У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" березня 2017 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді Арапіної Н.Є.

з секретарем Рудь Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києва заяву представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Бухгалтер» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Свої вимоги мотивував тим, що 01 листопада 2016 року між позивачем та відповідачем, який діяв від іменні та за дорученням Товариства з обмеженою відповідальністю «ТТВК» на підставі агентського договору №256-2016 було укладено Договір на туристичне обслуговування. Згідно додатку №1 до договору сторонами було узгоджена країна перебування - Єгипет, місце перебування - курорт Хадаба, строк перебування - з 05 листопада 2016 року по 12 листопада 2016 року, транспортні умови - QU 4437, вартість наданих послуг становить в розмірі 31 974,00 грн. Зазначений договір був укладений відносно позивача та його дружини - ОСОБА_3 Позивач виконав взяті на себе обов'язки в повному обсязі, сплативши вартість туру в розмірі 31 974,00 грн. 04 листопада 2016 року директор Товариства з обмеженою відповідальністю «Бухгалтер» ОСОБА_4 повідомив позивача про скасування авіаперевізником з технічних причин рейсу QU 4437, що згідно з інформації отриманої з аеропорту «Бориспіль» не підтвердилось. 05 листопада 2016 року позивач разом з дружиною прибули до аеропорту «Бориспіль» та при реєстрації на рейс № QU 4437 дізнались про відсутність їх у списку пасажирів. При спілкуванні з туроператором ТОВ «ТТВК» позивачу повідомили, що відносини з Товариством з обмеженою відповідальністю «Бухгалтер» у туроператора розірвані з 30 вересня 2016 року, тому тур не був оплачений туристичним агентом. Просить стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду в розмірі 31 974,00 грн., моральну шкоду в розмірі 20 000,00 грн. та судові витрати по сплаті судового збору.

17 січня 2017 року протокольною ухвалою суду до участі у справі залучено Товариство з обмеженою відповідальністю «ТТВК» в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору.

Під час розгляду справи до суду надійшла заява представника позивача - ОСОБА_2 про забезпечення позову, в якій просить забезпечити позов шляхом накладення арешту на грошові кошти, які знаходяться на поточному рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю «Бухгалтер» № 4, відкритому в Акціонерному товаристві «Райффайзен Банк Аваль», МФО 380805 та на усіх банківських рахунках, відкритих Товариству з обмеженою відповідальністю «Бухгалтер» в банківських установах України.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову.

Згідно з ч. 3 ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов може бути забезпечений накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Частиною 3 ст.152 ЦПК передбачено, що види забезпечення позову мають бути співрозмірними із заявленими позивачем вимогами.

У пункту 3 постанови № 9 від 22 грудня 2006 року Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" підкреслено, що згідно з п. 1 ч. 1 статті 152 ЦПК України позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладання арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Відповідно до п.4 зазначеної постанови, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має право з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Доводи позивача про те, що невжиття вищевказаного заходу забезпечення позову може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду є лише припущеннями та не доведені в суді.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивач у заяві про забезпечення позову не вказує докази, якими підтверджується, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, що дійсно існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Тому в задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 151 - 153, 209, 210, 293, 294 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

У задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала може бути оскаржене в апеляційному порядку через Дніпровський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Н.Є.Арапіна