Справа № 703/5631/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2017 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Васильківської Т.В.

секретар судових засідань ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сміла цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

встановив:

У жовтні 2014 року публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк» (далі-ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 16 лютого 2007 року між банком та ОСОБА_2 укладено кредитний договір, за умовами якого остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 5 500 грн із терміном повернення, зазначеним в платіжній картці, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості. ОСОБА_2 ухиляється від виконання умов договору, тому банк просив стягнути з неї заборгованість у розмірі 18 122,45 грн.

В судове засідання представник позивача повторно не зявився, але надав до суду заяву в якій вказав, що на позові наполягає та просить справу розглянути у його відсутність.

Відповідач та його представник, після відкладення розгляду справи, в судове засідання не зявилися, але надали до суду заяву в якій зазначено, що відповідач позов не визнає, оскільки на їх думку позивачем пропущено термін позовної давності, тому в задоволенні позову просили відмовити, також просили стягнути з позивача на користь відповідача судові витати, а справу просять розглянути у їх відсутність.

Врахувавши позицію сторін висловлену письмово, дослідивши надані докази і матеріали цивільної справи, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного.

Судом встановлено, що за кредитним договором, укладеним 16 лютого 2007 року між ПАТ «ПриватБанк» та ОСОБА_2, остання отримала кредит у розмірі 5 500 грн. на платіжну картку зі сплатою 36 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Вказана обставина не заперечується відповідачем та підтверджується копією заяви про отримання платіжної картки №798193 від 22 лютого 2007 року (т.1 а.с.12)

Свої зобовязання за кредитним договором у повному обсязі ОСОБА_2 не виконала, внаслідок чого у неї утворилась заборгованість, яку позивач визначив у розмірі 18 122,45 грн.

Позивач стверджує, що термін дії платіжної картки закінчується у березні 2015 року, проте, на підтвердження своїх тверджень надав лише роздруківку з програмного забезпечення, з якого вбачається, що на імя відповідача було відкрито дві платіжні картки, напроти яких зазначено 02.09 та 03.15. (т.1 а.с.216). Разом з тим, матеріали справи не містять копію кредитної карти №798193 на імя ОСОБА_2, а згідно умов та правил надання банківських послуг(т.1 а.с.12), термін дії карти зазначається на лицьовій стороні відповідної карти.

Таким чином, єдиним належним доказом, який дозволяв би стверджувати про доведеність позивачем тієї обставини, що термін дії платіжної картки спливає саме у 2015 році є копія відповідної карти із зазначенням терміну її дії, проте в матеріалах справи така копія відсутня.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи, що позивач не довів свого твердження про те, що строк дії платіжної картки виданої відповідачу, закінчується у березні 2015 року, то суд встановлюючи цю обставину виходить із типових умов та правил надання банківських послуг, відповідно до п.9.12 яких (т.1 а.с.21) договір діє протягом 12 місяців з моменту його підписання. Враховуючи, що судом достовірно встановлено дату підписання договору 16 лютого 2007 року, то згідно наданих позивачем «умов та правил» (т.1 а.с.13-24) відповідний договір діяв до 16 лютого 2008 року.

Приймаючи до уваги певні пункти умов і правил надання банківських послуг, судом враховано, що відповіді умови містять лише підписи представника позивача, проте містять підпису ОСОБА_2. За таких обставин відповідні умови сприймаються судом, як такі, що містять у собі обовязки банку, перед клієнтами, в тому числі і перед відповідачем, проте такі умови не визнаються судом як такі, що належать саме до кредитного договору від 16 лютого 2007 року, Іншого договору та заяви ОСОБА_2 на списання коштів з її картки на погашення заборгованості, матеріали справи не містять.

Також в матеріалах справи відсутня заява ОСОБА_2 на списання з її картки коштів на списання кредиту.

За договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (стаття 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (стаття 261 ЦК України) (правова позиція у справі №6-127цс14).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та пята статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Аналізуючи умови договору та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку, що за договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (стаття 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (стаття 261 ЦК України).

Відповідно до умов договору, укладеного ПАТ КБ ПриватБанк і ОСОБА_2, кінцевий термін виконання кредитного зобовязання відповідає строку дії картки. Строк дії картки в договорі визначений 12 місяців, з моменту підписання договору, тобто 16 лютого 2008 року.

Надаючи аналіз доводам позивача про продовження строку дії договору шляхом видачі нової картки, суд враховує, що автоматичне неодноразове продовження дії картки не змінює терміну виконання кредитного зобовязання, отже продовження дії картки для настання кінцевого терміну повернення заборгованості значення немає.

Подальше продовження дії картки є способом виконання зобовязання щодо повернення простроченого кредиту, процентів і неустойки.

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Згідно із правовою позицією Верховного Суду України про застосування ст.257 ЦК України до правовідносин, у яких використовуються платіжні картки як спосіб надання/отримання кредитних коштів, викладеною у постановах від 19 березня 2014 року № 6-14цс14, від 18 червня 2014 року № 6-61 цс 14, від 17 вересня 2014 року № 6-95цс14, від 24 вересня 2014 року № 6-1 ОЗцс 14, від 01 жовтня 2014 року № 6-134цс14, за таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту у повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України).

Автоматичне неодноразове продовження дії картки не змінює терміну виконання кредитного зобов'язання, отже продовження дії картки для настання кінцевого терміну повернення заборгованості значення не має.

Така правова позиція висловлена 12 листопада 2014 року Верховним Судом України під час розгляду справи № 6-167 цс 14.

Під час розгляду справи встановлено, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що у договорі з відповідачем було здійснено пролонгацію, оскільки пролонгація договору передбачає продовження строку дії договору після виконання сторонами його умов і переукладання договору на тих самих умовах, на яких він був укладений, проте, позивачем не надано доказів того, що після закінчення строку дії договору банк видавав боржнику грошові кошти так само як і нову платіжну картку, а боржник своїх зобовязань за договором від 16 лютого 2007 року не виконала.

В свою чергу, судом встановлено, що термін дії картки №798193 закінчується в лютому 2008 року. Отже і період, з якого необхідно обчислювати початок перебігу строку позовної давності, рахується з моменту закінчення дії картки, тобто з лютого 2008 року.

В матеріалах справи відсутні докази стосовно вчинення ОСОБА_2 дій що вказували б на визнання нею боргу або іншого обовязку, та вчинялись після спливу строку позовної давності, а тому у даному випадку слід відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, у звязку із закінченням строку позовної давності на момент звернення позивача до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Представник відповідача ОСОБА_2, адвокат ОСОБА_3, надав до суду заяву в якій просить стягнути з із позивача витрати відповідача на правову допомогу, а саме на послуги адвоката ОСОБА_4 в розмірі 3000 грн., із яких 1500 грн. це витрати на підготовку до участі в судовому засіданні, виготовлення письмових заперечень, надання консультацій, а також 1500 грн. оплата витрат на правову допомогу в судовому засіданні, а також 2500 грн. витрат за надання правової допомоги адвокатом ОСОБА_3

Відповідно до розяснень, що містяться в п. 47 постанови №10 пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК.

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Як вбачається з матеріалів справи відповідачкою дійсно укладено договір про надання правової допомоги із адвокатом ОСОБА_4

Відповідно до оригіналу квитанції №37 від 22 травня 2015 року відповідачка сплатила за правову допомогу адвокату ОСОБА_4 3000 грн. (а.с.119).

Разом з тим, відповідачкою не надано акту прийому передачі наданих послуг із чітким визначенням нормативних годин, витрачених адвокатом на послуги по підготовці до участі в судовому засіданні, виготовленню письмових заперечень, наданню консультацій.

Тому відшкодуванню в даному випадку підлягають лише витрати понесені відповідачкою на правову допомогу адвоката в судових засіданнях, які становлять 1218 грн. (2год.30хв. х 1218грн. х40%).

Враховуючи вище викладене з ПАТ КБ «Приват Банк» на користь ОСОБА_2 підлягають стягненню витрати за надання правової допомоги адвокатом ОСОБА_4 у розмірі 1218 грн., відповідно до квитанції № 37 (а.с.119), та 2500 грн. за надання правової допомоги адвокатом ОСОБА_5, згідно квитанції № 03-17 (а.с.28 Т.2) і розрахунку суми гонорару (а.с.29 Т.2) та сплачений відповідачем при поданні касаційної скарги судовий збір у розмірі 170 грн. 52 коп., згідно квитанції № 7 (а.с.157), а всього 3888 грн.52 коп.

Керуючись ст.10,88, , 215, 224, 226, 253, 257, 258, 261, 267 ЦПК України, суд,-

вирішив:

В позові Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват банк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват банк» на користь ОСОБА_6 понесені нею судові витрати у розмірі 3888 грн. 52 коп.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Черкаської області через Смілянський міськрайонний суд шляхом подачі в 10 денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а в разі оскарження - після розгляду справи апеляційним судом, якщо воно не буде скасоване.

Головуючий Т.В. Васильківська