Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 331/2583/15 Головуючий у 1 інстанції: Жукова О.Є.
Провадження № 22-ц/778/96/17 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«31» січня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

ОСОБА_2,

секретар: Евальд Д.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 29 травня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_4, в інтересах якого діє ОСОБА_5, до ОСОБА_3, третя особа: приватний нотаріус ОСОБА_6, про визнання договору купівлі-продажу недійсним,

ВСТАНОВИЛА:

В квітні 2015 року ОСОБА_4, в інтересах якого діє ОСОБА_5, звернувся до суду з вказаним позовом до ОСОБА_3, третя особа: приватний нотаріус ОСОБА_6

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що ОСОБА_7 на праві власності належала квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

02 листопада 2014 року ОСОБА_7 померла.

При житті 18 березня 2006 року ОСОБА_7 склала заповіт та все своє майно заповідала своєму племіннику - ОСОБА_4, позивачу по справі.

Під час оформлення спадщини йому стало відомо, що вказана квартира була продана згідно договору купівлі-продажу ОСОБА_3 Продаж квартири було здійснено 8 січня 2015 року - уже після смерті ОСОБА_7.

11 лютого 2015 року, представник позивача ОСОБА_5 звернувся до Жовтневого РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області з заявою про те, що невстановлені особи шахрайським шляхом заволоділи квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1. Вказана заява була внесена до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань та присвоєно номер кримінальному провадженню № 0000525, ч.2 ст.190ККУкріїни.

Вважає, що зазначений договір купівлі-продажу є недійсним, оскільки укладений не уповноваженою особою.

На підставі зазначеного просив визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2, укладений 18 січня 2015 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_6, та зобов'язати Державну реєстраційну служба Запорізького міського управління юстиції в Запорізької області анулювати реєстрацію вказаної квартири на ім'я ОСОБА_3 та поновити реєстрацію квартири за ОСОБА_7.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 29 травня 2015 року позов задоволено частково.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3, укладений 18 січня 2015 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_6.

В іншій частині позовні вимоги залишено без задоволення.

Вирішено питання про скасування заходів забезпечення позову.

Вирішено питання про судові витрати.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 18 серпня 2016 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення.

Не погоджуючись із зазначеним заочним рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, просить скасувати заочне рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно заповіту від 18.03.2006 року посвідченого державним нотаріусом Четвертою Запорізької державної нотаріальної контори ОСОБА_8, ОСОБА_7 заповіла все належне їй майно ОСОБА_4. Зазначений заповіт є чинним (а.с.10, 11).

02 листопада 2014 року ОСОБА_7 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.9).

Як вбачається з матеріалів справи, згідно договору купівлі-продажу квартири від 08 січня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_6, ОСОБА_7 продала належну їй квартиру АДРЕСА_4 ОСОБА_3 (а.с.15).

За приписами ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги додержання яких є необхідним для чинності правочину.

З огляду на встановлені судом обставини, а саме, що спірний договір купівлі-продажу квартири від 08.01.2015 року був укладений від імені ОСОБА_7 вже після її смерті 02.11.2014 року, суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав, встановлених ст. ст. 203, 215 ЦК України для визнання договору недійсним.

За приписами ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з ч.1 ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Як розяснено в п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 09.11.2009року №9 відповідно до статей 215 та 216 ЦК суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

Відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Встановивши, що договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_5 укладено з порушенням вимог ст.203 ЦК України, чим порушено право позивача на успадкування відчуженої за цим договором квартири за складеним раніше ОСОБА_7 на його користь заповітом, суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для визнання цього договору недійсним за позовом позивача.

Саме до аналогічного висновку дійшов Верховний Суд України в ухвалі від 16 березня 2011 року по справі № 6-58632св10.

З огляду на викладене та враховуючи, що спірний договір купівлі-продажу стосується прав та інтересів позивача, останній відповідно до положень ст. ст. 15, 16, 215 ЦК України має право оспорювати його в судовому порядку, колегія суддів вважає неприйнятним довід апеляційної скарги з посиланням на безпідставне незастосування судом ст.ст.387, 388 ЦК України.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як розяснено у п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» №12 від 24.10.2008 року порушення або неправильне застосування норм процесуального права можуть бути підставою для скасування чи зміни рішення, якщо таке порушення призвело до неправильного вирішення справи».

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про порушення судом першої інстанції норм процесуального права: щодо порядку повідомлення його про розгляд справи, допуску до участі в справі адвоката ОСОБА_9, не приймаються колегією судів, оскільки само по собі неналежне неотримання повістки відповідачем про час і місце розгляду справи, відповідно до вимог ЦПК України, або допуск до участі в справі адвоката ОСОБА_9, якщо по суті винесено правильне рішення суду, не тягне за собою обов'язкового скасування рішення суду першої інстанції.

Інші приведені в апеляційній скарзі доводи є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці та особистого тлумачення апелянтом норм права.

За таких обставин колегія вважає, що ухвалене в справу судове рішення відповідає вимогам закону й підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст.304,307,308,313-315,319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 29 травня 2015 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: