Дата документу 01.02.2017
ЄУ № 420/1997/16-ц
Провадження №2/420/46/17
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
01 лютого 2017 року Новопсковський районний суд Луганської області
у складі: головуючого судді Тарасова Д.С.
за участю секретаря Колесник Г.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Новопсков цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та примусового зняття з реєстрації за місцем проживання, третя особа - Ганусівська сільська рада Новопсковського району Луганської області,
Позивач звернувся до Новопсковського районного суду із позовом, в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням розташованим за адресою: АДРЕСА_1 та зняти відповідача з реєстраційного обліку в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1.
В обґрунтування своїх вимог зазначив, що йому належить на праві приватної власності будинок розташований за адресою: АДРЕСА_1. За даною адресою зареєстрована відповідач, хоча фактично, з квітня 2011 року по теперішній час не проживає та не з'являється. Оскільки за даною адресою відповідач не проживає, виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, які не надаються, але нараховуються за них, чим об'єктивно порушуються його права, тому він змушений звернутись за захистом до суду.
В судове засідання позивач не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, на позовних вимогах наполягає, проти винесення заочного рішення не заперечує.
Відповідач в судове засідання повторно не з'явилася, про час та місце судового засідання повідомлялася належним чином, причини неявки суду не повідомила, заяви про відкладення розгляду справи суду не надала.
Представник третьої особи Ганусівська сільська рада Новопсковського району Луганської областідо судового засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи без їх участі, з позовними вимогами згодні.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України.
Дослідивши наявні у справі письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що позивачу на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку садибного типу з надвірними будівлями на праві приватної власності належить будинок АДРЕСА_1, що підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку садибного типу з надвірними будівлями від 07.01.1992 року.
Відповідно до рішення Ганусівської сільської ради Новопсковського району Луганської області №1/9 від 13.11.2015 року, АДРЕСА_1 перейменовано на АДРЕСА_1.
Як вбачається з довідки Ганусівської сільської ради Новопсковського району Луганської області за вих. №235 від 24.10.2016 року, відповідач зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, але за даною адресою не проживає з березня 2011 року.
Також, даний факт підтверджується актами обстеження житлово-побутових умов ОСОБА_1 від 11.12.2015 року, 23.09.2016 року, заявами сусідів позивача ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від 26.09.2016 року, засвідчені виконавчим комітетом Ганусівської сільської ради Новопсковського району Луганської області 27.09.2016 року.
Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.
Згідно ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину) будинку, квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Частиною 1 ст.321 ЦК України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно ч.2 ст.319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь - які дії, які не суперечать закону.
Відповідно до вимог ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Оскільки, відповідач в спірному будинку не проживає з 2011 року, то вона втратила право користування житловим будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1.
Таким чином, враховуючи намір позивача щодо усунення перешкод у здійсненні ним права розпоряджатися своїм майном, а також те, що відповідач був відсутній за вищевказаною адресою понад п'ять років, суд вважає відповідача ОСОБА_2 такою, що втратила право користування зазначеним жилим приміщенням.
Відповідно до Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» «реєстрація» - це внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси, за якою з особою може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції.
Відповідно до ст.7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізовані соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням.
Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про виселення; 4) визнання особи безвісно відсутньою; 5) оголошення фізичної особи померлою.
Згідно ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до п.п. 3,4 ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право та відновлення становища, яке існувало до порушення.
З урахуванням вимог позивача, який просить визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 та зняти відповідача з реєстраційного обліку за місцем проживання за зазначеною адресою, враховуючи те, що відповідач заперечень на позов та доказів на їх підтвердження суду не надала, суд, вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки вони законні, обґрунтовані, доказово підтверджені матеріалами справи.
Проте, суд не вбачає підстав для задоволення позовної вимоги щодо зняття відповідачки з реєстрації.
Статтею 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації.
Згідно із ст. 7 Закону зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду, свідоцтва про смерть. За вимогами ст. 11 Закону реєстрація місця проживання та місця перебування особи (так само й зняття з реєстрації) здійснюється відповідним органом спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. На теперішній час реєстрація місця проживання здійснюється органами місцевого самоврядування.
Задовольняючи позовну вимогу про визнання відповідачки такою, що втратила право користуватися житловим приміщенням, суд не вправі вирішувати питання щодо зняття відповідачки з реєстрації, оскільки реєстрація осіб за певним місцем проживання або зняття з реєстрації не входить до компетенції суду. Знаття осіб з реєстрації проводиться відповідним органом на підставі рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користуватися житловим приміщенням.
Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.
Оскільки, задоволено одну позовну вимогу з двох, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 50% сплаченого судового збору, що складає 275,60 грн.
Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 212-215, 223-233 ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 316, 319, 321 ЦК України, ст. 150 ЖК України, ст.ст. 3, 7, 11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та примусового зняття з реєстрації за місцем проживання, третя особа - Ганусівська сільська рада Новопсковського району Луганської області, задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2,такою, що втратила право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, 275 грн. 60 коп. в рахунок понесених судових витрат.
Копію заочного рішення надіслати відповідачу не пізніше трьох днів з дня його проголошення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку на апеляційне оскарження.
Заочне рішення може бути оскаржено в апеляційному суді Луганської області через Новопсковський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя: