Апеляційний суд Житомирської області
Справа №274/4056/16-ц Головуючий у 1-й інст. Хавронюк О. Л.
Категорія 19 Доповідач Якухно О. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Якухно О.М.

суддів Жигановської О.С., Коломієць О.С.

з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Ваш Авто" про визнання договору фінансового лізингу недійсним, стягнення коштів за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Ваш Авто" на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 05 грудня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2016 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Ваш Авто" (далі ТзОВ "ЛК "Ваш Авто") в якому просив визнати недійсним договір фінансового лізингу укладений між ним та відповідачем та стягнути на його користь 79 000 грн., сплачених ним в якості авансового платежу. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що 12.04.2016 року між ним та відповідачем було укладено договір фінансового лізингу №004299. Предметом даного договору є автомобіль Renault Trafic Combi 1.2 HI SA6 вартістю 425 000 грн. На виконання умов зазначеного договору він сплатив відповідачу авансовий платіж в розмірі 79 000 грн., а після отримання автомобіля мав сплатити решту - 346 000 грн. Проте, автомобіль в обумовлений строк позивач так і не отримав, а його вимоги про повернення коштів залишені відповідачем без реагування. Позивач вважає дії відповідача протиправними і такими, що обмежують його права як споживача, зокрема, в договорі повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обов'язків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості, одночасно значно розширені права лізингодавця, які суперечать вимогам чинного законодавства. Надано право змінювати в односторонньому порядку умови лише одному учаснику відносин, що призводить до позбавлення іншого учасника правовідносин можливості будь-яким чином впливати на зміну істотної умови договору, а тому зазначені положення в розумінні ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» (далі Закон) є несправедливими. Також зазначає, що згідно п.4 ч.1 ст. 34 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії. Вважає, що укладений між сторонами договір фінансового лізингу в порушення вимог передбачених ст. 799 ЦК України нотаріально не посвідчений, а тому є нікчемним.

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 05 грудня 2016 року позов задоволено. Визнано недійсним договір фінансового лізингу № 004299 від 12 квітня 2016 року укладений між ОСОБА_2 та ТзОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто». Стягнуто з ТзОВ «ЛК «Ваш Авто» на користь ОСОБА_2 кошти у сумі 79 000,00 грн. Стягнуто з ТзОВ «ЛК «Ваш Авто» судовий збір на користь держави в сумі 1 341,2 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, ТзОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне зясування обставин справи, апелянт просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. Апелянт зазначає, що судом безпідставно зазначено, що укладений між сторонами договір фінансового лізингу підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню, так-як це не передбачено Законом України «Про фінансовий лізинг» і на момент укладення такого договору, ще не існує транспортного засобу, відповідно лізингодавець не має можливості надати нотаріусу для огляду документи про реєстрацію транспортного засобу, що передбачено п.3.7 Глави 5 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства Юстиції України від 22.02.2012 року №296/5. Також, при ухваленні оскаржуваного рішення судом не було враховано правові позиції ВСУ, відповідно до яких наявність ліцензії на здійснення фінансових послуг для лізингодавця не потребується так само, як і нотаріальне посвідчення відповідного договору. Апелянт зазначає, що твердження суду про те, що лізингоодержувач не знає обсяг своїх фінансових зобов'язань є помилковим, оскільки сторони домовились та підписали договір про визначення грошового зобов'язання в іноземній та національній валюті, відповідно в Договорі та Додатку№1 до нього визначено повний обсяг фінансових зобов'язань. Безпідставним апелянт вважає і твердження суду про те, що адміністративний платіж є несправедливою умовою договору.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню.

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що умови укладеного між сторонами договору фінансового лізингу є несправедливими, оскільки існує дисбаланс договірних відносин, договір укладений відповідачем без відповідної ліцензії та нотаріально не посвідчений, а тому є недійсним, в звязку з чим сплачена позивачем сума 79000 грн. підлягає поверненню на його користь.

Колегія суддів частково погоджується із таким висновком, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ч.2 ст.1 Закону України «Про фінансовий лізинг» за договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Судом встановлено, що 12.04.2016 року між ОСОБА_2 та ТзОВ «ЛК «Ваш Авто» був укладений договір фінансового лізингу №004299 з двома додатками до нього (а.с.6-13).

Відповідно до умов даного Договору ТзОВ «Лізингова компанія «Ваш авто» зобов'язалося придбати у власність предмет лізингу у вигляді автомобіля Renault Trafic Combi 1.2 HI SA6 , вартістю 30327,48 доларів США, що еквівалентно 782 449 грн., та передати його у користування позивачу (лізингоодержувачу), який, у свою чергу, зобов'язався сплачувати у встановлений термін і у повному обсязі певні лізингові та інші платежі відповідно до умов договору(а.с.6-13).

12.04.2016 року на виконання умов зазначеного Договору позивачем сплачено на рахунок відповідача кошти в розмірі 79 000 грн. (а.с.14-15).

Пунктом 8.2 зазначеного Договору фінансового лізингу передбачено, що укладаючи даний договір сторони погоджуються, що вартість предмета лізингу на момент укладення договору за цим договором становить 30327 доларів США, що в гривневому еквіваленті вартості предмета лізингу 782 449 грн. з ПДВ.

Про аналогічне щодо ціни предмета договору у доларовому еквіваленті йдеться і в додатку № 1 до договору, підписаного сторонами, розмір авансового платежу розраховувався в залежності від узгодженої сторонами ціни предмета договору.

Визнавши недійсним договір фінансового лізингу з посиланням на відсутність ліцензії, суд першої інстанції застосував правові позиції Верховного Суду України.

Відповідно до ч.1 ст.360-7 ЦПК України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Колегія суддів не може погодитися із такими висновками суду першої інстанції і вважає за можливе відступити від правової позиції Верховного Суду України (далі ВСУ), викладеної у справах № 6-2766цс15, 6-1551цс16.

Так, вважаючи за необхідне наявність ліценції для укладення договору фінансового лізингу, ВСУ застосував п.11-1 ст.4, п.4 ч.1 ст.34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», які стосуються правовідносин по адмініструванню фінансових активів для придбання товарів у групах фінансовими установами.

Відповідно до ч.1 ст.227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

У п.п.1.7, 4.1 договору передбачено передачу предмету лізингу не пізніше 120 робочих днів з дати отримання на рахунок лізингодавця відповідних платежів від лізингоодержувача і необхідність адміністрування активів у групах для виконання цих вимог не передбачена.

Таким чином, зміст договору фінансового лізингу № 004299 від 12.04.2016 року не містить умов про придбання товарів у групах.

Згідно п.5 ч.1 ст.4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансовий лізинг є окремим видом фінансової послуги.

Виключне право або інші обмеження щодо надання окремих фінансових послуг встановлюються законами про діяльність відповідної фінансової установи та нормативно-правовими актами державних органів, що здійснюють регулювання ринків фінансових послуг (ч.2 ст.5 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»).

Відповідно до ч.4 ст.5 цього ж Закону можливість та порядок надання окремих фінансових послуг юридичними особами, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами, визначаються законами та нормативно-правовими актами державних органів, що здійснюють регулювання діяльності фінансових установ та ринків фінансових послуг, виданими в межах їх компетенції.

На виконання вимог Закону України "Про фінансові послуги та

державне регулювання ринків фінансових послуг" розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України № 21 від 22.01.2004 року (з послідуючими змінами) затверджено Положення «Про надання окремих фінансових послуг юридичними особами субєктами господарювання, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами» (далі Положення).

Дія цього Положення поширюється на юридичних осіб, які

надають послуги з фінансового лізингу та укладають договори з

лізингоодержувачами та продавцями (постачальниками) відповідно до

вимог Закону України "Про фінансовий лізинг" (п.1.5 Положення).

Згідно п.п.2.1, 3.5.5 Положення здійснення послуги з фінансового лізингу можливе при наявності довідки про взяття на облік юридичної особи (далі - Довідка), виданої Держфінпослуг та/або Нацкомфінпослуг.

Відповідачем надана така довідка про взяття на облік юридичної особи - ТзОВ «ЛК «ВАШ АВТО» як такої, що має надавати послуги з фінансового лізингу, на підставі рішення № 1335 від 11.06.2015 року (а.с.45).

Пунктом 2 ч.1 ст.7 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» надання фінансових послуг віднесено до переліків видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню.

Згідно ч.2 ст.9 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» ліцензійні умови та зміни до них розробляються органом ліцензування, що є центральним органом виконавчої влади, підлягають погодженню спеціально уповноваженим органом з питань ліцензування та затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 7 розділу VIII «Прикінцеві положення» Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» Кабінету Міністрів України доручено протягом року з дня опублікування цього Закону привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом; забезпечити прийняття актів, необхідних для реалізації цього Закону.

Ліцензійні умови провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів) затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 913 від 07.12.2016 року і згідно п.4 останніх орган ліцензування видає ліцензії на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів), а саме на: надання послуг з фінансового лізингу.

Згідно ч. 2 постанови Кабінету Міністрів України № 913 від 07.12.2016 року ліцензійні умови у частині, що стосується субєктів господарювання, які провадять діяльність з надання послуг з фінансового лізингу, надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту, надання гарантій та поручительств, надання послуг факторингу та довірчого управління фінансовими активами та внесені до дня набрання чинності цією постановою до Державного реєстру фінансових установ або реєстру осіб, які не є фінансовими установами, але мають право надавати окремі фінансові послуги, застосовуються через шість місяців з дня набрання чинності цією постановою.

Аналіз вищевказаних нормативних документів дозволяє зробити висновок, що обовязковість отримання ліцензії у ТзОВ «ЛК «ВАШ АВТО» виникне через шість місяців після набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України № 913 від 07.12.2016 року, а на час виникнення спірних відносин діяльність відповідача здійснювалася на підставі Довідки про взяття на облік юридичної особи як такої, що має право надавати послуги з фінансового лізингу.

Зазначений висновок узгоджується із листами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, від 22.03.2016 року та 03.06.2016 року (а.с.43-44).

Таким чином, при наявності у ТзОВ «ЛК «ВАШ АВТО» дозволу (ліцензії) на здійснення послуг з фінансового лізингу, отриманого на підставі діючого законодавства, підстави для застосування ст.227 ЦК України відсутні.

В решті рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Так, відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину (ч.1 ст.216 ЦК України).

Згідно із частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Судом встановлено, що договір фінансового лізингу від 12 квітня 2016 року, укладений між ОСОБА_2 та ТзОВ «ЛК «ВАШ АВТО», нотаріально посвідчено не було.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про фінансовий лізинг» відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з

урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

Договір лізингу має бути укладений у письмовій формі (ч.1 ст.6 Закону України «Про фінансовий лізинг»).

Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом.

Загальні положення про найм (оренду) визначено у параграфі 1 глави 58 ЦК України.

В той же час, у ч.3 ст.760 ЦК України загальних положень про найм (оренду) зазначено, що особливості найму окремих видів майна встановлюються цим Кодексом та іншим законам.

Згідно із ч.2 ст.799 ЦК України договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Таким чином, ч.1 ст.6 Закону України «Про фінансовий лізинг» встановлено загальні вимоги до форми договору лізингу, а ч.2 ст.799 ЦК України особливості для форми договору лізингу транспортного засобу за участю фізичної особи, а тому висновок суду першої інстанції про недійсність правочину щодо найму у звязку із його нікчемністю відповідає вимогам законодавства та правовій позиції Верховного Суду України у справі № 6-1551цс16.

В той же час, є обґрунтованими висновки суду щодо наявності підстав для задоволення позову з підстав порушення вимог Закону України «Про захист прав споживачів» (далі Закон).

Згідно ст.627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Статтею 1 Закону визначено поняття споживача, продукції та послуги :

споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника;

продукція - будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб;

послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.

Враховуючи зміст фінансового лізингу - надання послуги, до вказаних відносин підлягають застосуванню вимоги Закону.

Стаття 18 Закону України "Про захист прав споживачів" містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною.

Так, за змістом частини пятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір.

Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону).

Визначення поняття "несправедливі умови договору" закріплено в частині другій статті 18 цього Закону умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Аналізуючи норму статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобовязань, включаючи умови про взаємозалік, зобовязання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обовязків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2,3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у звязку з розірвання або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону).

З матеріалів справи вбачається, що згідно з укладеним між сторонами договору фінансового лізингу лізингодавець зобов'язався придбати та передати на умовах фінансового лізингу в користування майно (предмет лізингу), а лізингоодержувач зобов'язався прийняти предмет лізингу та сплачувати передбачені договором платежі (пункти 1.3, 1.7 договору).

Вартість предмета лізингу на момент укладення договору становила 30327,48 дол. США з урахуванням ПДВ, що за обмінним курсом долара США до гривні на момент укладення цього договору становило 782449 тис. грн з ПДВ (пункт 8.2).

Гривневий еквівалент вартості предмета лізингу, визначений на дату укладення договору, може змінюватися в разі зміни обмінного курсу долара США до гривні або в разі зміни відпускної ціни транспортного засобу в продавця (пункт 8.3).

Усі планові платежі здійснюються лізингоодержувачем відповідно до умов, визначених у додатках 1, 3 до договору фінансового лізингу. Планові платежі зараховуються лізингодавцем згідно з обмінним курсом долара США до гривні на дату фактичного зарахування платежу на рахунок лізингодавця (пункт 8.5).

За змістом указаних пунктів договору розмір лізингової плати може змінюватися залежно від зміни ситуації на грошовому ринку, що впливає на вартість предмета лізингу, проте формули перерахунку не передбачає.

Проаналізувавши зміст договору, судом встановлено, що за невиконання своїх зобов'язань за договором фінансового лізингу лізингодавець не несе відповідальності, а, навпаки, отримує вигоду - штраф у розмірі 40 % від розміру авансового платежу та всю суму сплаченого адміністративного платежу (пункт 12.1 договору), а у разі розірвання договору за ініціативою лізингодавця лізингоодержувачу не повертається адміністративний платіж та 10% від суми авансового платежу (п.12.2 договору).

Відповідно до частини другої ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Крім того, з огляду на юридичну природу договору фінансового лізингу та положень ст. 692 ЦК України споживач послуг, укладаючи такий договір, має право знати обсяг своїх фінансових зобов'язань та ціну транспортного засобу, який лізингодавець передає йому в користування за плату з правом викупу. При цьому ціна предмета лізингу є істотною умовою такого договору згідно з вимогами статей 638, 655, 691 ЦК України.

Відповідно до п. 10.4 договору в разі зміни вартості предмета лізингу з моменту укладення договору сторони домовились та беруть на себе зобов'язання до купівлі транспортного засобу підписати додаток 3 до цього договору з установленням щомісячних платежів, які розраховуються із ціни транспортного засобу на момент купівлі.

Пунктом 10.5 договору на лізингоодержувача покладається обовязок прийняти зміни розміру лізингових платежів у випадку виникнення податкових та прирівняних до них платежів.

Крім того, у разі зміни вартості предмета лізингу з моменту укладення даного договору лізингоодержувач зобовязаний єдиноразово доплатити різницю вартості до вже сплачених авансових платежів до моменту підписання додатку № 3 та до моменту купівлі предмета лізингу (п.9.4 договору).

Зі змісту оспорюваного договору вбачається, що сторони не погодили постачальника (продавця) автомобіля, остаточно не визначили вартості предмета лізингу, не погодили графіка сплати лізингових платежів згідно з додатком 3 до договору, на який робиться посилання у змісті договору фінансового лізингу, однак який до договору не додається.

При цьому згідно з п. 4.3 договору разом з підписаним актом приймання-передачі лізингодавець передає лізингоодержувачу графік сплати лізингових платежів (додаток 3 до договору), який сторони зобов'язані підписати до моменту підписання акта приймання-передачі.

Таким чином, на момент укладення договору фінансового лізингу лізингоодержувач був позбавлений можливості ознайомитися з обсягом своїх грошових зобов'язань та графіком лізингових платежів, що свідчить про невизначеність загального обсягу грошових зобов'язань лізингоодержувача.

Відповідно до п. 1.5 договору лізингодавець разом з продавцем відповідають перед лізингоодержувачем виключно за зобовязанням щодо продажу якісного предмета лізингу.

Не відповідає лізингодавець і за шкоду, яка може виникнути в результаті використання предмета лізингу лізингоодержувачем (п.5.8 договору) та за недоліки предмета лізингу у період гарантійного терміну експлуатації із покладенням такої відповідальності на продавця, який не зазначений у договор і не є стороною останнього (п.6.3 договору).

Якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, монтажу, запуску в експлуатацію тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець та лізингодавець несуть перед лізингоодежувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу (ст. 808 ЦК України).

Таким чином, оскільки вибір продавця предмета лізингу за договором здійснює відповідач, тому що в договорі лізингу відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має звертатись споживач у випадку порушення його прав, то пункт 1.5 договору щодо обмеження відповідальності лізингодавця та продавця тільки якістю предмета лізингу, суперечить положенням статті 808 ЦК України.

Крім того, ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» передбачено, що лізингові платежі можуть включати:

а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу;

б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно;

в) компенсацію відсотків за кредитом;

г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

За положеннями цієї статті адміністративний платіж не належить до витрат лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу. Відповідач не обґрунтував співмірності розміру адміністративного платежу (10 % вартості предмета іпотеки) за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладення договору і вартості виконаної послуги, яка в розумінні ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» не вважається лізинговим платежем, а фактично полягала лише у виготовленні типової форми договору.

Достроково погасити лізингові платежі можна не раніше ніж через 12 (дванадцять) календарних місяців після підписання акта приймання-передачі предмета лізингу між лізингодавцем та лізингоодержувачем. За дострокове погашення лізингових платежів у термін до 12 (дванадцяти) календарних місяців з моменту підписання акта приймання-передачі предмета лізингу лізингоодержувач сплачує штраф у розмірі 10 % від суми дострокового погашення (п. 10.14).

На відміну від відповідальності лізингоодержувача у вигляді штрафів, пені та неповернення частини внесків, відповідальність лізингодавця за невиконання умов даного договору обмежена лише відшкодуванням збитків (п.3.4.4 договору).

За змістом ч. 5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Аналіз цієї норми дає підстави для висновку, що положення договору фінансового лізингу є несправедливими, якщо містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за дострокове його погашення.

Дослідивши умови договору фінансового лізингу, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що оспорюваний договір містить несправедливі умови, визначені ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме: встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір зі споживачем на власний розсуд; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права не повертати кошти на оплату ненаданої продукції у разі розірвання договору з ініціативи продавця (виконавця, виробника); установлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору.

Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у справах №№ 6-330цс16, 6-2766цс15, 6-3020цс15, 6-65цс16, 6-1551цс16.

На підставі викладеного, рішення суду першої інстанції підлягає зміні, із виключенням з мотивувальної частини обгрунтування недійсності з підстав передбачених ст.227 ЦК України. В решті доводи апеляційної скарги не спростовують висновків, викладених у рішенні, яке постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. ст.209, 218, 303, 304, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Ваш Авто" задовольнити частково.

Виключити з мотивувальної частини рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 05 грудня 2016 року обгрунтування недійсності договору №004299 від 12.04.2016 року з підстав передбачених ст.227 ЦК України.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Судді: