Провадження № 2/201/779/2017
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

27 березня 2017р. Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого - судді - Ткаченко Н.В.

при секретарі - Кірієнко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (третя особа - Управління - Служба у справах дітей Соборної районної у м. Дніпрі ради) про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

06.12.2016р. ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав (а.с. № 3 - 5).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що з 16.08.2008р. він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою. Шлюб зареєстровано Кіровським відділом ДРАЦС ДМУЮ у Дніпропетровській області, актовий запис № 316. Від подружнього життя мають сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1, актовий запис 1371. Син проживає разом з позивачем, якого останній самостійно виховує та дитина знаходиться на повному його утриманні. Відповідачка аліментів не сплачує. Фактично шлюбні відносини між позивачем та відповідачкою були припинені з літа 2011р. 24.05.2012р. на підставі рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська шлюб між позивачем та відповідачкою було розірвано. Відповідачка хоча і є матір'ю дитини, однак ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків з виховання дитини, а саме: не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, одягу, не надає необхідного для дитини грошового забезпечення. Син позивача - ОСОБА_3 знаходився та знаходиться виключно на утриманні батька. Отже, відповідачка батьківських обов'язків відносно свого сина не виконує, матеріально не забезпечує, долею дитини не цікавиться, участі у її вихованні не бере, не турбується станом здоров'я сина та взагалі не бачиться з дитиною. Всі питання, щодо виховання дитини вирішуються позивачем самостійно без участі та підтримки з боку відповідачки.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, додатково пояснював, що відповідачка злісно ухиляється від виконання своїх обов'язків матері, з дитиною не спілкується взагалі, матеріально не допомагає, не цікавиться станом здоров'я сина, рівнем розвитку, життя та виховання, має проблеми зі спиртними напоями.

Відповідачка ОСОБА_2 в судові засідання, які призначалися 20.02.2017р. та 27.03.2017р., двічі поспіль не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи кожного разу була повідомлена належним чином за адресою наданою ВАДР Управління з питань громадянства, реєстрації та роботи громадянами з тимчасово окупованої території України ГУДМС України в Дніпропетровській області від 19.12.2016р. (а.с. № 23). Так, 13.01.2017р. відповідачка отримала позов з додатками та судову повістку на 20.02.2017р., що підтверджується поштовим повідомленням з відміткою про вручення (а.с. № 28). Судову повістку на 27.03.2017р. відповідачка отримала 28.02.2017р., що підтверджується витягом з реєстру відстежень пересилань поштових відправлень від 27.03.2017р. (а.с. № 52), що відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України є належним повідомленням. Про причини своєї неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності суду не надала, з клопотанням про відкладення розряду справи до суду не звернулась, а також не скористалась правом надання заперечень проти позову.

Представник третьої особи Голик О.І. (діє на підставі довіреності від 27.12.2016р. № 6-16/31 - а.с. № 50) в судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи кожного разу була повідомлена належним чином, що підтверджується розпискою, наявною в матеріалах справи (а.с. 49). 20.02.2017р. надала до суду висновок виконавчого комітету Соборної районної у місті Дніпрі ради від 17.02.2017р., відповідно до якого виконавчий комітет вважає за доцільне позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, батьківських прав відносно сина, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. № 31 - 33). Надала суду пакет документів, на підставі яких виконавчим комітетом приймалось рішення про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача (а.с. № 34 - 45).

За ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

У зв'язку з чим суд, з метою недопущення порушення строків розгляду справи, передбачених ст. 157 ЦПК України, з урахуванням згоди позивача, вважає за можливе провести заочний розгляд справи та вирішити справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів.

Вислухавши пояснення позивача та допитаного у судовому засіданні свідка, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що з 16.08.2008р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був укладений шлюб, який було зареєстровано Кіровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 316 (а.с. № 11).

ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_3, батьком якого є ОСОБА_1, матір'ю - ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1, видане Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 137 (а.с. № 8).

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 24.05.2012р. шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був розірваний (а.с. № 11, 12).

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 24.05.2012р. стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 600 грн. (а.с. № 13 - 14).

Відповідно до довідки-розрахунку від 29.12.2016р. по виконавчому листу № 2/0418/1863/2012 від 29.05.2012р., виданому Кіровським районним судом м. Дніпропетровська, про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у розмірі 600 грн. щомісячно, заборгованість станом на 29.12.2016р. становить 33 921 грн. 29 коп. (а.с. № 45).

ОСОБА_3 зареєстрований та проживає разом з батьком, ОСОБА_1, за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. № 9). Відповідно до акта обстеження житлово-побутових умов від 10.11.2016р., в квартирі є водо-, електропостачання, опалення через електрокотел, на кухні є необхідна побутова техніка. В дитини є сезонний одяг, виокремлено місце для навчання та сну (а.с. № 34).

ОСОБА_2 зареєстрована та проживає зі своєю матір'ю, ОСОБА_5, за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. № 23, 31 - 33).

Відповідно до листа Управління праці та соціального захисту населення від 08.08.2011р., державними соціальними інспекторами 04.08.2011р. було здійснено вихід за адресою: АДРЕСА_2 до ОСОБА_2, яка знаходиться на обліку в управлінні праці та соціального захисту населення Жовтневої районної у місті Дніпропетровську ради, як отримувач державної соціальної допомоги згідно Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми». За результатом проведеного обстеження матеріально - побутових умов життя сім'ї ОСОБА_2 управлінням праці та соціального захисту населення Жовтневої районної у місті Дніпропетровську ради прийнято рішення про припинення виплат зазначених видів допомог (а.с. № 20).

З вересня 2011р. по березень 2012р. державну соціальну допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку (на ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1) отримував ОСОБА_1 (а.с. № 19).

З листопада 2015р. по серпень 2016р. ОСОБА_3 відвідував КЗО ДНЗ № 195. Згідно з характеристикою, наданою даним закладом, за весь цей час приводив і забирав ОСОБА_3 лише батько, саме батько сплачував за дитячий садок, забезпечував хлопчика всім необхідним, дитина була завжди чиста та охайна. Мати хлопця за весь час перебування дитини в закладі жодного разу не з'явилася. ОСОБА_3 про маму ніколи нічого не розповідав (а.с. № 37).

З 01.09.2016р. ОСОБА_3 навчається в СЗШ № 82. Відповідно до характеристики СЗШ № 82, вихованням учня займається батько. Мати взагалі не приймає участі у вихованні сина, школу не відвідує, навчанням не цікавиться (а.с. № 36).

В матеріалах справи є письмові пояснення громадянки ОСОБА_7 (голови квартального комітету № 7), на території якого проживає ОСОБА_1 з сином. ОСОБА_7 повідомила, що ОСОБА_2 вона ніколи не бачила, ОСОБА_3 проживає з батьком, який повністю забезпечує дитину та займається її вихованням (а.с. № 40 - 41).

Відповідно до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав від 17.02.2017р., матір ОСОБА_2, ОСОБА_5, повідомила Управління - Службу у справах дітей Соборної районної у м. Дніпрі ради, що її донька зловживає алкогольними напоями, не працює, дитиною не займається, тому не проти, що її колишній зять, ОСОБА_1, підняв питання про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно сина, ОСОБА_3, 2009р. народження (а.с. № 31 - 33).

Суд зазначає, що відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; батьки зобов'язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї; забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини; забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Положеннями вищевказаної статті визначено основні положення з виховання дітей. Для здійснення цього завдання батьки наділяються батьківськими правами, тобто правом на особисте виховання своїх дітей.

Батьківські права є в той же час і обов'язками батьків по вихованню дітей, тому що батьки не тільки володіють правом на виховання дитини, а й мають обов'язок її виховувати. Нездійснення ними своїх прав тягне за собою або повну їх втрату, або тимчасове позбавлення цих прав.

Відповідно до ч.1 ст. 164 СК України підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: якщо мати, батько не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.п. 15, 16 Постанови № 3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

В судовому засіданні позивач пояснив суду, що він з дружиною та новонародженою дитиною відразу проживали у відповідачки по АДРЕСА_2. Коли дитині було 8 місяців ОСОБА_2 почала зловживати спиртними напоями, у зв'язку з чим, коли ОСОБА_3 виповнилося 1 рік, позивач з сином переїхав жити до себе, на АДРЕСА_1, де проживають разом і зараз. Мати позивача померла, коли йому виповнилося 15 років, а батько - у 2009 році. Як зазначає позивач, вже шість років він сам виховує дитину, вдруге не одружувався, всього себе присвячує сину. Відповідачка злісно ухиляється від виконання своїх обов'язків матері, з дитиною не спілкується взагалі, матеріально не допомагає, не цікавиться станом здоров'я сина, рівнем розвитку та виховання, зловживає спиртними напоями. При вирішенні чисельних життєвих питань, пов'язаних з оздоровленням, розвитком, вихованням та забезпеченням дитини потребується надання згоди батьків, проте відповідачка не бажає приймати участі у вихованні дитини, що й стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

При зверненні до суду з даним позовом ОСОБА_1 заявляв клопотання про допит двох свідків: ОСОБА_7 та ОСОБА_8 27.03.2017р. в ході судового засідання позивач частково відмовився від свого клопотання та просив допитати у якості свідка лише ОСОБА_8, покази іншого свідка - ОСОБА_7 в письмовому виді долучені до матеріалів справи, явку її до суду не зміг забезпечити явку в судове засідання свідка, якій виповнилось вже 80 років (а.с. № 40 - 41, 55 - 56).

27.03.2017р. в судовому засіданні, допитаний у якості свідка ОСОБА_8, пояснив суду, що він майже 10 років є сусідом позивача та підтверджує, що ОСОБА_1 приблизно з двухрічного віку сам виховує сина ОСОБА_3. Позивач з дитиною проживає сам, ні дружини, ні батьків у нього немає. Мати ОСОБА_3 за п'ять років свідок бачив один раз біля пивного кіоску в районі ТРЦ «Мост-Сіті». Свідок зазначає, що за відомих йому фактів, він вважає, що відповідачка взагалі не приймає участі у вихованні та догляді за сином.

Отже, відповідачка ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків з виховання дитини, а саме: не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, одягу, не надає необхідного для дитини грошового забезпечення. Син позивача - ОСОБА_3 знаходився та знаходиться виключно на утриманні батька.

Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду у з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

У відповідності до ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідачка з дитиною разом не проживає, матеріальну допомогу на утримання малолітньої дитини не надає, долею дитини не цікавиться, здоров'ям, духовним, моральним та фізичним вихованням та розвитком дитини не опікується, з дитиною не спілкується, не відвідує сина ані за місцем його проживання, ані за місцем його навчання, тобто ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, що є, у відповідності до вимог п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, підставою для позбавлення батьківських прав.

Крім того, суд, при прийнятті рішення дійшов висновку, що відповідачка, поклавши виховання свого сина на позивача, свідомо самоусунулась від виконання своїх батьківських обов'язків та не бажає опікуватися над малолітньою дитиною. Доказів протилежного суду надано не було.

З урахуванням викладеного, а також приймаючи до уваги позицію органу опіки та піклування, суд приходить до висновку про наявність передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України підстав для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно сина ОСОБА_3, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1, і вважає за необхідне позов задовольнити.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат, відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, з урахуванням задоволення позовних вимог, суд вважає за можливе стягнути з відповідачки на користь позивача суму сплаченого при подачі позову судового збору в розмірі 551 грн. 20 коп., що підтверджується відповідною квитанцією, наявною в матеріалах справи (а.с. № 2).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 164, 165, 180, 181, 184 191 СК України, п.п. 15, 16 Постанови № 3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ст.ст. 8, 10, 11, 60, 74-76, 88, 169, 212, 213, 214, 215, 223 - 233 ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (третя особа - Управління - Служба у справах дітей Соборної районної у м. Дніпрі ради) про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно сина ОСОБА_3, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 551 грн. 20 коп.

Заочне рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст. ст. 223, 232 ЦПК України.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана відповідачем протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Заочне рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подання протягом десяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: Н.В. Ткаченко