім того, згідно заяви ОСОБА_5, адресованої слідчому групи слідчих Генеральної прокуратури України Писаренку Є.Г., позивач передала останньому свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4. (а.с. 200 т. 1)

У п. 33 Порядку зазначено, що перереєстрація транспортних засобів проводиться у разі отримання свідоцтва про реєстрацію замість утраченого або не придатного для користування, зміни їх власників, місця стоянки, місцезнаходження або найменування власників - юридичних осіб, місця проживання або прізвища, імені чи по батькові фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, а також у разі зміни кольору, переобладнання транспортного засобу чи заміни кузова, інших складових частин, що мають ідентифікаційні номери.

При перереєстрації транспортних засобів у разі зміни їх власників зняття з обліку таких транспортних засобів не проводиться.

Із наведеного вище вбачається, що довідка-рахунок - це документ, який виконує функції договору купівлі-продажу автотранспортного засобу, згідно з якою власник автомобіля зобов'язується передати права на володіння транспортним засобом покупцеві, а той, у свою чергу, повинен сплатити власнику заздалегідь узгоджену суму і вступити в права власності.

Довідка-рахунок підтверджує реалізацію транспортного засобу, перехід права власності на транспортний засіб від продавця до покупця та є оформленням договірних відносин купівлі-продажу транспортного засобу.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 зазначає, що суд першої інстанції не з'ясував, чому позивач, перебуваючи у шлюбних відносинах та проживаючи зі своїм чоловіком, звернулася до правоохоронних органів тільки через 2 місяці, а до суду за захистом своїх прав лише через 8 місяців після відчуження її чоловіком автомобіля.

Колегія суддів відхиляє такі доводи апелянта, оскільки вони спростовуються наданими ОСОБА_5 до суду апеляційної інстанції копіями заяви до Прилуцькоо МВ УМВС України від 24.01.2015 року, протоколу огляду місця події від 24.01.2015 року та пояснення позивача від 24.01.2015 року. (а.с. 49-54 т. 3)

Отже, із наведеного вище вбачається, що в ОСОБА_5 було відсутнє волевиявлення на укладення спірного договору купівлі-продажу від 23 лютого 2015 року, а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля Porsche Cayenne від 23 лютого 2015 року, який укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_2

Статтею 41 Конституції України встановлено право громадянина володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

З огляду на абсолютність права власності власнику надається багато прийомів, способів та засобів захисту свого права.

Одним із таких засобів є витребування майна із чужого незаконного володіння.

Відповідно до закріпленого в статті 387 ЦК України загального правила власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Статтею 330 ЦК України передбачено, що якщо майно відчужене особою, яка не має на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Згідно із ч. 1 ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала право його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:

1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;

2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;

3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Добросовісне придбання за ст. 388 ЦК України можливе тоді, коли майно придбане не безпосередньо у власника, а у особи, яка не мала права відчужувати це майно. Наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна з чужого незаконного володіння (віндикація).

Матеріалами справи підтверджено, що автомобіль Porsche Cayenne вибув з володіння ОСОБА_5 поза її волею, а тому позивач має право витребувати його від добросовісного набувача за правилами ст. 388 ЦК України, відтак суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про витребування спірного автомобіля у ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5, як титульного власника.

Всі доводи апеляційних скарг як ОСОБА_2, так і ОСОБА_3 щодо відчуження автомобіля були предметом дослідження суду першої інстанції і суд дав їм правову оцінку.

У колегії суддів відсутні правові підстави для переоцінки доказів і скасування рішення суду з цих підстав, як про те просять відповідачі у своїх апеляційних скаргах.

Посилання суду на висновок експертів в іншій справі щодо підпису ОСОБА_2 в довідці-рахунку не впливає на суть ухваленого судом рішення в частині визнання договору-купівлі продажу автомобіля недійсним. Суд дав оцінку цьому висновку як письмовому доказу, який надала сторона у справі, проте він не є підставою для визнання договору недійсним згідно заявлених вимог.

Порушення норм процесуального права, на які посилається в апеляційній скарзі ОСОБА_2, не є підставою для скасування судового рішенні відповідно до ст. 309 ЦПК України.

Не заслуговують на увагу посилання представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на постанови Верховного Суду України від 07.10.2015 року в справі №6-1622цс15 та від 08.04.2015 року у справі №6-7цс15 як на підставу скасування рішення суду, оскільки правові позиції, висловлені у цих постановах, підлягають застосуванню у випадку укладення правочину одним із подружжя, на якого зареєстроване спільне майно, без згоди іншого з подружжя, однак у справі, що переглядається, спірний автомобіль був зареєстрований на ОСОБА_5 і саме з її володіння він вибув поза її волею.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновком суду в частині визнання за ОСОБА_5 права власності на весь автомобіль лише з тих підстав, що придбаний автомобіль був зареєстрований на її ім'я.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Судом встановлено, що автомобіль був придбаний в період шлюбу і в силу статті 60 СК України є спільною сумісною власністю подружжя.

У даному провадженні жодна із сторін не порушувала питання про поділ автомобіля, як майна, набутого в період шлюбу, і це питання в силу ч. 1 ст. 11 ЦПК України не могло бути предметом судового розгляду.

Вирішуючи питання про витребування майна з чужого незаконного володіння у ОСОБА_8, який є власником автомобіля за другим договором купівлі-продажу, суд підставно дійшов висновку про задоволення позову в цій частині та повернення автомобіля ОСОБА_5 як титульному власнику автомобіля згідно його реєстрації.

Що ж до визнання права власності на спірний автомобіль, то дане питання може бути вирішено судом за позовом одного з подружжя щодо поділу автомобіля, як майна, що набуте в період шлюбу.

Таким чином, висновок суду про те, що за ОСОБА_5 слід визнати право власності на автомобіль Porsche Cayenne є помилковим.

Рішення суду про задоволення позову про визнання першого договору купівлі-продажу недійсним та про витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації за власником, а також скасування попередньої реєстрації.

Отже, рішення суду в частині визнання права власності на Porsche Cayenne за ОСОБА_5 підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні цієї вимоги.

Відповідно частин 1, 5 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судом першої інстанції при ухваленні рішення стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 витрати по сплаті судового збору по 365 грн 40 коп. з кожного, однак суд не звернув уваги на те, що ОСОБА_5 за подання позовної заяви сплачено судовий збір у розмірі 487,20 грн (за дві вимоги немайнового характеру) та 6090 грн (за дві вимоги майнового характеру, враховуючи, що максимальний розмір судового збору за подання позовної заяви майнового характеру становить не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати, тобто 6090 грн). (а.с. 2, 91 т. 1)

Таким чином, рішення суду в частині розподілу судових витрат підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення в цій частині.

Так як позовні вимоги ОСОБА_5 підлягають частковому задоволенню, тому, враховуючи пропорційність задоволених позовних вимог, з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви по 1644 грн 30 коп. з кожного.

Крім того, оскільки апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підлягають частковому задоволенню, а саме, в частині скасування рішення суду щодо визнання права власності на автомобіль, з ОСОБА_5 на їхню користь підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційних скарг по 1674 грн 75 коп. кожному.

Керуючись ст. 60 СК України, статтями 88, 303, 304, 307, 309, 313-314, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3, яка подана представником ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 20 грудня 2016 року в частині визнання за ОСОБА_5 права власності на автомобіль Porsche Cayenne, номер кузова НОМЕР_1, реєстраційний номер НОМЕР_2, та в частині розподілу судового збору скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Відмовити ОСОБА_5 у задоволенні позовних вимог про визнання за ОСОБА_5 права власності на автомобіль Porsche Cayenne, номер кузова НОМЕР_1, реєстраційний номер НОМЕР_2.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1644 грн 30 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1644 грн 30 коп.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1674 грн 75 коп.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1674 грн 75 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий Л.Д. Українець

Судді М.І. Оніщук

В.А.Шебуєва