Справа № 584/912/16-ц
Провадження № 2/584/4/17
РІШЕННЯ

Іменем України

01.02.2017 року м. Путивль

Путивльський районний суд Сумської області

у складі: головуючого судді - Токарєва С.М.

при секретарі: Ковальовій К.В.

з участю: позивача - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2

представника відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Путивльського районного суду Сумської області справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Путивльська районна державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Путивльського районного нотаріального округу Фесенко Анатолій Олексійович, ОСОБА_5 про визнання заповіту недійсним,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду і свої вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1, у віці 85 років, померла її тітка ОСОБА_6 від церебрального атеросклерозу ІІІ ст., після смерті якої відкрилася спадщина на належне їй майно, в тому числі на житловий будинок АДРЕСА_1

Як спадкоємець п'ятої черги за законом вона в установлений законом шестимісячний строк направила на адресу Путивльської районної державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, на підставі якої 18.01.2016 була заведена спадкова справа, проте їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку спадкового майна померлої у зв'язку з наявністю заповіту на користь іншого спадкоємця.

В обґрунтування заявлених вимог зазначала, що останні роки перед смертю тітка була в такому стані, що не могла усвідомлювати свої дії, її фізичний стан був не задовільний, вона не могла самостійно пересуватись, постійно потребувала стороннього догляду, майже нічого не бачила і не розмовляла, а всі родичі час від часу їй допомагали, а також в територіальному центрі соціального обслуговування м. Путивль була визначена людина - спеціаліст, яка здійснювала постійний догляд за тіткою. Позивач, в свою чергу, також періодично приходила до тітки, допомагала їй.

З відповідачем вона не знайома і ніколи не зустрічалась раніше, він не є родичем померлої, тому її волевиявлення стосовно складання на його ім'я заповіту викликає сумніви, тим паче, що в останній рік вона зустрічалась з тіткою і бачила її психічний та фізичний стан, у зв'язку з чим просила визнати недійсним оспорюваний заповіт з підстав, передбачених ч. 1 ст. 225 і ч. 2 ст. 1257 ЦК України, оскільки вважала, що волевиявлення тітки при складанні заповіту не було вільним і не відповідало її волі.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала повністю з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач та його представник в судовому засіданні позов не визнали, пояснивши суду, що твердження позивача про допомогу з її боку померлій та відвідування її не відповідають дійсності, оскільки сама ОСОБА_6 була вимушена звернутись до чужих людей за допомогою в її догляді і протягом багатьох років її доглядали сторонні люди, які не доводились їй родичами, а також за померлою постійно був закріплений працівник зі служби соціального захисту населення. Позивач взагалі не брала ніякої участі в житті ОСОБА_6, не провідувала останню вдома та навіть не допомагала з похованням і усі затрати по купівлі необхідних для цього речей понесли відповідач та його мати, тому позивачу не може бути достовірно відомо в якому стані знаходилась померла до дня своєї смерті, а залучена довідка Путивльської ЦРЛ, щодо стану здоров'я померлої не дає підстав вважати, що остання не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними під час вчинення правочину (посвідчення заповіту).

Крім того, вважають передчасним та необґрунтованим звернення позивача до суду з вимогою про визнання заповіту недійсним, адже факт її родинних відносин з померлою не підтверджено відповідними письмовими доказами, а тому при таких обставинах, вона не є заінтересованою особою у визнанні недійсним заповіту, оскільки судове рішення в межах заявлених нею позовних вимог не впливає на її право спадкування після смерті ОСОБА_6 при відсутності засобів доказування родинних стосунків.

Треті особи в судове засідання не з'явились: Путивльська районна державна нотаріальна контора звернулась до суду з заявою про розгляд справи без участі представника Путивльської РДНК, приватний нотаріус Путивльського районного нотаріального округу Фесенко Анатолій Олексійович звернувся з заявою в якій вказав, що заповіт від імені ОСОБА_6 було посвідчено з дотриманням вимог чинного законодавства, у зв'язку з чим позовні вимогу задоволенню не підлягають та просив справу розглядати без його участі, ОСОБА_5 була належним чином повідомлена про час, дату та місце розгляду справи, про причини неявки суду не повідомила.

Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1, у віці 85 років, від церебрального атеросклерозу ІІІ ст. померла ОСОБА_6, що підтверджується копіями актового запису про смерть № 236 від 29.12.2015, повного Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть та копією Лікарського свідоцтва про смерть №324 від 24.12.2015 (а.с. 4,50-52).

Як вбачається з копії свідоцтва про народження НОМЕР_1 від 25.12.1951 та копії Запису акта про укладення шлюбу №113 від 30.08.1975, батьком ОСОБА_1. - позивача по справі, є ОСОБА_7 (а.с.6,46).

Крім того, батьками ОСОБА_7 (батька позивача) та ОСОБА_8 є: мати - ОСОБА_9, батько -ОСОБА_10, що підтверджується Копією свідоцтва про народження НОМЕР_2 від 17.06.1949 та Архівним Витягом ЗАЦС (а.с. 7,79).

Згідно копії Свідоцтва про смерть, НОМЕР_3 від 30.09.1998, ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.5).

Незважаючи на те, що згідно Листа Державного архіву Сумської області від 19.08.2016 № б/н-123 підтвердити факт одруження ОСОБА_13 та ОСОБА_14 немає можливості (а.с. 78), суд, на основі досліджених в сукупності доказів, приходить до переконливого висновку, що ОСОБА_7 є рідним братом померлої ОСОБА_6, а позивач по справі її племінницею.

Строк прийняття спадщини позивач не пропустила, оскільки в установлений законом шестимісячний строк направила на адресу Путивльської районної державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті тітки ОСОБА_6, що підтверджується копією заяви та повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 11).

Згідно Витягу про реєстрації в Спадковому реєстрі №42697332, 18.01.2016 була заведена спадкова справа №4/2016 (а.с. 12).

Як вбачається з довідки Путивльської районної державної нотаріальної контори від 08.07.2016 №779/01-16, ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину щодо майна померлої ОСОБА_6, у зв'язку з наявністю заповіту на користь іншого спадкоємця (а.с. 15).

За життя, а саме 23.10.2007 ОСОБА_6 склала заповіт на користь ОСОБА_5, підписаний власноруч у приміщенні Путивльської районної державної нотаріальної контори об 11.00 год., зареєстрований в реєстрі за №2879 (а.с. 62).

Відповідно до ч.ч. 2,3 ст. 1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним.

13.10.2015 ОСОБА_6 в присутності двох свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_12 склала заповіт, в якому все своє майно заповіла ОСОБА_2 та оскільки вади зору (втрата зору) позбавляли її можливості прочитати заповіт уголос та власноручно його підписати, на прохання ОСОБА_6 цей заповіт посвідчено у присутності двох свідків , а підписання заповіту здійснювалося у її присутності запрошеним нею ОСОБА_16, який посвідчено приватним нотаріусом Путивльського районного нотаріального округу Фесенком А.О. та зареєстровано в реєстрі за № 1327 (а.с.57).

Цей заповіт зареєстрований в Спадковому реєстрі за № 58062161 в 16.37 год. 13.10.2015 року, що підтверджено відповідним витягом (а.с.33-35).

Згідно виписки з амбулаторної картки №3438 ОСОБА_6 знаходилась під наглядом Путивльської ЦРЛ с 1982 року.2015 рік діагноз: ІХС: диф. кардіосклероз. СН ІІ А церебросклероз. Вторинна АГ ІІ ст. 2 ст. риск. ХПМК. Хронічний бронхіт ст. ремісії. Хвора померла 23.12.2015 о 13.00 год., діагноз: а) Хронічне порушення мозкового кровообігу; б) церебральний атеросклероз ІІІ ст. (а.с.14).

На підставі заяви від 04.03.2016 року (а.с. 55) спадщину після смерті ОСОБА_6 прийняв спадкоємець за заповітом ОСОБА_2

Згідно ч. 2 ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Оскільки заповіт є одностороннім правочином, тому до нього застосовуються загальні правила про правочини та положення про їх недійсність.

Відповідно до змісту ч. 3 ст. 203 ЦК України основним елементом дійсної угоди є воля сторін. Волевиявлення особи має бути вільними і відповідати її внутрішній волі, бажанню викликати певні юридичні наслідки - встановлення, зміну або припинення правовідносин.

За ч.1 ст. 225 ЦК України правочин, вчинений дієздатною фізичною особою, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи в разі, якщо судом буде встановлено , що в момент вчинення правочину вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними.

Згідно правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6-131цс14 від 17.09.2014 року, підставою для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій ч.1 ст. 225 ЦК України, має бути встановлена судом неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення свої х дій та керувати ними.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 16 постанови від 06.11.2009 р. № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" правила ст. 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала у такому стані, коли не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів, відповідно до ст. 212 ЦПК України. При розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі ст. 225, ч. 2 ст. 1257 ЦК України суд відповідно до ст. 145 ЦПК України за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобов'язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину.

Згідно висновку посмертної судово-психіатричної експертизи № 06-04/1 від 24.11.2016 р., ОСОБА_6 на момент посвідчення заповіту - 13.10.2015 року, хронічним психічним захворюванням не страждала, ознак тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності або недоумства не виявляла, могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (а.с. 109-111).

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_17 суду повідомив, що більше 20 років є сусідом померлої ОСОБА_6 Остання мала сестру в м. Київ та брата, який зловживав спиртними напоями. Доглядав за нею соціальний працівник, а протягом останніх чотирьох місяців відповідач та його мати. У бабусі були проблеми з ногами та зором, упізнавала вона його за голосом та силуетом. За місяць до смерті його запрошували, щоб підняти бабусю, він з нею розмовляв, вона була адекватною.

Свідок ОСОБА_12 суду показала, що 13.10.2015 була присутня вдома у ОСОБА_6 у якості свідка при посвідченні заповіту нотаріусом Фесенко А.О., бабуся сиділа, нотаріус задавав їй питання, заповіт читався вголос.

Згідно довідки Путивльського районного територіального центру соціального обслуговування від 08.08.2016 №371, ОСОБА_6 дійсно перебувала на обслуговуванні у відділенні соціальної допомоги вдома Путивльського районного територіального центру соціального обслуговування з 01.01.1992 року по 24.12.205. З 01.01.1998 по 24.12.2015 року соціальні послуги надавались соціальним робітником ОСОБА_18

Допитана в якості свідка ОСОБА_18 суду показала, що вона є соціальним працівником та родину померлої знає давно. Протягом останнього року життя ОСОБА_6 відвідувала 2-3 рази на тиждень. Жила вона одна, відвідували її подруги, приїздив племінник з Києва. В жовтні 2015 року вона була присутня при посвідченні заповіту, ОСОБА_19 заповіт зачитувався 2 рази, бабуся була при розумі та при пам'яті. Вона була адекватною, розпоряджалася своєю пенсією, зробила 5 заповітів на людей, які її доглядали, постійно давала оголошення в газету про те, що шукає опікунів. ОСОБА_1 бачити не хотіла, оскільки та не сказала, де захоронений її брат. Сама ОСОБА_18 ОСОБА_1 ніколи там не бачила, до будинку вона заходила вільно без перешкод. Бабуся пізнавала її по голосу та могла порахувати гроші, однак не бачила дрібний шрифт, у неї був підвищений цукор у крові та бронхіт, психотропних речовин не приймала та мала травму бедра.

Свідок ОСОБА_20 суду показала, що працює більше 10 років дільничною медичною сестрою та за призначенням лікарів здійснює на дому медичні процедури. ОСОБА_6 почала звертатись протягом останніх 2-х років та пропонувала здійснювати за нею догляд, до будинку завжди могла потрапити без перешкод. Бабуся була в своєму розумі, та за місяць до смерті ОСОБА_20 зробила їй внутрішньовенні ін'єкції препаратів, що полегшують дихання та знімають набряки, оскільки на ногах були сильні набряки. ОСОБА_6 її упізнавала, мала проблеми із серцем, зір був середній. Бабуся казала, що в неї є один племінник у м. Києві, який є інвалідом та не може забезпечити їй догляд.

Свідок ОСОБА_21 суду показала, що є матір'ю відповідача та в 2008-2009 році побачила в газеті «Путивльські відомості» оголошення про те, що старенька потребує догляду за оформлення спадщини. Вона приїхала до бабусі і вони з нею потоваришували, ОСОБА_21 возила їй харчі по дешевій ціні, але не мала можливості забезпечити їй повноцінний догляд, оскільки на той час працювала, а згодом переїхала до м. Буринь. У серпні 2015 їй подзвонила ОСОБА_6 та попросила переїхати до неї, оскільки відчувала, що слабшає та їй потрібен постійний догляд. З кінця серпня вони стали проживати разом, син ОСОБА_22 - відповідач по справі, переїхав до них з вересня. ОСОБА_6 наполягала на оформленні заповіту, це була її особиста воля. ОСОБА_1 вона жодного разу не бачила та бабуся про неї погано відзивалась, у неї був поганий зір, орієнтувалася по статурі та голосі.

Суд вважає, що висновок згаданої посмертної психіатричної експертизи є цілком обґрунтованим, оскільки допитані судом свідки хоча і показали, що ОСОБА_6 хворіла та мала поганий фізичний стан, однак жоден з них не дав свідчень про її невмотивовані, неадекватні чи неконтрольовані дії, які б давали суду підстави для сумніву в її здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними під час складання заповіту.

Крім того, ОСОБА_6 на «Д» обліку у лікаря психіатра-нарколога не знаходилась, що підтверджується довідкою Путивльської ЦРЛ від 01.09.2016 (а.с. 77).

Згідно накладної №21 від 22.08.2016, ОСОБА_23, відповідач по справі, дійсно поніс витрати пов'язані з похованням ОСОБА_6 (а.с.85).

Те, що для останнього відповідач був сторонньою особою, оскільки не перебував з ним в сімейних, родинних відносинах, в силу ст. 1235 ЦК України правового значення для справи не має, оскільки право на заповіт здійснюється вільно і заповідач може призначити своїм спадкоємцем будь-яку фізичну особу.

Таким чином, проаналізувавши вищевикладені докази в їх сукупності, суд приходить до переконливого висновку, що відсутні достатні підстави вважати, що при складанні оспорюваного заповіту волевиявлення ОСОБА_6 не було вільним і не відповідало її волі, з огляду на таке позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

На підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з позивача на користь відповідача понесенні останнім витрати на правову допомогу у розмірі 2000 грн., оскільки вказаний розмір компенсації відповідає вимогам ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу», беручи до уваги загальну тривалість судових засідань, в яких брала участь особа, яка надавала правову допомогу відповідачеві, а також враховуючи ступень складності справи, з урахуванням часу, необхідного для вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням, зокрема, розробки та складання заперечень проти позову.

Керуючись ст.ст. 203, 225, 1234-1235, 1257 ЦК України, ст.ст. 10, 57, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову відмовити за безпідставністю вимог.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 2000 грн. витрат на правову допомогу.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Сумської області через Путивльський районний суд Сумської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні, під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення розгляду справи апеляційним судом.

Суддя /підпис/

З оригіналом згідно:

Суддя

Путивльського районного суду С.М.Токарєв