Справа № 577/4539/16-ц
Провадження № 2/577/48/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 лютого 2017 року Конотопський міськрайонний суд Сумської області

в складі:

головуючого судді Буток Т.А.

при секретарі Лошкарьовій Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Конотоп цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства «Теплогарант», третя особа: ОСОБА_2 про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, уточнивши в судовому засіданні позовні вимоги, просить: поновити його сторожем в Комунальному підприємстві "Теплогарант"; стягнути з Комунального підприємства "Теплогарант" на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу. Свої вимоги обгрунтовує тим, що з 05.12.2011 року працював сторожем в КП "Теплогарант" та наказом № 38-К від 13.10.2016 року був звільнений у зв'язку зі скороченням, згідно п. 1 ст. 40 КзпП України. 15.08.2016 року наказом від 10.08.2016 року № 24-К він був попереджений про майбутнє звільнення, але згоди на це не дав. 13.10.2016 року згідно наказу від 13.10.2016 року № 38-К його звільнили у зв'язку зі змінами у штатному розкладі підприємства та потребою скоротити витрати на утримання робітників підприємства. Вважає його звільнення незаконним, оскільки керівництво КП "Теплогарант" в порушення ст. 42 КЗпП України не з'ясовувало питання щодо наявності у нього переважного права на залишення на роботі. Одночасно було скорочено декілька осіб. Даним скороченням роботодавець не виключив із штатного розкладу посаду сторожа, але скоротив чисельність. Вимоги до виконуваної роботи серед всіх працівників були рівні, але сторожем на даному підприємстві він працював майже п'ять років, в штаті підприємства є особи, які були прийняті на роботу набагато пізніше, обіймали однакову посаду з ним, виконували однакові функції, але під час винесення наказу про його звільнення, цих факторів роботодавцем не було враховано. Йому відомо, що на даний час сторожами в КП "Теплогарант" залишилися працювати ті особи, яких було набагато пізніше прийнято на роботу з умовами праці аналогічними його. До того ж жодних інших факторів, які б могли надати переважне право залишитися на роботі, особам, що виконують роботу сторожів на даний час в КП "Теплогарант" відсутні. Також повинно бути вирішене питання про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу з розрахунку, що середня заробітна плата за місяць становить 2100 грн.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просить їх задовольнити.

Представник відповідача: комунального підприємства «Теплогарант» за довіреністю Лазаренко О.О. проти позовних вимог заперечує та пояснила, що звільнення ОСОБА_1, сторожа КП "Теплогарант" було проведено згідно чинного законодавства про працю України, в суворій відповідності з вимогами, що ставляться до розірвання трудового договору на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, просить в задоволенні позовних вимог відмовити. Також при ухваленні рішення просить врахувати письмові заперечення, в задоволенні позовних вимог відмовити.

Третя особа ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, надав заяву, в якій просить справу розглядати без його участі, проти позовних вимог заперечує в повному обсязі, просить врахувати письмові пояснення ( а.с. 50).

Суд, вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 був прийнятий на роботу до Комунального підприємства "Теплогарант" з 05.12.2011 року на посаду сторожа по безстроковому трудовому договору № 45-К (а.с. 3,4, 74 зв., 76).

Наказом № 17-К від 08.04.2016 року, в зв'язку з закінченням опалювального сезону, сторожів підприємства ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_1 переведено з 10.04.2016 року на обслуговування Центральної котельні по вул. Червонозаводська, 15 у службове підпорядкування майстра ОСОБА_7 При цьому посадові обов'язки сторожів, окрім того, що змінилось їхнє робоче місце (об'єкт охорони), залишились незмінними. Даним переведенням не спричинено зміну істотних умов праці вказаних робітників тому письмова згода у них не відбиралась, що відповідає вимогам ст. 32 ч.2 КЗпП України ( а.с. 51-52, 61).

На балансі КП "Теплогарант" обліковується 36 котелень, відповідальний майстер котельні по вул. Червонозаводська, 15 ОСОБА_7 ( а.с. 62).

Згідно посадової інструкції сторож КП "Теплогарант" безпосередньо підпорядковується директору підприємства та майстру ( а.с. 56). Майстер здійснює керівництво виробничою дільницею, має право вимагати від підлеглого персоналу виконання своїх розпоряджень з питань виробничої дільниці ( а.с. 64-67).

10.08.2016 року КП "Теплогарант" видано наказ № 203 про внесення змін до штатного розпису та скорочення штату працівників КП Теплогарант". Скорочено та виключено із штатного розпису: сторожі підприємства в кількості 4 посади (постійні робітники)( а.с. 19, 21, 22).

Наказом № 24-К від 10.08.2016 року сторожів підприємства ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_1 та ОСОБА_6 15.08.2016 року попереджено під підпис про майбутнє звільнення 15.10.2016 року із займаної посади за скороченням штату працівників згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України. Повідомлено, що на підприємстві немає можливості переведення на іншу роботу у зв'язку із відсутністю вакансій на цей час, у разі появи вільних вакансій, посади будуть запропоновані ( а.с. 22).

З подання директора КП "Теплогарант" до голови спілки Трудового колективу ОСОБА_8 від 01.09.2016 року вбачається, що на Центральну котельню по вул. Червонозаводська на літній період були переведені сторожі. На опалювальний сезон 2016-2017 року на цій котельні сторожі не потрібні, так як будуть працювати оператори. У зв'язку зі змінами в штатному розписі підприємства та неможливості переведення на іншу роботу, просить розглянути подання на засіданні профспілкового комітету та дати згоду на розірвання трудового договору з 15.10.2016 року сторожа підприємства ОСОБА_1 за п. 1 ст. 40 КЗпП України. Переважного права на залишення на роботі працівник не має ( а.с. 23).

15.09.2016 року була отримана згода профспілкового комітету на звільнення за скороченням штату сторожів підприємства ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_1 та ОСОБА_6, про що останні були повідомлені. З протоколу № 2 засідання спілки трудового колективу КП "Теплогарант" вбачається, що позивач був присутнім при розгляді питання про надання згоди на звільнення за скороченням штату сторожів підприємства ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_1, ОСОБА_6 (а.с. 27).

Наказом КП "Теплогарант" № 38-К від 13.10.2016 року ОСОБА_1, сторожа, звільнено з роботи 15.10.2016 року у зв'язку зі скороченням штату, згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України. Цим наказом також було звільнено сторожів ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з тих самих підстав (а.с. 2).

Записи про наказ № 24-К та наказ № 38-К внесені до Книги реєстрації Наказів-К ( ас. 68-69а).

Згідно з п.1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом лише у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

При цьому, у п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" роз'яснено, що розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Згідно ч.ч.1, 2, 3 ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 232 КЗпП України встановлено, що безпосередньо в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах розглядаються трудові спори за заявами, зокрема, працівників про поновлення на роботі незалежно від підстав припинення трудового договору, зміну дати і формулювання причини звільнення, оплату за час вимушеного прогулу або виконання нижчеоплачуваної роботи, за винятком спорів працівників, вказаних у частині третій статті 221 і статті 222 цього Кодексу.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

З довідки КП "Теплогарант" від 27.12.2016 року вбачається, що заробітна плата ОСОБА_1, який працював з 05.12.2011 року по 15.10.2016 року, становить: за серпень 2016 року - 2786 грн. 21 коп., за вересень 2016 року - 2737 грн. 35 коп., середньоденна заробітна плата становить 125 грн. 54 коп. ( а.с. 55).

Аналізуючі зібрані по справі докази та даючи їм оцінку, суд приходить до висновку, що у відповідності до вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України щодо засад змагальності процесу і надання доказів, позивачем не надано і в судовому засіданні не здобуто доказів про те, що його звільнення відбулося з порушенням вимог трудового законодавства. Крім того, позивачем ніяким чином не спростовані доводи представника відповідача, надані ним письмові докази щодо законного обґрунтування його звільнення з роботи за п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України.

Відповідно до ст. 64 ГК України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників та штатний розпис. Тобто право визначати чисельність і штат працівників належить тільки власникові або уповноваженому ним органу, внесення змін у штатний розпис на свій розсуд є беззаперечним правом власника. Зазначене право включає в себе зменшити чисельність працівників певної спеціальності та кваліфікації, чисельність одних посад зменшити, здійснити вивільнення працівників, одночасно приймаючи рішення про прийняття на роботу працівників іншої спеціальності та кваліфікації, збільшити чисельність інших посад.

Згідно довідки КП "Теплогарант" в зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці на підприємстві скорочена чисельність штатних працівників. Метою скорочення є економія фонду заробітної плати та виробнича недоцільність утримання 4 (чотирьох) сторожів по котельні Червонозаводській в опалювальний період, якщо одночасно цілодобово на цій же котельні працюють оператори котельні. Економія фонду оплати праці з відрахуваннями за рік становить 97,6 тис. грн. ( а.с. 40).

Дослідивши раніше діючий (затверджений 01.05.2016 року) і новий (затверджений 12.08.2016 року) штатні розписи Комунального підприємства "Теплогарант", суд приходить до висновку про дійсність факту скорочення штату Комунального підприємства "Теплогарант". Крім того, згідно діючого з 16.10.2016 року штатного розпису, затвердженого 12.08.2016 року посаду сторожа скорочено з 8 до 4 штатних одиниць.

Таким чином, з встановлених фактів та положень закону вбачається, що у Комунального підприємства "Теплогарант" відбулося скорочення штату працівників.

Керівник підприємства ОСОБА_2 у своїй діяльності керується повноваженнями наданими йому Контрактом з міським головою та Статутом підприємства «Теплогарант», зокрема, уповноважений самостійно визначати структуру управління підприємством, визначати штати з урахуванням фонду оплати праці; організовувати роботу підприємства, приймати на роботу та звільняти працівників підприємства тощо ( а.с.29-33, 4146, 47, 48, 49).

Судом встановлено, що звільнено було всіх сторожів, які були закріплені на Центральній котельні по вул. Червонозаводська, 15 (в тому числі і позивача), тому прав переважного залишення на роботі цих сторожів порівняно один з одним та порівняно з іншими сторожами, закріпленими на іншій виробничій дільниці КП «Теплогарант» не розглядалось.

Самі по собі пояснення позивача про те, що при звільненні були порушені вимоги законодавства щодо переважного права на залишення його на роботі і на даний час сторожами в КП "Теплогарант" залишилися працювати особи, які не мали переваги в залишенні на роботі, не можуть бути підставою для задоволення позову, оскільки вони спростовуються поясненнями представника відповідача, третьої особи та іншими матеріалами справи. Зокрема з особистих карток працівників ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 вбачається, що останній який був прийнятий на роботу раніше за позивача, а звільнений разом з ним ( а.с. 57-60).

Свідок ОСОБА_8 пояснила, що вона є головою спілки трудового колективу КП "Теплогарант". 01.09.2016 року бухгалтером-спеціалістом КП "Теплогарант" їй було передано подання про звільнення 4 сторожів та на 15.09.2016 року було призначено засідання трудового колективу. На цьому засіданні вона, представник відділу кадрів та представник спілки трудового колективу подання керівництва погодили.

У суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, про які повідомив свідок. Даних про його заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні та показання підтверджуються і доповнюються іншими зібраними по справі доказами.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивача було звільнено за скороченням штату працівників. При звільненні позивача його прав порушено не було, оскільки відповідачем дотримано процедуру такого звільнення, а тому відсутні підстави для поновлення позивача на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Керуючись ст. 40, 42, 49-2, 232, 235 КЗпП України, ст. 64 ГК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", ст. ст. 10, 11, 57-60, 212, 214, 215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до комунального підприємства «Теплогарант» про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Сумської області шляхом подання до Конотопського міськрайонного суду апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення рішення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення - протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Буток Т. А.