Справа № 452/335/17
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

"30" березня 2017 р. м.Самбір

Самбірський міськрайонний суд Львівської області

у складі: головуючого судді Кравціва В.І.,

з участю секретаря Добрянського І.І.,

позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом

ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_4 сільської ради Самбірського району Львівської області про визнання права власності на майно та визнання права власності на спадкове майно,

встановив:

ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 13.02.2017 предявили позов до ОСОБА_4 сільської ради Самбірського району Львівської області про визнання права власності на майно, а саме: визнання за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право власності на 1/5 частину за кожним житлового будинку на вул. Лесі Українки, 43 у с. Воля-Баранецька Самбірського району Львівської області, як їхні частки у майні колишнього колгоспного двору, та визнання за ОСОБА_1 право власності на 3/5 частини вказаного житлового будинку, з яких: 1/5 частина, як частка в майні колишнього колгоспного двору, 1/5 частина в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_5, котра померла 24 червня 1995 року та 1/5 частина в порядку спадкування за заповітом після смерті батька ОСОБА_6, котрий помер 15 липня 2014 року.

У обґрунтування свої позовних вимог позивачі посилалися на те, що вказаний жилий будинок вцілому належав колгоспному двору, головою якого був ОСОБА_6, і станом на 01.07.1990 членами цього двору були дружина ОСОБА_5, дочка ОСОБА_1, онук ОСОБА_2 онука ОСОБА_3, котрі і на даний час проживають у вказаному будинку.

24 червня 1995 року померла ОСОБА_5, після смерті котрої спадщину прийняла її дочка ОСОБА_1, так як чоловік спадкодавця ОСОБА_6 відмовився від спадщини у користь своєї дочки ОСОБА_1

15 липня 2014 року помер ОСОБА_6, котрий за життя склав заповіт, яким усе своє майно заповів своїй дочці ОСОБА_1, котра на момент його смерті проживала із батьком і тому прийняла спадщину, однак нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, з посиланням на те, що житловий будинок належить колишньому колгоспному двору, головою якого був ОСОБА_6,

станом на 01.07.1990 членами цього двору були вони, позивачі та мати ОСОБА_5 та частки їхні не визначені.

Під час судового розгляду позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у підтримання позовних вимог посилалися на обставини, викладені у позовній заяві.

Від відповідача ОСОБА_4 сільської ради Самбірського району Львівської області надійшла заява про розгляд справи за відсутності його представника та визнання позову.

Вислухавши пояснення позивачів, зясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами суд дійшов до висновку про задоволення позову з таких підстав.

Із свідоцтва про право власності на жилий будинок, довідок, виданих 09.12.2016 виконавчим комітетом ОСОБА_4 сільської ради Самбірського району, технічного паспорта, виготовленого 14 грудня 2016 року Самбірським МБТІ, та довідки про технічну характеристику обєктів нерухомого майна відомо, що господарство по вул. Лесі Українки, 43 у с. Воля-Баранецька Самбірського району, головою якого був ОСОБА_6, відносилося до колгоспного двору, майно якого складалося: із житлового будинку, побудованого у 1965 року, стайні, стодоли, сараю, сараю, убиральні, літньої кухні, погрібу, огорожі та криниці (а.с. 17, 26, 30).

Згідно ст. 120 ЦК Української РСР 1963 року, який був чинним на момент припинення колгоспного двору, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 цього Кодексу розмір частки члена двору встановлюється, виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

У п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» розяснено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року.

Із довідки, виданої 09.12.2016 виконавчим комітетом ОСОБА_4 сільської ради Самбірського району, вбачається, що згідно записів погосподарської книги по с. Воля-Баранецька господарство по вул. Лесі Україники, 43 у с. Воля-Баранецька Самбірського району Львівської області, відносилося до суспільної групи колгоспний двір і станом на 01.07.1990 у ньому були зареєстровані та проживали: голова колишнього колгоспного двору ОСОБА_6, дружина - ОСОБА_5, дочка ОСОБА_1, онук ОСОБА_2 та онука ОСОБА_3 (а.с. 23).

Із свідоцтва про смерть відомо, що 24 червня 1995 року померла ОСОБА_5 (а.с. 12).

За наведеного на момент припинення колгоспного двору його членам вказане майно належало на праві спільної власності у рівних частках, а саме по 1/5 частині вказаного будинку, і після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина на 1/5 частину цього будинку.

Правилами статтей 548 та 549 ЦК Української РСР, який був чинний на час відкриття спадщини, встановлено, що для набуття права на спадщину необхідно, щоб спадкоємець її прийняв.

Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, зокрема, якщо він фактично

вступив в управління або володіння спадковим майном.

Із свідоцтв про народження та про укладення шлюбу відомо, що ОСОБА_2 (дошлюбне Гаврилів) ОСОБА_7 є дочкою ОСОБА_6 та ОСОБА_5 (а.с. 10, 11).

Із довідки, виданої 09.12.2016 виконавчим комітетом ОСОБА_4 сільської ради Самбірського району Львівської області, відомо, що ОСОБА_5В, котра померла 24.06.1995 року, постійно проживала до дня смерті по вул. Лесі Українки у с. Воля-Баранецька Самбірського району Львівської області і на час її смерті в будинку були зареєстровані: чоловік ОСОБА_6 та дочка ОСОБА_1 ( а.с. 25).

Із заяви ОСОБА_6 вбачається, що він відмовився від прийняття спадщини після смерті його дружини ОСОБА_5, котра померла 24.06.1995 (а.с. 31).

ОСОБА_1 06.12.2004 видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті її матері ОСОБА_5 і спадкове майно складається з права на земельну часку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності ОСОБА_4 спілки власників селянських господарств та майнового паю ППА «Промінь» с. Воля Баранецька Самбірського району (а.с. 14 ).

Отже, ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті її матері ОСОБА_5

Із свідоцтва про смерть та витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі відомо, що 15 липня 2014 року помер ОСОБА_6 (а.с. 13, 18, 19).

Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Статтями 1217 та 1223 цього Кодексу встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу.

Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно зі ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Із заповіту, складеного 9 червня 2013 року, вбачається, що ОСОБА_6 все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що йому буде належати на час його смерті і на що за законом він буде мати право заповідає ОСОБА_1 (а.с. 20).

Із довідки, виданої 09.12.2016 виконавчим комітетом ОСОБА_4 сільської ради Самбірського району Львівської області, відомо ОСОБА_1 на час відкриття спадщини проживала із спадкодавцем ОСОБА_6 (а.с. 24).

Із заяви від 01.12.2016 видно, що ОСОБА_1 подала до нотаріуса заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті її батька ОСОБА_6 (а.с. 18).

За наведеного ОСОБА_1 прийняла спадщину за заповітом після смерті спадкодавця ОСОБА_6, однак Самбірська державна нотаріальна контора відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті її батька ОСОБА_6 з посиланням на те, що житловий будинок належить колишньому колгоспному двору, головою якого є ОСОБА_6, станом на 01.07.1990 членами цього двору були ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с. 21).

У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» розяснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Ураховуючи наведене, право ОСОБА_1 на спадкове майно підлягає захисту шляхом визнання за нею права власності на 1/5 частину спадкового майна колишнього колгоспного двору.

В силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 368 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної сумісної власності.

Згідно ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Відповідно до ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Ураховуючи наведене, а також те, що вказаний будинок належить позивачам на праві спільної сумісної та розмір частки члена двору встановлюється, виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних, позивачі на момент припинення колгоспного двору проживали та були зареєстровані у вказаному будинку, тобто не втратили право на свою частку у ньому, право позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підлягає захисту шляхом визнання за кожним із них права власності на 1/5 частину вказаного житлового будинку, господарських будівель та споруд, як їхню частку у майні колишнього колгоспного двору.

Керуючись ст.ст. 208, 209, 212-215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 3/5 частини житлового будинку, господарських будівель та споруд по вул. Лесі Українки, 43 у с. Воля-Баранецька Самбірського району Львівської області, з яких: 1/5 частина, як частка в майні колишнього колгоспного двору, 1/5 частина у порядку спадкування за законом після смерті її матері ОСОБА_5, котра померла 24 червня 1995 року, та 1/5 частина у порядку спадкування за заповітом після смерті її батька ОСОБА_6, котрий помер 15 липня 2014 року.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/5 частину житлового будинку, господарських будівель та споруд по вул. Лесі Українки, 43 у с. Воля-Баранецька Самбірського району Львівської області, як частку в майні колишнього колгоспного двору.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/5 частину

житлового будинку, господарських будівель та споруд по вул. Лесі Українки, 43 у с. Воля-Баранецька Самбірського району Львівської області, як частку в майні колишнього колгоспного двору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано, і може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області шляхом подання апеляційної скарги через суд першої інстанції, який ухвалив рішення, протягом десяти днів з дня його проголошення, а особа, яка брала участь у справі, але не була присутня у судовому засіданні під час проголошення рішення, може подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя