Якимівський районний суд Запорізької області
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа № 330/206/16-ц

2/330/11/2017

"21" серпня 2017 р. Якимівський районний суд Запорізької області в складі:

головуючого - судді Нестеренко Т.В.,

при секретарі Корнієнко М.М.,

за участю представників позивача ОСОБА_1 та ОСОБА_2,

за участю представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні залу суду смт. Якимівка в режимі відео конференції з Орджонікідзевським судом м.Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про усунення перешкод у здійсненні права користування земельною ділянкою,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_4 звернулася до Якимівського районного суду Запорізької області з позовною заявою до ОСОБА_5 про усунення перешкод у здійсненні права користування земельною ділянкою, мотивуючи свої вимоги тим, що 13 серпня 2013 року вона, позивач по справі, придбала на підставі договору купівлі-продажу, який посвідчено приватним нотаріусом Якимівського районного нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_6 та зареєстровано в реєстрі за №464 у власність готель та земельну ділянку, які розташовані за адресою: Запорізька область, Якймівський район, смт. Кирилівка, вулиця Калініна, будинок №21, а саме готель літера А-2, загальною площею 331 кв.м., житловою площею 254 кв.м.; адміністративна будівля літера Б-2, загальною площею 40,7 кв.м. та земельну ділянку площею 0,0793 га, кадастровий №:01:002:0243. Факт належності їй на праві власності вище переліченого майна підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 8696541 від 30.08.2013р!, №869777 від 30.08.2013р., Державним актом на право власності на земельну ділянку Серія ЯГ №702486, витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-015 від 16.11.2015р. ОСОБА_7 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправне позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Але вона не може у повній мірі реалізувати свої права, як власника, а саме здійснювати своє право на користування належної їй земельної ділянки. На її земельній ділянці знаходиться частина самовільно збудованого майна власником сусідньої земельної ділянки гр. ОСОБА_5. Належність сусідньої земельної ділянки вищеназваному громадянину підтверджується Витягом з державного земельного кадастру. Своєї згоди на будівництво на її земельній ділянці громадянину ОСОБА_5 вона не надавала. Вважає дії щодо зайняття належної їй земельної ділянки незаконними, оскільки у відповідності до ст. 321 Цивільного кодексу України ніхто не може бути протиправне позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні. Доказом знаходження на її земельній ділянці майна відповідача є «Креслення меж земельної ділянки по матеріалам геодезичної зйомки», у якому чітко зазначено розташування добудованої будівля відповідача на моїй земельній ділянці. ОСОБА_7 ст.152 ЗК України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Статтею 376 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо власник земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. Її численні вимоги до відповідача стосовно вирішення даного питання залишені без задоволення. Також на адресу відповідача нею направлена письмова вимога, яка залишена без відповіді і задоволення. Таким чином позивачка просить усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_4 земельною ділянкою розташованою за адресою: Запорізька область, Якимівський район, смт. Кирилівка, вулиця Калініна, 21, кадастровий №:01:002:0243 шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення: зобов'язати відповідача гр. ОСОБА_8 знести самовільно збудовану споруду, яка розташована на земельній ділянці належній позивачу, кадастровий №:01:002:0243. Призначити по справі земельно технічну експертизу. Судові витрати віднести на відповідача.

В судовому засіданні представники позивача ОСОБА_4, ОСОБА_1 та ОСОБА_2, позовні вимоги підтримали в повному обсязі та наполягали на їх задоволенні.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_5, ОСОБА_3 позовні вимоги не визнав, заперечував проти їх задоволення та зазначив, що Якимівський районний суд Запорізької області розглядає цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про усунення перешкод у здійсненні права користування земельною ділянкою. Відповідно до статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до позову позивач ОСОБА_4 просить усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою розташованою за адресою: Запорізька область, Якимівський район, смт Кирилівка, вул. Калініна, 21, кадастровий номер :01:002:0243 шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення. Зобовязати відповідача ОСОБА_8 знести самовільно збудовану споруду, яка розташована на земельній ділянці належній позивачу, кадастровий номер :01:002:0243. Звернувшись до суду з даним позовом позивач скористався своїм правом яке передбачене ч.1 ст.11 ЦПК України де зазначено, що особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Частина 1 статті 60 ЦПК України зазначає, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. В частині 4 цієї статті зазначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Вважає, що позов який заявлений не обґрунтований та задоволенню не підлягає в повному обсязі. Вважає, що по першій вимоги позивач повинен був довести належними та допустимими доказами: 1. Які існують перешкоди в користуванні земельною ділянкою. 2. Хто створив ці перешкоди. 3. Хто повинен усувати ці перешкоди. 4. Який стан мала земельна ділянка до порушення. 5. Розмір земельної ділянки та саме які дії необхідно виконати для відновлення стану земельної ділянки. Ці обставини взагалі позивачем не були заявлені та доведені. По другій вимоги позивач ОСОБА_4 висуває вимогу щодо знесення на її думку самовільно збудованої споруди. Однак у положеннях спеціальної матеріально-правової норми, що міститься в частині першій статті 376 ЦК України, поняття самочинного будівництва визначено через сукупність його основних ознак, які виступають умовами або підставами, за наявності яких обєкт нерухомості може бути визначений самочинним, а саме, якщо цей обєкт: 1) збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) збудований без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; 3) збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Будівництво вважається правомірним, якщо власник земельної ділянки чи землекористувач або інша особа одержали у встановленому містобудівельним законодавством порядку дозвіл на забудову. За загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 376 ЦК України, особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Всі споруди які є у власності ОСОБА_5 побудовані з поданням Декларації про початок виконання будівельних робіт та в подальшому з отримання Декларації про готовність обєкта до експлуатації та не є самочинним будівництвом які були досліджені в судовому засіданні. Також додатково звертаю увагу на те, що з урахуванням змісту статті 376 ЦК України в поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 цього Кодексу вимоги про знесення самочинно збудованого нерухомого майна на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, можуть бути заявлені власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, за умови доведеності факту такого порушення самочинною забудовою. Зазначені положення узгоджуються з нормами статей 3, 15, 16 ЦК України та статті 3 ЦПК України. ОСОБА_7 висновків земельно технічної експертизи встановлено, що згідно технічної документації на земельні ділянки мається місце порушення меж земельної ділянки позивача ОСОБА_4 відповідачем ОСОБА_9В, відповідно до право встановлювальних документів та документації із землеустрою площею 36, 8 кв.м. Однак даний висновок не підтверджує того факту чи порушені фактично на місцевості межі земельних ділянок. Також експерти не змогли визначити чи відповідає фактичне розташування будівель, споруд та інших обєктів власності ОСОБА_4 і ОСОБА_5, відносно меж земельних ділянок. Тобто в судовому засіданні не доведений факт порушення прав позивача будівлями які побудовані на земельній ділянці яка належить на праві власності відповідачу. Також звертаю увагу суд на те, що відповідно до частини сьомої статті 376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобовязати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Збудований обєкт нерухомості може бути знесений особою, яка здійснила самочинне будівництво, або за її рахунок лише на підставі судового рішення у випадках, передбачених частинами четвертою та сьомою статті 376 ЦК України: а) якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, що здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці; б) якщо така забудова порушує права інших осіб; в) якщо проведення перебудови обєкта є неможливим; г) особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, відмовляється від проведення перебудови відповідно до прийнятого судом рішення. Знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише за умови вжиття всіх передбачених законодавством України заходів щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. Знесення нерухомості, збудованої з істотним відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, з істотним порушенням будівельних норм і правил (у тому числі за відсутності проекту), допустиме лише за умови, якщо неможливо здійснити перебудову нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, або якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови. Крім того, вирішуючи питання про знесення нерухомого майна, позивач повинен довести, яку частину земельної ділянки займає споруджена будівля, її розмір і конфігурацію, яка частина будівлі підлягає знесенню, чи не вплине знесення окремих конструктивних елементів будинку на його міцність і безпечність, чи можливо спірний обєкт відокремити від інших споруд та чи не вплине знесення окремих його частин на міцність і безпечність самої споруди. За необхідності зясування питань, що виникають при розгляді справи і потребують спеціальних знань, позивач повинен заявити клопотання про призначення відповідної експертизи. Не встановлення вказаних обставин в подальшому унеможливлює виконання такого рішення. Дана правова позиція співпадає з позицією яка викладена в постанові Верховного Суду України від 19 квітня 2017 року в справі №6-129цс17. Відповідно до ст. 215 ЦПК України рішення суду складається з резолютивної частини із зазначенням висновків суду про задоволення позову або відмову в позові повністю чи частково, висновків суду по суті позовних вимог. Тобто виходячи з аналізу норм закону, а саме статті 11 та ст. 215 ЦПК України суд не має права виходити за межі позовних вимог тому з урахуванням позиції відповідача щодо не визнання цивільного позову та вимог які висуваються до нього. Таким чином просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_5 надав до суду письмові заперечення на позовну заяву, в яких зазначив, що відповідно до ст.ст. 27,128 ЦПК України в якості реалізації своїх прав подає дане заперечення дане заперечення на позовну заяву. Станом на 01 лютого 2016 року він має у праві власності згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку Серія ЯЕ № 269657, виданого 05.11.2007 року, земельну ділянку загальною площею 0, 0302 га. кадастровий номер :01:002:0255. Межі та площа земельної ділянки були визначені на місцевості згідно з проведеними проектно-вишукувальними роботами, які виконані в повному обсязі за допомогою тахеометричної зйомки. Землекористувачі та власники суміжних земельних ділянок підписали акт погодження меж землекористування. Тим самим дали своє погодження на встановлені існуючи межі. В 2011 році задля уникнення розбіжностей з метою збереження вимог статті 103 Земельного кодексу України «Зміст добросусідства» між мною та ОСОБА_10А, (копитній землевласник) було замовлено схему прив'язки межових знаків до об'єктів і контурів місцевості. ОСОБА_7 прийому-передачі межових знаків на зберігання від 22.11.2011 року було встановлено межі запитуваної Вами земельної ділянки та закріплені в натурі (на місцевості) межовими знаками у кількості 3 шт. Даний акт було підписано та погоджено власниками земділянок ОСОБА_5, ОСОБА_10 та інженером геодезистом ТОВ «Сервіор» ОСОБА_11. Претензій щодо меж та конфігурації земельної ділянки не було у жодної зі сторін. У зв'язку із вищевказаним хоче зазначити, що з його сторони як землевласника жодна зі статей вказаних ОСОБА_4 у позовній заяві, а також стаття 103 Земельного кодексу України «Зміст добросусідства» не порушена. Також хоче зазначити, що право власності ОСОБА_4 було посвідчено нотаріально та занесене до реєстру вже з існуючими на той час межами, отже ОСОБА_4 автоматично підтвердила згоду в присутності нотаріуса на межі зазначені в державному акті права власності на земельну ділянку при її покупці. Отже усі вимоги зазначені в позовній заяві ОСОБА_4 до нього є безпідставними, так межі земельних ділянок були угоджені з колишнім власником ОСОБА_10 Тому всі вимоги щодо купівлі земельної ділянки у її вигляді в натурі ОСОБА_4 повинна виставляти до колишнього власника ОСОБА_10. Таким чином просить на підставі ст. 33 ЦПК України зробити заміну неналежного відповідача по справі. Відмовити ОСОБА_4 у призначенні судової земельно - технічної експертизи.

В судовому засіданні судовий експерт ТОВ «Регіонального судово-експертного бюро» ОСОБА_12 пояснив, що ним була проведена судова будівельно-технічна експертиза, що була призначена судом за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про усунення перешкод у здійсненні права користування земельною ділянкою. Відповідно до висновків експертизи, на аркуші «6» ним зроблена тезнічна помилка при зазначенні земельних ділянок «S-1, S-2 та S-3, замість зазначеної повторно S-1». Щодо питань, поставлених в ухвалі суду, так є порушення зі сторони відповідача ОСОБА_5 при побудуванні своєї будівлі меж земельної ділянки позивача ОСОБА_4, відповідно до право встановлювальних документів та документації із землеустрою на ці земельні ділянки.

Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, заслухавши пояснення осіб, дав оцінку зібраним по справі доказам, прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_4 відповідно до Договору купівлі-продажу нерухомого майна від 30 серпня 2013 року, купила у ОСОБА_13 та стала власником готелю (у складі готельно розважального комплексу) та земельної ділянки за адресою: Запорізька область, Якимівський район, смт.Кирилівка, вул.Калініна, будинок 21 (двадцять один). Відповідно до п.1.2 Договору, Відомості про складові частини обєкта нерухомого майна складають: 1.2.1 Готель, літера А-2, загальною площею 331 кв.м; адміністративна будівля, літера Б-2, загальною площею 40,7 кв.м. 1.2.2 земельна ділянка площею 0,0793 га, яка надана ОСОБА_13 для розміщення торгівельно-готельного комплексу, кадастровий номер земельної ділянки :01:002:0243. Відповідно до п.7.5 Відчужуване нерухоме майно оглянуте Покупцем до підписання цього Договору. Недоліки або дефекти, що перешкоджали б його використанню за цільовим призначенням, на момент огляду виявлені не були. Претензій до Продавця щодо якісних характеристик відчужуваного нерухомого майна Покупець не має і приймає його у технічному стані, придатному для використання за цільовим призначенням. Покупцю відомо про відсутність сервітутів щодо зазначеної земельної ділянки (а.с.5-17). Так 28 січня 2016 року позивачем ОСОБА_4 відповідачу ОСОБА_5 було направлено письмову вимогу-повідомлення, в якій вона просить усунути перешкоди у здійсненні нею права користування належної їй земельної ділянки у добровільному порядку (а.с.18).

Відповідно до матеріалів справи, відповідачу ОСОБА_5 за тією ж адресою: Запорізька область, Якимівський район, смт.Кирилівка, вул.Калініна, будинок 21 (двадцять один), належить торгівельно-готельний комплекс, позначений 2 А, загальною площею 545,3 кв.м, відповідно до ОСОБА_10 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, який сформовано 29 серпня 2013 року (а.с.34, 44), на підставі Декларації про готовність обєкта до експлуатації від 14 серпня 2013 року (а.с.35-37, 54-61). Відповідно до П.11.1 Інформації про документ, що засвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, або договір суперфіцію, зазначено, що відповідач ОСОБА_5 має відповідно: Державний акт на право власності на земельну ділянку Серії ЯЕ № 269657 від 05.11.2007 року, кадастровий номер :01:002:0255 та Державний акт на право власності на земельну ділянку Серії ЯЕ №269658 від 05.11.2007 року, кадастровий номер :01:002:0246 (а.с. 35-37). Межі земельної ділянки за кадастровим номером :01:002:0246, яка знаходиться за адресою: Якимівський район, смт.Кирилівка, вул..Калініна,21, площею 0,0922га визначені відповідно до ОСОБА_13 прийомки-передачі межових знаків від 22.11.2011 року та доданої до нього Схеми та Декларації про початок виконання будівельних робіт (а.с.38-43, 48-53, 73-83). Тобто відповідач ОСОБА_5 є власником земельних ділянок, площею 0,0922га(а.с.71) та площею 0,2159га, розміром від точки А до точки Е 58,60 м (а.с.67) та площею 0,0302га (а.с.72) із цільовим призначенням розміщення торгівельно-готельного комплексу.

Відповідно до наданих позивачем ОСОБА_14 зйомок земельної ділянки за адресою: Запорізька область, Якимівський район, смт.Кирилівка, вул.Калініна, будинок 21 (двадцять один), проведеної інженером землевпорядником ОСОБА_15, межі земельних ділянок позивача, кадастровий номер :01:002:0243 та земельної ділянки відповідача, кадастровий номер :01:002:0246, не співпадають із фактичним межами зазначених земельних ділянок (а.с.100), при цьому інженером землевпорядником не враховано наявність у відповідача інших земельних ділянок з їх координатами та розмірами.

Відповідно до висновку експерта № 2265 за результатами проведення земельно технічної експертизи по цивільній справі № 330/206/16-ц, проведеним дослідженням встановлено, що згідно наданої технічної документації на земельну ділянку кадастровий номер :01:002:0243, земельна ділянка площею 793,0м2, належить ОСОБА_4 Земельна ділянка має складну конфігурацію в плані. Земельна ділянка кадастровий номер :01:002:0243 має наступні розміри: - від точки 1 до точки 2 протяжністю 14,92 м; - від точки 2 до точки 3 протяжністю 15,54 м; - від точки 3 до точки 4 протяжністю 4,81 м; від точки 4 до точки 5 протяжністю 8,87 м; від точки 5 до точки 6 протяжністю 10,05 м; від точки 6 до точки 7 протяжністю 9,24 м; від точки 7 до точки 8 протяжністю 5,15 м; від точки 8 до точки 9 протяжністю 6,84 м; від точки 9 до точки 10 протяжністю 7,23 м; від точки 10 до точки 11 протяжністю 6,26 м; від точки 11 до точки 12 протяжністю 13,98 м; від точки 12 до точки 13 протяжністю 24,43 м; від точки 1З до точки 14 протяжністю 1,40 м; від точки 14 до точки 15 протяжністю 23,14 м; від точки 15 до точки 16 протяжністю 32,01 м; від точки 16 до точки 17 протяжністю 5,49 м; від точки 17 до точки 18 протяжністю 5,00 м; від точки 18 до точки 19 протяжністю 21,66 м; від точки 19 до точки 1 протяжністю 5,01 м.

Проведеним дослідженням встановлено, що згідно наданої технічної документації на земельну ділянку кадастровий номер :01:002:0246, земельна ділянка площею 922,0м2, належить ОСОБА_5 Земельна ділянка має просту конфігурацію в плані - Дивись схему №2. Земельна ділянка кадастровий номер :01:002:0246 мас наступні розміри: від точки І до точки 2 протяжністю 32,01 м; від точки 2 до точки 3 протяжністю 23,14 м; від точки 3 до точки 4 протяжністю 38,51 м; від точки 4 до точки 5 протяжністю 21,66 м; від точки 5 до точки 6 протяжністю 5,49 м; - від точки 6 до точки 1 протяжністю 5,00 м.

2. ОСОБА_7 наданих технічних паспортів, за однією ж і той адресою, розташовані окремі будівлі під однією літерою - "А-2", але різних розмірів, призначення та належать різним власникам. Також, в наданих технічних паспортах відсутня викопіровка земельних ділянок з розташуванням будівель та споруд. Таким чином, за наданими на дослідження технічними паспортами, визначити чи відповідає фактичне розташування будівель, споруд та інших об'єктів власності ОСОБА_4 і ОСОБА_5 відносно меж земельних ділянок, технічної документації, не видається за можливе.

3. Дослідження питання про наявність правопорушення землекористування не входить до рамок компетенцію судового експерта будівельно-технічних та земельно-технічних досліджень - питання права. Вивченням наданої технічної документації на земельні ділянки, які розташовані за адресою: Запорізька область, Якимівський район, смт. Кирилівка, вулиця Калініна, будинок №21, проведеним дослідженням встановлено, що має місце порушення меж земельної ділянки позивача ОСОБА_4 відповідачем ОСОБА_5, відповідно до право встановлювальних документів та документації із землеустрою на ці земельні ділянки, загальною площею 36,8м2 - земельні ділянки S-1 та S-2.

4. Будівлі відповідача, відносно земельної ділянки позивача, мають бути розташовані, згідно з нормативними документами діючими на території України в галузі будівництва, на відстані не менш 1,0м.

Щодо позовних вимог про усунення перешкод у користуванні позивача належною їй земельною ділянкою, позивачем не доведено, які існують перешкоди в користуванні земельною ділянкою, хто створив ці перешкоди та повинен їх усувати. Який стан мала земельна ділянка до порушення, зазначеного в позовних вимогах, на час придбання нерухомого майна позивачем, також розмір земельної ділянки на цей період, та саме які дії необхідно виконати для відновлення стану земельної ділянки.

Щодо позовних вимог про знесення самовільно збудованої споруди, слід зазначити, що відповідно до ч.2 ст. 376 ЦК України, поняття самочинного будівництва визначено через сукупність його основних ознак, які виступають умовами або підставами, за наявності яких обєкт нерухомості може бути визначений самочинним, а саме, якщо цей обєкт: 1) збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) збудований без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; 3) збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Будівництво вважається правомірним, якщо власник земельної ділянки чи землекористувач або інша особа одержали у встановленому містобудівельним законодавством порядку дозвіл на забудову. Відповідачем ОСОБА_5 отримано зазначений дозвіл.

За загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 376 ЦК України, особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Всі споруди які є у власності ОСОБА_5 побудовані з поданням Декларації про початок виконання будівельних робіт та в подальшому з отримання Декларації про готовність обєкта до експлуатації та не є самочинним будівництвом які були досліджені в судовому засіданні.

З урахуванням змісту статті 376 ЦК України в поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 цього Кодексу вимоги про знесення самочинно збудованого нерухомого майна на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, можуть бути заявлені власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, за умови доведеності факту такого порушення самочинною забудовою. Зазначені положення узгоджуються з нормами статей 3, 15, 16 ЦК України та статті 3 ЦПК України. ОСОБА_7 висновків земельно технічної експертизи встановлено, що згідно технічної документації на земельні ділянки мається місце порушення меж земельної ділянки позивача ОСОБА_4 відповідачем ОСОБА_9В, відповідно до правовстановлювальних документів та документації із землеустрою площею 36, 8 кв.м. Однак даний висновок не підтверджує того факту чи порушені фактично на місцевості межі земельних ділянок. Також експерти не змогли визначити чи відповідає фактичне розташування будівель, споруд та інших обєктів власності ОСОБА_4 і ОСОБА_5, відносно меж земельних ділянок. Тобто в судовому засіданні не доведений факт порушення прав позивача будівлями які побудовані на земельній ділянці яка належить на праві власності відповідачу.

Відповідно до ч.7 ст. 376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобовязати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Збудований обєкт нерухомості може бути знесений особою, яка здійснила самочинне будівництво, або за її рахунок лише на підставі судового рішення у випадках, передбачених частинами четвертою та сьомою статті 376 ЦК України: а) якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, що здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці; б) якщо така забудова порушує права інших осіб; в) якщо проведення перебудови обєкта є неможливим; г) особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, відмовляється від проведення перебудови відповідно до прийнятого судом рішення.

Знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише за умови вжиття всіх передбачених законодавством України заходів щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. Знесення нерухомості, збудованої з істотним відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, з істотним порушенням будівельних норм і правил (у тому числі за відсутності проекту), допустиме лише за умови, якщо неможливо здійснити перебудову нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, або якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови.

Вирішуючи питання про знесення нерухомого майна, позивач повинен довести, яку частину земельної ділянки займає споруджена будівля, її розмір і конфігурацію, яка частина будівлі підлягає знесенню, чи не вплине знесення окремих конструктивних елементів будинку на його міцність і безпечність, чи можливо спірний обєкт відокремити від інших споруд та чи не вплине знесення окремих його частин на міцність і безпечність самої споруди. За необхідності зясування питань, що виникають при розгляді справи і потребують спеціальних знань, позивач повинен заявити клопотання про призначення відповідної експертизи. Не встановлення вказаних обставин в подальшому унеможливлює виконання такого рішення. Позивачем вказані обставини не встановлені та не надані суду в якості доказів на підтвердження своїх позовних вимог.

Дана правова позиція співпадає з позицією яка викладена в постанові Верховного Суду України від 19 квітня 2017 року в справі №6-129цс17. Відповідно до ст. 215 ЦПК України рішення суду складається з резолютивної частини із зазначенням висновків суду про задоволення позову або відмову в позові повністю чи частково, висновків суду по суті позовних вимог. Тобто виходячи з аналізу норм закону, а саме статті 11 та ст. 215 ЦПК України суд не має права виходити за межі позовних вимог.

ОСОБА_7 ст.ст. 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно, позовні вимоги про стягнення судового збору, згідно ст. 88 ЦПК України, не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 11, 60, 84, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 16, 321, 376, 386, 391 ЦК України, 152 ЗК України, Постановою Верховного Суду України від 19 квітня 2017 року в справі №6-129цс17, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про усунення перешкод у здійсненні права користування земельною ділянкою відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через Якимівський районний суд Запорізької області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя : Т.В. Нестеренко