Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
ЄУН 337/1952/16Головуючий у 1-й інстанції Бредун Д.С.
Пр. № 22-ц/778/921/17Суддя-доповідач Гончар М.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого судді: Гончар М.С.

суддів: Маловічко С.В., Кочеткової І.В.

за участі секретаря Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» на ухвалу Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 19 грудня 2016 року про залишення без розгляду позову позивача у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (надалі - Банк) до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

УХВАЛИЛА:

У травні 2016 року Банк звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив стягнути солідарно з ОСОБА_3, як позичальника, та ОСОБА_4, як поручителя, на свою користь заборгованість за кредитним договором №КФ 12-07/А від 12.02.2007 року у сумі 290262,81 грн.

Ухвалою судді Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 13 липня 2016 року (а.с. 44) провадження у цій справі за вищезазначеним позовом Банку відкрито.

Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 19 грудня 2016 року (а.с. 100) позовну заяву Банку у цій справі залишено без розгляду.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права при її постановленні, Банк у своїй апеляційній скарзі (а.с. 102-104) просив ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області (а.с. 128) апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито, справу призначено до апеляційного розгляду (а.с.130).

У судове засідання 30 березня 2017 року повідомлені апеляційним судом з додержанням вимог ст. ст. 74-77 ЦПК України (а.с.133-142, 147-150) всі особи, які беруть участь у справі, не з'явились, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4, про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістили. Банк подав апеляційному суду поштою клопотання (а.с. а.с. 151-155), в якому просив розглядати дану справу апеляційним судом за відсутності представника Банку.

В силу вимог ст. 305 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.

При вищевикладених обставинах, колегія суддів апеляційного суду визнала неповажними причини неявки у дане судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, та на підставі ст. 305 ч. 2 ЦПК України ухвалила клопотання Банку задовольнити, розглядати дану справу у даному судовому за відсутністю всіх осіб, які беруть участь у справі.

В силу вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга Банку підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 307 ч. 2 п. 4 ЦПК України за наслідками розгляду скарги на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Встановлено, що залишаючи без розгляду позов Банку у цій справі, суд першої інстанції керувався ст.ст. 207 п. 3 ч. 1, 209-210, 293 ЦПК України та виходив із того, що в судові засідання, призначені на 23 серпня 2016 року, 22 вересня 2016 року, 24 жовтня 2016 року, 22 листопада 2016 року, 19 грудня 2016 року жоден із представників позивача не з'явився; про час, дату та місце розгляду справи був сповіщений кожного разу належним чином, що підтверджено підписами уповноваженої за довіреністю особи в рекомендованих повідомленнях про вручення поштових відправлень; причини неявок суду не повідомлялись, заяв про відкладення розгляду справи, чи про розгляд справи за відсутності представника позивача суду не надано; представник позивача, п'ятий раз не з'являючись в судові засідання без повідомлення причин, в порушення передбачених ч. 3 ст. 27 ЦПК України вимог щодо добросовісного здійснення своїх процесуальних прав і виконання процесуальних обов'язків, не бажає якнайшвидше вирішити спір і шляхом зловживання своїми процесуальними правами перешкоджає розгляду справи; відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною правової системи України, кожна особа має право на справедливий судовий розгляд цивільної справи; це право включає в себе доступність до правосуддя, а також право особи бути вислуханим судом; при цьому, вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов'язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі; так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання; Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наголошує на тому, що кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов'язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна з наступних підстав.

Дійсно в силу вимог п. 3 ч.1 ст. 207 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з'явився в судове засідання, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Встановлено, що у цій справі судом першої інстанції призначались судові засідання на 23 серпня 2016 року, 22 вересня 2016 року, 24 жовтня 2016 року, 22 листопада 2016 року та 19 грудня 2016 року.

У жодне із цих судових засідань представник Банку дійсно не з'явився.

Однак, висновки суду першої інстанції про зловживання Банком своїми процесуальними правами у цій справі у порушення вимог ст. 27 ч. 3 ЦПК України ґрунтуються на припущеннях.

Так, ст. 27 ЦПК України передбачено право, а не обов'язок представника Банку бути присутнім у судових засіданнях у цій справі через представника.

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 60 ч. 4 ЦПК України).

Однак, як вбачається із матеріалів цієї справи, на судові засідання, призначені судом першої інстанції на 23 серпня 2016 року та 22 вересня 2016 року, Банк взагалі не був повідомлений судом першої інстанції належним чином (конверти із судовими повістками, що надсилались лише на адресу для листування: вул. Свердлова, 24 у м. Запоріжжя, зазначену у позові Банку (а.с. 1), повернулись на адресу суду першої інстанції з відміткою поштового відділення: «організація вибула» а.с.48, 56).

Судові повістки за адресою юридичної особи Банку, як юридичної особи: вул. Дегтярьова, 27 Т. у м. Києві, зазначену у позові Банком (а.с. 1), судом першої інстанції Банку взагалі не надсилались на дані судові засідання.

Так, дійсно в силу вимог ст. 74 ч. 5 ЦПК України судова повістка разом із розпискою, надсилається поштою за адресою, зазначеною стороною… У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається юридичним особам за адресою місцезнаходження, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних та фізичних осіб - підприємців.

Незрозумілою є позиція суду першої інстанції надсилати повторно (на 22 вересня 2016 року) судову повістку Банку на адресу: вул. Свердлова, 24 у м. Запоріжжя, з якої організація (Банк) вже вибула (а.с.56) при наявності у матеріалах цієї справи іншої відомої суду першої інстанції юридичної адреси Банку у м. Києві (а.с.1 зазначена у позові Банку).

Таким чином, 23 серпня 2016 року та 22 вересня 2016 року розгляд цієї справи судом першої інстанції не відбувся не з вини Банку. Так, 23 серпня 2016 року суд першої інстанції був зобов'язаний в силу вимог ст. 169 ЦПК України відкласти розгляд цієї справи (а.с. 51) через першу неявку відповідачів у цій справі, та зокрема тому, що відносно одного із яких - ОСОБА_4 (а.с. 50), у суду першої інстанції також були відсутні дані про належне повідомлення. А про судове засідання 22 вересня 2016 року Банк був не повідомлений судом першої інстанції у передбачений ст. 74 ЦПК України спосіб.

Вперше належним чином про час і місце розгляду цієї справи Банк був повідомлений судом першої інстанції на судове засідання 24.10.2016 року (поштове повідомлення про вручення судової повістки Банку 30.09.2016 року а.с. 64). 07.10.2016 року Банк подав суду першої інстанції поштою (конверт з відміткою поштового відділення від 07.10.2016 року а.70, вх. № від 12.10.2016 ) клопотання про участь у цій справі у режимі відеоконференції (а.с. 65-70) з дотриманням строків, передбачених ст. 158-1 ЦПК України.

Однак, суд першої інстанції своєю ухвалою від 17 жовтня 2016 року (а.с. 71) відмовив у задоволенні вищезазначеного клопотання Банку з причин (в Хортицькому районному суді м. Запоріжжя, в якому фактично працюють 10 (десять) суддів, облаштовано 2 (два) зали судових засідань для проведення відео конференцій, та лише у вказаних залах можливо проводити судовий розгляд кримінальних проваджень щодо осіб, які утримуються під вартою), які не можуть бути визнані апеляційним судом поважними

Копію вищезазначеної ухвали суду першої інстанції від 17.10.2016 року Банк отримав незавчасно лише 21.10.2016 року (а.с.77), тобто пізніше ніж за 3 (три) дні до судового засідання 24.10.2016 року, як того вимагають положення ст. 74 ч. 4 ЦПК України.

Аналогічною була ситуація із наступним судовим засіданням, коли Банк отримав судову повістку від суду першої інстанції у цій справі на судове засідання 22.11.2016 року (28.10.2016 року а.с. 78) та вже 31.10.2016 року подав суду першої інстанції поштою (конверт з відміткою поштового відділення від 31.10.2016 року а.с. 87, вх. № від 07.11.2016 року) клопотання про участь у цій справі у режимі відеоконференції (а.с. 82-87) з дотриманням строків, передбачених ст. 158-1 ЦПК України.

Однак, суд першої інстанції своєю ухвалою від 14 листопада 2016 року (а.с. 88) відмовив у задоволенні вищезазначеного клопотання Банку з причин (в Хортицькому районному суді м. Запоріжжя, в якому фактично працюють 10 (десять) суддів, облаштовано 2 (два) зали судових засідань для проведення відео конференцій, та лише у вказаних залах можливо проводити судовий розгляд кримінальних проваджень щодо осіб, які утримуються під вартою. На 22 листопада 2016 року, починаючи з 11.00 години в Хортицькому районному суді м. Запоріжжя призначені до розгляду справи, в тому числі кримінальні провадження, за якими до обвинувачених застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, що унеможливлює проведення відео конференції), які не можуть бути визнані судом апеляційної інстанції поважними.

Копію вищезазначеної ухвали суду першої інстанції від 14.11.2016 року Банк отримав лише 24.11.2016 року (а.с. 94), тобто вже після судового засідання 22.11.2016 року.

При вищевикладених обставинах, судом першої інстанції без належних на то правових підстав було обмежено право Банку на участь у судових засіданнях у цій справі, призначених на 24 жовтня 2016 року та 22 листопада 2016 року, через його представника в режимі відеоконференції, передбачене ст. 158-1 ЦПК України.

Звідси, причини неявки представника Банку у судові засідання у цій справі, призначені судом першої інстанції на 24 жовтня 2016 року та 22 листопада 2016 року, не могли бути визнані судом першої інстанції неповажними, Банк добросовісно користувався своїми цивільними процесуальними правами, передбаченими ст. 158 -1 ЦПК України, та виконував свої цивільні процесуальні обов'язки. Так, Банк пояснював у вищезазначених клопотаннях про відеоконференцію (а.с. 65-66, 82-83) причини неможливості участі його представника безпосередньо у судовому засіданні у суді першої інстанції у м. Запоріжжі, зазначаючи, що він знаходиться у стадії ліквідації, відбулось скорочення штату та на даний час у м. Запоріжжі і Запорізькій області відсутні працівники Банку, також у Банку відсутні кошти на оплату відрядження його представників у м. Запоріжжя у вищезазначені судові засідання, але Банк зацікавлений у присутності свого представника у цих судових засіданнях у цій справі у Хортицькому районному суді м. Запоріжжя, у зв'язку із чим й просив суд першої інстанції забезпечити можливість його присутності у судових засіданнях та в подальшому при розгляді справи шляхом проведення відеоконференції, найближчий суд, до якого може прибути представник Банку для участі в режимі відеоконференції, є Деснянський районний суд м. Києва.

На судове засідання, призначене судом першої інстанції на 19.12.2016 року, Банк дійсно був належним чином повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду цієї справи (а.с. 97).

Однак, 19.12.2016 року суд першої інстанції своєю ухвалою (а.с.100) безпідставно залишив позов Банку у цій справі без розгляду на підставі ст. 207 п. 3 ч. 1 ЦПК України через повторну неявку представника Банку при вищевикладених обставинах та відсутність заяви Банку про розгляд цієї справи судом за відсутністю його представника.

Оскільки, встановлено, що на судове засідання 19.12.2016 року Банком суду першої інстанції 16.12.2016 року було подано на електронну адресу останнього, що узгоджується із вимогами ЦПК України, скан - копію клопотання про розгляд цієї справи 19.12.2016 року та у всіх наступних судових засіданнях за відсутністю представника Банку, як позивача. Оригінал якого було надіслано Банком суду першої інстанції поштою 19.12.2016 року (копія реєстру із фіскальним чеком від 19.12.2016 року а.с. 162, копія клопотання Банку про розгляд справи за відсутністю позивача від 16.12.2016 року а.с. 163), хоча Банком в його апеляційній скарзі зазначалось, що 16.12.2016 року (а.с.103).

Матеріали цієї справи, надіслані судом першої інстанції разом із апеляційною скаргою (вих. № від 10.01.2017 року), не містять вищезазначених документів Банку. Однак, копії реєстру із фіскальним чеком (а.с. 162) та клопотання Банку про розгляд справи за відсутністю позивача від 16.12.2016 року (а.с. 163), надані Банком апеляційному суду у матеріали цієї справи, можуть бути прийняті апеляційним судом до уваги у цій справі як докази, передбачені ст. 303 ч. 2 ЦПК України, на виконання вимог ст. 10 ч. 4 ЦПК України.

Банк мав право в силу вимог ЦПК України подати суду першої інстанції вищезазначене клопотання на 16.12.2016 року про розгляд цієї справи за відсутністю його представника електронною поштою на електронну адресу суду першої інстанції, оскільки вважав, що через «УКРПОШТА» це клопотання може надійти до суду першої інстанції пізніше, ніж призначено саме судове засідання.

Таким чином, підстави, передбачені ст. 207 ч. 1 п. 3 ЦПК України, для залишення позову Банку у цій справі оскаржуємою ухвалою, що є предметом апеляційного перегляду на теперішній час, у суду першої інстанції на час її постановлення судом першої інстанції були відсутні.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги Банку ґрунтуються на цивільному процесуальному законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи. Суд першої інстанції, залишаючи без розгляду позов Банку у цій справі при вищевикладених обставинах, постановив ухвалу, яка не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо її законності та обґрунтованості; є такою, що перешкоджає подальшому провадженню у цій справі, а тому підлягає скасуванню на підставі ст. 307 ч. 2 п. 4 ЦПК України з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Крім того, встановлено, що Банком при подачі вищезазначеної апеляційної скарги у цій справі було сплачено судовий збір у сумі 1378 грн. (а.с. 144). Згідно із ст. 37 постанови Пленуму ВССУ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу суду першої інстанції, передбачену в ч. 1 ст. 293 ЦПК України, з передачею справи на розгляд до суду першої інстанції, то розподіл сум судового збору, пов'язаного з розглядом відповідної апеляційної скарги, здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи згідно із загальними правилами ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 307, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» задовольнити.

Ухвалу Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 19 грудня 2016 року про залишення позову позивача без розгляду у цій справі скасувати.

Направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Маловічко С.В.Кочеткова І.В.