Роздільнянський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 511/161/17

Номер провадження: 2/511/277/17

21 березня 2017 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - Бобровська І. В.,

при секретарі Півоварові В.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Роздільна Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до арбітражного керуючого ОСОБА_2, ОСОБА_3 сільської ради Роздільнянського району Одеської області про визнання договору купівлі - продажу дійсним та визнання права власності на майно, -

ВСТАНОВИВ:

25.01.2017 року позивач звернулася до Родільнянського районного суду Одеської області з зазначеним позовом до відповідачів, який уточнила 24.03.2017р. та посилаючись на ст.ст. 220, 328,334, 392,650, 657 ЦК України, ст. 30 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», просить суд: 1) визнати Договір купівлі продажу нежитлового приміщення, що підлягає продажу на аукціоні від 04.07.2008 року, укладений між Ліквідатором Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Гаївський» від 23.07.2007 року ОСОБА_2 та ОСОБА_4 (місце проживання: м. Одеса, 2-й провулок Шишкіна, буд. 2Б, РНОКПП за даними ДРФО НОМЕР_1) дійсним; визнати право власності на нерухоме майно: будівлю вівчарні, загальною площею 839 кв.м., що знаходиться за адресою: Одеська область, Роздільнянський район, с. Гаївка, вул..Пікула, 92 «а» за ОСОБА_1 (місце проживання: м. Одеса,2-й провулок Шишкіна, буд.2-Б, РНКОПП за даними ДРФО НОМЕР_1).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилалась те, що вона є покупцем будівлі вівчарні, загальною площею 839 кв.м., що знаходиться за адресою: Одеська область, Роздільнянський район, с. Гаївка, вул..Пікула, 92 «а», яке належало продавцеві Сільськогосподарському виробничому кооперативу «Гаївський» (далі СВК «Гаївський») на праві власності. Продаж майна вчинено на проведених 04 липня 2008 року публічних торгах, організованих Ліквідатором Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Гаївський» ОСОБА_2 у звязку з порушенням господарчим судом справи про банкрутство СВК «Гаївський». Зважаючи на виконання позивачкою всіх умов: сплату коштів, передачу майна, договір купівлі-продажу, укладений між нею та Ліквідатором Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Гаївський» ОСОБА_2 04.07.2008 року не був нотаріально посвідчений. 25.12.2016 року позивачка звернулась до нотаріуса з заявою про видачу їй свідоцтва пр. оправо власності на придбане майно та проведення державної реєстрації права власності, але нотаріусом їй було відмовлено з тих підстав, що договір купівлі-продажу приміщення вівчарні повинен був бути нотаріально посвідченим, а надані позивачем документи не відповідають діючому на теперішній час законодавству, що унеможливлює реєстрацію її права власності на нерухоме майно. Позивачка звернулась з листом до арбітражного керуючого ОСОБА_2 з проханням прибути до нотаріуса з метою укладенні договору купівлі-продажу приміщення вівчарні в нотаріальній формі, але відповідач відмовився отримувати кореспонденцію від позивачки. Таким чином, позивачка позбавлена можливості укласти нотаріальний договір купівлі-продажу нерухомого майна у звязку з небажанням відповідача ОСОБА_2 прибути до нотаріуса.

В судовому засіданні представник позивача за довіреністю ОСОБА_5 позов підтримала, суду пояснила, що необхідність оформлення свого права власності на нежитлове приміщення вівчарні виникла у позивачки тільки зараз, але у звязку зі змінами в законодавстві нотаріус позбавлений можливості це зробити, а ОСОБА_2 відмовляється укласти з позивачем нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу, тому у позивачки немає іншого способу захисту своїх прав власності ніж звернення до суду з вказаним позовом. Визнання за позивачем права власності на спірне майно, на думку представника позивача, не порушує прав третіх осіб. На вказане майно ніхто не претендує. Стосовно наявності у продавця права власності на приміщення вівчарні зазначила, що дане нерухоме майно було виявлено арбітражним керуючим відповідно до результатів інвентаризації і воно не було зареєстровано в державному реєстрі прав власності на нерухоме майно. Ліквідатор ОСОБА_2 не бажав укладати нотаріальний договір купівлі-продажу вівчарні. Публічні торги були проведені, на думку представника позивача, з дотримання вимог закону, в договорі купівлі-продажу наявні всі істотні умови договору купівлі-продажу, а тому просить позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3 сільської ради в судове засідання не зявився, позов визнав, про що надав заяву (а.с.40).

Відповідач арбітражний керуючий ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, надав суду письмові пояснення, в яких зазначив, що ухвалою господарського суду Одеської області від 23.07.2007р. його було призначено ліквідатором у справі про визнання банкрутом СВК «Гаївський». З метою задоволення вимог кредиторів ним було організовано публічні торги з продажу майна банкрута нежитлового приміщення вівчарні площею 810 кв.м, що розташоване в с.Гаївка. За результатами публічних торгів ОСОБА_1 придбала за Договором купівлі-продажу нежитлового приміщення, що підлягає продажу на аукціоні від 04.07.2008 року приміщення вівчарні і оплатила його вартість у розмірі, визначеному за результатами торгів. Жодних претензій від ОСОБА_1 щодо оформлення речових прав на придбане майно не надходило. Ухвалою господарського суду Одеської області від 07.08.2008р. було припинено провадження у справі щодо визнання банкрутом СВК «Гаївський» і були припинені його повноваження як ліквідатора банкрута. У січні 2017 року від позивачки стали надходити листи з проханням укласти договір купівлі-продажу нежитлового приміщення вівчарні. Відповідач вважає, що виконуючи повноваження арбітражного керуючого ним не було порушено вимог Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», інших законів та підзаконних актів, господарський суд визнав його дії достатніми під час проведення заходів щодо ліквідації СВК «Гаївський», тому він не вважав за доцільне здійснювати будь-які додаткові дії з цього приводу. Але позовну заяву він визнає, так як майно придбане позивачем на законних підставах (а.с.41).

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази по справі, прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що СВК «Гаївський» перебував у процедурі банкрутства на стадії ліквідаційної процедури і ліквідатором майна ОСОБА_2 вживались заходи щодо реалізації активів банкрута, що підтверджується ухвалою Господарського суду Одеської області від 23.07.2007р., справа №2-32/299-06-10129, про призначення ліквідатором банкрута арбітражного керуючого - відповідача ОСОБА_2 (а.с.14), ухвалою Господарського суду Одеської області від 07.08.2008р., справа №2-32/299-06-10129, про затвердження звіту ліквідатора та ліквідаційного балансу СВК «Гаївський», ліквідування та припинення юридичної особи та виключення її з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, припинення повноважень ліквідатора та припинення провадження у справі (а.с.15-16).

04.07.2008 року було проведено публічні торги з продажу майна підприємства-банкрута СВК «Гаївський».

За результатами торгів переможцем аукціону було визнано позивачку ОСОБА_1, про що було складено протокол проведення публічних торгів з продажу майна підприємства банкрута СВК «Гаївський», а саме: будівлі вівчарні площею 810 кв.м. (а.с.7).

04.07.2008 року за результатами аукціону ліквідатор СВК «Гаївський» ОСОБА_2 та ОСОБА_1 уклали договір купівлі-продажу нежитлового приміщення, що підлягає продажу на аукціоні будівлі вівчарні площею 810 кв.м, що розташована в с.Гаївка Роздільнянського району Одеської області в простій письмовій формі (а.с.8). За умовами договору продаж обєкта вчинена за 22 000 грн., які повністю сплачені покупцем, що підтверджується квитанціями (а.с.11).

На підтвердження передачі майна від продавця до покупця складено акт прийому передачі від 04.07.2008р. (а.с.9).

Згідно виготовленого позивачкою станом на 22.02.2017р. технічного паспорту вівчарня розташована по вул..Пікула, 92 «а» в с.Гаївка і має загальну площу приміщень 839 кв.м, земельна ділянка під обєктом площею 1016 кв.м (а.с.29).

Документів, які б підтверджували право власності СВК «Гаївський» на вказаний обєкт, суду не надано.

Також судом встановлено, що договір купівлі-продажу не був нотаріально посвідчений, за повідомленням представника позивача, у звязку з тим, що цього не бажав ліквідатор, а за повідомленням ліквідатора у звязку з тим, що таких пропозицій не надходило від позивачки.

26.12.2016 р. позивач ОСОБА_1 звернулась до нотаріуса з заявою щодо здійснення реєстрації речового права на приміщення вівчарні в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Нотаріус листом від 17.01.2017р. відмовив позивачці в проведенні реєстрації, посилаючись на невідповідність поданих документів діючому законодавству (а.с.13).

Арбітражний керуючий ОСОБА_2 відмовився отримувати лист позивачки з проханням прибути до нотаріуса та укласти нотаріальний договір купівлі-продажу майна.

За приписами ст.30 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» в редакції, чинній на час виникненні спірних правовідносин, було визначено особливості відчуження майна підприємства-банкрута в ході ліквідаційної процедури, які полягають у тому, що ліквідатор розпочинає продаж майна банкрута на відкритих торгах, якщо комітетом кредиторів не встановлено інший порядок продажу майна банкрута. Ліквідатор забезпечує через засоби масової інформації оповіщення про порядок продажу майна банкрута, склад, умови та строки придбання майна. Порядок продажу майна банкрута, склад, умови та строки придбання майна погоджуються з комітетом кредиторів. Продаж майна банкрута оформляється договорами купівлі-продажу, які укладаються між ліквідатором і покупцем відповідно до законів України.

Статтею 6 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості, згідно ст. 627 ЦК України.

Згідно з частиною 3 ст. 334 ЦК України, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Статтею 220 ЦК України передбачено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

За змістом ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Частиною 3 статті 640 ЦК України передбачено, що договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

Відповідно до частин 4,5 ст.656 Цивільного Кодексу України до договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах), договору купівлі-продажу валютних цінностей і цінних паперів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті. Особливості купівлі-продажу окремих видів майна можуть встановлюватися законом.

Відповідно до ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається в письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Із роз'яснень, викладених у п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вбачається, що з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню.

Норма частини другої статті 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 ЦК України та 640 ЦК України пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін.

Оскільки правочин не був нотаріально посвідчений, а договір купівлі-продажу нежитлових приміщень підлягав нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, то такий договір не може бути визнаний дійсним з підстав, передбачених ч. 2 ст. 220 ЦК України.

Частиною першою статті 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути предявлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.

Таким чином, не піддягає застосуванню до спірних правовідносин і ст. 392 ЦК України, на яку посилається позивачка, оскільки вона не набула права власності на приміщення вівчарні за нікчемним договором купівлі продажу.

Також судом встановлено, що спір між сторонами взагалі відсутній, тоді як ст.3 ЦПК України передбачено право звернення до суду у разі невизнання або оспорювання прав, свобод чи інтересів.

Визнання відповідачами позову суперечить закону, а тому, відповідно до вимог ст.174 ЦПК України, судом не приймається.

Отже, суд вважає, що позов не ґрунтується на законі, а тому задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.6, 220, 334, 392,638, 640, 650, 655-657 ЦК України, ст. 30 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», ст.ст.10,11,60,209,212-215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до арбітражного керуючого ОСОБА_2, ОСОБА_3 сільської ради Роздільнянського району Одеської області про визнання договору купівлі - продажу дійсним та визнання права власності на майно, - відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Роздільнянський районний суд Одеської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І. В. Бобровська