Ухвала

іменем україни

29 березня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Гримич М.К.,

КафідовоїО.В., Мазур Л.М.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_3 на дії державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції, за касаційною скаргою Ленінського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції на ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 05 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду із указаною скаргою, посилаючись на те, що заочним рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 03 листопада 2009 року стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на користь АКБ «Форум» заборгованість за кредитним договором в розмірі 29 631,19 доларів США; звернуто стягнення на транспортний засіб марки SITROEN, модель C4 PICASSO, 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, який є предметом застави за договором застави від 20 серпня 2008 року, стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на користь АКБ «Форум» судовий збір та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в загальному розмірі 1 950 грн.

03 червня 2013 року державним виконавцем Ленінського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції (далі - Ленінський ВДВС Миколаївського МУЮ) у виконавчому провадженні з виконання виконавчого листа, виданого Ленінським районним судом м. Миколаєва 13 березня 2013 року на підставі вищевказаного рішення, було винесено постанову про стягнення з нього виконавчого збору у сумі 23 684 грн 21 коп.

Заявник зазначав, що про відкриття вказаного виконавчого провадження та про стягнення з нього виконавчого збору він дізнався лише 23 листопада 2015 року при ознайомленні з матеріалами виконавчого провадження, так як копій відповідних постанов він не отримував. Крім того, вказував, що сума боргу була погашена ним самостійно, що підтверджується постановою про закінчення виконавчого провадження від 27 червня 2014 року, в якій зазначено про погашення боржником заборгованості в повному обсязі, а тому відсутні підстави для стягнення з нього виконавчого збору.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_3 просив суд визнати незаконною та скасувати вищевказану постанову Ленінського ВДВС Миколаївського МУЮ від 03 червня 2013 року.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 23 лютого 2016 року у задоволенні скарги відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 05 квітня 2016 року ухвалу суду першої інстанції скасовано та постановлено нову про задоволення скарги.

Визнано неправомірною постанову державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції від 03 червня 2013 року про стягнення з ОСОБА_3 виконавчого збору та зобов'язано державного виконавця скасувати вказану постанову.

У касаційній скарзі Ленінський відділ державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції просить скасувати оскаржувану ухвалу апеляційного суду, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням апеляційним судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Статтею 337 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що у повному обсязі рішення суду було виконано боржником з пропуском строку для добровільного виконання, тому при винесенні оскаржуваної постанови державний виконавець діяв у відповідності до вимог ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження».

Скасовуючи ухвалу місцевого суду та задовольняючи скаргу ОСОБА_3, апеляційний суд виходив із того, що з часу винесення постанови про відкриття виконавчого провадження від 05 квітня 2013 року і до винесення 27 червня 2014 року постанови про закінчення виконавчого провадження жодних заходів примусового виконання рішення державним виконавцем не вчинялося, оскільки рішення суду станом на 30 грудня 2013 року було повністю виконано ОСОБА_3 у добровільному порядку. При цьому, суд послався на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 06 липня 2015 року № 6-785цс15.

Такі висновки суду апеляційної інстанції є правильними, відповідають матеріалам справи й вимогам закону. При цьому доказам, поданим сторонами, судом надана належна правова оцінка (ст. 212 ЦПК України).

Судом встановлено, що заочним рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 03 листопада 2009 року стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на користь АКБ «Форум» заборгованість за кредитним договором в розмірі 29 631,19 доларів США; звернуто стягнення на транспортний засіб марки SITROEN, модель C4 PICASSO, 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, який є предметом застави за договором застави від 20 серпня 2008 року, стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на користь АКБ «Форум» судовий збір та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в загальному розмірі 1 950 грн.

На підставі вказаного рішення 14 листопада 2009 року АКБ «Форум» видано виконавчий лист, за яким 07 грудня 2009 року державним виконавцем Ленінського ВДВС Миколаївського МУЮ було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

Постановою державного виконавця Ленінського ВДВС Миколаївського МУЮ від 29 грудня 2011 року виконавчий документ був повернутий стягувачеві на підставі п. 3 ч. 1 ст. 47, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», в зв'язку з відмовою стягувача залишити за собою майно боржника, не реалізоване під час виконання рішення.

У зв'язку з втратою виконавчого листа за заявою ПАТ «Банк Форум» ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 20 лютого 2013 року було видано дублікат виконавчого листа.

Постановою державного виконавця Ленінського ВДВС Миколаївського МУЮ від 05 квітня 2013 року на підставі відповідної заяви ПАТ «Банк Форум» та дубліката виконавчого листа було відкрито виконавче провадження та встановлено строк для добровільного виконання до 11 квітня 2013 року. Вказана постанова була отримана ОСОБА_3 18 квітня 2013 року.

03 червня 2013 державним виконавцем Ленінського ВДВС Миколаївського МУЮ було винесено постанову про стягнення з ОСОБА_3 виконавчого збору у сумі 23 684 грн 21 коп.

11 січня 2014 року до Ленінського ВДВС ММУЮ надійшов лист ПАТ «Банк Форум» про те, що станом на 30 грудня 2013 року ОСОБА_3 в повному обсязі виконано рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 03 листопада 2009 року, заборгованість перед банком відсутня.

Постановою державного виконавця Ленінського ВДВС Миколаївського МУЮ від 27 червня 2013 року виконавче провадження закінчене. У п. 2 вказаної постанови зазначено, що постанова про стягнення з боржника виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій винесена в окреме провадження.

Положеннями ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів - це сукупність дій органів і посадових осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів, які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 25 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження в якій вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Сплив строку, наданого для добровільного виконання рішення суду, сам по собі не є тією достатньою підставою, з якою законодавець пов'язує стягнення виконавчого збору з боржника. Виконавчий збір та судові витрати стягується на підставі постанови державного виконавця, якщо боржником в установлений для цього строк рішення добровільно не виконано, а державним виконавцем вчинено дії, спрямовані на примусове виконання.

Окрім того, положеннями ч. 3 ст. 27 зазначеного закону передбачено, що у разі отримання документального підтвердження про повне виконання рішення боржником до початку його примусового виконання державний виконавець закінчує виконавче провадження в порядку, встановленому цим законом. Виконавчий збір та витрати, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій, у такому разі з боржника не стягуються.

Сплив строку, наданого для добровільного виконання рішення суду, сам по собі не є тією достатньою підставою, з якою законодавець пов'язує стягнення виконавчого збору та судових витрат з боржника. Виконавчий збір та судові витрати, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій, стягується на підставі постанови державного виконавця, якщо боржником в установлений для цього строк рішення добровільно не виконано, а державним виконавцем вчинено дії, спрямовані на примусове виконання.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 06 липня 2015 року у справі №6-785цс15.

Таким чином, при вирішенні питання про стягнення виконавчого збору та витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, вирішальне значення має саме вчинення державним виконавцем дій, спрямованих на примусове виконання, а не сам факт невиконання рішення у строк, встановлений для добровільного його виконання.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження того, що після відкриття виконавчого провадження державним виконавцем здійснювались дії, спрямовані на примусове виконання рішення суду, тому постанова державного виконавця Ленінського ВДВС Миколаївського МУЮ від 03 червня 2013 року про стягнення з ОСОБА_3 виконавчого збору є неправомірною.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про задоволення скарги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 342 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом прийнято ухвалу з додержанням вимог закону.

Керуючись ст. 342 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Ленінського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції відхилити.

Ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 05 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

М.К. Гримич

О.В.Кафідова

Л.М.Мазур