АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 643/9129/16ц Головуючий 1 інстанції:Єрмак Н.В.
Провадження: № 22ц/790/1699/17
Категорія: інші Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2017 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого Гуцал Л.В.,

суддів Піддубного Р.М., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря Огар І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Московському районі міста Харкова на рішення Московського районного суду міста Харкова від 28 листопада 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Московському районі міста Харкова до ОСОБА_3 про стягнення надміру виплаченої пенсії,-

встановила:

У липні 2016 року ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Московському районі міста Харкова (далі УПФУ) звернулось до суду з даним позовом.

З посиланням на ст.ст.1212,1215 ЦК України, позивач просив стягнути на його користь з ОСОБА_3 переплату пенсії в розмірі 2749,01 гривень.

В обґрунтування вимог позивач посилався на те, що ОСОБА_3 перебуває на обліку та отримує пенсію з 20 листопада 2009 року.

При перевірці пенсійної справи відповідача ОСОБА_2 було виявлено рахункову помилку в розрахунку доплати відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2010 рік» та індексації пенсії. Рахункова помилка спричинила переплату пенсії у період з 01 січня 2010 року по 30 листопада 2014 року у загальному розмірі 2749,01 гривень, які і просить стягнути позивач на свою користь.

Рішенням Московського районного суду міста Харкова від 28 листопада 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі УПФУ в Московському районі міста Харкова просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. Посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права. Зазначає, що поза увагою суду залишилось твердження позивача, що переплата пенсії виникла саме внаслідок розрахункової помилки, і відповідно до ст.1215 ЦК України, ця обставина дає підстави для стягнення спірної суми з відповідача.

До суду апеляційної інстанції сторони не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про що свідчать зворотні поштові повідомлення. У письмових заявах, як позивач так і відповідач просили про розгляд справи за їх відсутністю.

Перевіряючи законність і обґрунтованість судового рішення відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК України - у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Згідно п.1 ч.1 ст.1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_3 перебуває на обліку в УПФУ в Московському районі міста Харкова, як пенсіонер, та отримує пенсію з 20 листопада 2009 року. При перевірці пенсійної справи відповідача ОСОБА_2 було виявлено переплату пенсії за період з 01 січня 2010 року по 30 листопада 2014 року у розмірі 2749,01 гривень.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довів обставин, які б свідчили про наявність правових підстав для стягнення з ОСОБА_3 спірної суми.

Судова колегія з таким висновком погоджується, при цьому виходить з наступного.

Так, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, у спосіб, визначений законами України (ст.4 ЦПК).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 60 ЦПК).

Таким чином, тягар доказування обгрунтованості своїх вимог покладено на позивача, виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого ст.10 ЦПК України. Частина 3 ст.27 цього Кодексу проголошує, що особи, які беруть участь у справі, зобовязані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обовязки.

Тоді як на підтвердження наявності факту рахункової помилки при нарахуванні пенсії ОСОБА_3, що становить предмет доказування у даному спорі, позивачем не надано належних доказів (висновків ревізії, актів перевірок чи службового розслідування, тощо), по інформації яких можна було б відстежити шлях та причину виникнення помилки при нарахуванні пенсії та зясувати, що дана помилка є рахунковою.

Матеріали справи свідчать, що на підтвердження своїх вимог позивачем до суду були надані: копії паспорта та ІІН відповідача, копії трьох розпоряджень позивача, копія довідки про переплату пенсії ОСОБА_3, та копії звернень позивача до відповідача з проханням прибути до ОСОБА_2. Перелічені документи не можна визнати належними та допустимими доказами в розумінні ст.ст.58,59 ЦПК України, які підтверджують, що при переплаті пенсії мала місце рахункова помилка.

Інших письмових доказів матеріали справи не містять, не надано таких доказів і суду апеляційної інстанції. Посилання в апеляційній скарзі на те, що про наявність рахункової помилки ОСОБА_2 було зазначено в позовній заяві, є явно недостатнім для спростування висновків суду першої інстанції.

Враховуючи, що виплата спірної суми проведена УПФУ добровільно, за відсутності факту недобросовісності з боку ОСОБА_3, а рахункова помилка з боку позивача не доведена, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Підстав, передбачених ст.309 ЦПК України для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції, судовою колегією не встановлено.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права; не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 313 - 315, 317, 319, 324 ЦПК України, судова колегія

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Московському районі міста Харкова відхилити.

Рішення Московського районного суду міста Харкова від 28 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з моменту набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: