Провадження № 2/235/142/17
Справа №235/7431/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

26 січня 2017 року м. Покровськ

Красноармійський міськрайонний суд Донецької області

в складі головуючого судді Хмельової С.М.

за участю секретаря судового засідання Соловйової М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду №7 м. Покровська цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку і земельної ділянки, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4,-

ВСТАНОВИВ:

До Красноармійського міськрайонного суду звернулась ОСОБА_1 з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку і земельної ділянки, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4. В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її чоловік ОСОБА_5. Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина, до складу якої входять житловий будинок розташований за адресою АДРЕСА_1, та земельна ділянка площею 2,00 га, яка розташована на території Іванівської сільської ради Покровського району Донецької області. Вищевказаний житловий будинок і земельну ділянку ОСОБА_5 успадкував після смерті своєї матері - ОСОБА_6, згідно ч.З ст.1286 ЦК України, оскільки на час смерті матері постійно мешкав разом з нею за адресою АДРЕСА_1. ОСОБА_5 не отримував свідоцтво про право на спадщину на вказаний будинок і земельну ділянку. Вищевказаний житловий будинок належав ОСОБА_6 на підставі рішення Красноармійського міськрайонного суду від 23 серпня 2006 року, а земельна ділянка належала їй на підставі державного акта на право приватної власності на землю серія НОМЕР_1.

Зараз у позивачки виникла необхідність в отриманні свідоцтва про право на спадщину на вищевказану земельну ділянку і житловий будинок. Однак, при зверненні до нотаріуса вона не змогла документально підтвердити сумісне проживання ОСОБА_5 разом із спадкодавцем - ОСОБА_6, на час відкриття спадщини. Це сталося тому, що ОСОБА_5 з 2005 року фактично постійно мешкав разом із матір'ю за адресою АДРЕСА_1, але зареєстрований був за іншою адресою АДРЕСА_2. З цих обставин нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину і рекомендовано звернутися до суду для встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Зі своєї сторони позивачка звернулася до Димитровського міського суду із заявою, про встановлення факту сумісного проживання ОСОБА_5 разом із спадкодавцем - ОСОБА_6, на час відкриття спадщини.

Заінтересованою особою була залучена сестра померлого чоловіка - ОСОБА_2, яка приходиться донькою ОСОБА_6 і також є спадкоємцем за законом першої черги після її смерті. ОСОБА_2 пропустила строк для прийняття спадщини, що залишилася після смерті ОСОБА_6, однак рішенням Красноармійського міськрайонного суду їй був наданий додатковий строк і протягом цього строку вона подала заяву про прийняття спадщини.

В судовому засіданні ОСОБА_2 вимоги заяви не підтримала, пояснила суду, що вона вважає себе єдиним спадкоємцем, оскільки я не проживала зі своїм чоловіком, то я не маю права на спадкування після його смерті. З цих обставин, своєю ухвалою від 04 серпня 2016 року, Димитровський міський суд залишив без розгляду мою заяву, оскільки в справі вбачається спір про право. Дана обставина змушує мене подати позов на загальних підставах про визнання права власності.

Чоловік позивачки - ОСОБА_5 успадкував спадщину, що відкрилася після смерті ОСОБА_6, згідно ч.З ст.1286 ЦК України, оскільки на час смерті матері постійно мешкав разом з нею за адресою АДРЕСА_1.

Позивачка просить суд встановити факт постійного проживання ОСОБА_5 з ОСОБА_6, з 2005 року і до дня її смерті - ІНФОРМАЦІЯ_3, за адресою: АДРЕСА_1. Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на 1/2 частину житлового будинку та на 1/2 частину земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства.

Позивачка та представник позивачки в судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити. Позивачка суду пояснила, що коли мати її чоловіка залишилась одна та потребувала допомоги її чоловік у жовтні 2005 року звільнився з роботи та переїхав жити до матері. Чоловік доглядав матір, не працював, з матір'ю вели спільне господарство. Позивачка приїздила до них на вихідні.

Відповідачка до судового засідання не з'явилась, про день та час розгляду справи повідомлялась належним чином, заяви про розгляд справи за її відсутністю не надавала. У відгуку на позов зазначила, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. Твердження позивача про те, що її чоловік ОСОБА_5 постійно мешкав з матір'ю є голослівні. Дійсно, він протягом багатьох років періодично знаходився у матері, у зв'язку з тим, що стан її здоров'я не дозволяв самостійно вести господарство. ОСОБА_5 надавав їй посильну допомогу, займався підроботкою в інших населених пунктах для фінансового забезпечення та догляду за хворою матір'ю. Будь-яких дій для оформлення спадщини не приймав. Вказане підтверджується тим, що він не вступав в право спадкування після смерті свого батька, в права спадкування вступила його мати. Відповідачка вважає, що єдиним спадкоємцем 1-ї черги на майно є вона. Також відповідач вказує, що позивачка фактичні шлюбні відносини з чоловіком припинила у 2005 році, допомогу не надавала та на території спадкового майна не перебувала. Просила відмовити у задоволенні позову.

Треті особи, залучені до участі у справі ухвалою суду від 16.01.2017року, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 надали суду заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги просять задовольнити.

Частина 1 статті 224 ЦПК України передбачає, що у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З огляду на це, зі згоди позивача, суд вважає за можливе здійснювати заочний розгляд цивільної справи за правилами глави 8 розділу ІІІ ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_4, у свідоцтві про народження батьками зазначені: батько - ОСОБА_7, мати - ОСОБА_6 (а.с.9). ОСОБА_6 померла у селі Прогрес Красноармійського району ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.8).

ОСОБА_5 уклав шлюб з ОСОБА_8 29.12.1979 року, прізвище дружини після реєстрації шлюбу - ОСОБА_5 (а.с.9).

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у селі Прогрес Красноармійського району (а.с.10).

Після смерті ОСОБА_6 відкрилась спадщина на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 який належав їй на підставі рішення Красноармійського міськрайонного суду від 23.08.2006р.(а.с.13, 14); та на земельну ділянку, яка розташована на території Іванівської сільської ради, яка належала на підставі державного акту на право приватної власності на землю, площею 2,0 га (а.с.11, 15).

За інформацією наданою приватним нотаріусом Покровського районного нотаріального округу, 18.03.2016 року заведена спадкова справа до майна померлої ОСОБА_6 на підставі заяви про прийняття спадщини за законом від дочки спадкодавця ОСОБА_2 Свідоцтва про право на спадщину не видавались (а.с.40-42).

Згідно довідки Іванівської сільської ради від 25.02.2016р. померла ОСОБА_6 на день смерті (ІНФОРМАЦІЯ_3), більше 10 років проживала разом з сином ОСОБА_5 в АДРЕСА_1 та вели сумісне господарство (а.с.47).

За інформацією Димитровської державної нотаріальної контори на майно яке залишилось після смерті ОСОБА_5 відкрита спадкова справа за заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом від імені дружини померлого ОСОБА_1 (а.с.48-55).

Свідок ОСОБА_9, чоловік якої є двоюрідним братом ОСОБА_5, суду пояснила, що ОСОБА_5 проживав з матір'ю з жовтня 2005 року у селі Прогрес і до її смерті. Це їй достеменно відомо оскільки через город розташований і її будинок. Позивачка всі вихідні проводила також там. У родині були добрі сімейні стосунки. Чоловік позивачки не працював, на заробітки не відлучався, весь час проводив з матір'ю.

Свідок ОСОБА_10 проживає у селі Прогрес з 1992 року, та є родичкою позивачки та її чоловіка. Суду пояснила, що ОСОБА_5 мешкав з матір'ю з 2005 року, доглядав за нею. Свідок мешкає рядом, часто відвідувала їх та особисто бачила, що померлий не працював та весь час був при матері. Позивачка приїжджала на вихідні та зараз мешкає в цьому будинку.

У суду нема підстав ставити під сумнів показання свідків, оскільки вони послідовні та відповідають іншим обставинам, які встановлені у судовому засіданні.

Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини другої статті 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Частина 3 статті 1268 ЦК України передбачає, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно абз. 1 п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Згідно з пп. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем.

В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини (п.2 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов'язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщину у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб.

Як випливає із п. 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем. ; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.

Відповідно до ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

В судовому засіданні встановлено факт постійного проживання ОСОБА_5 з ОСОБА_6, з 2005 року і до дня її смерті - ІНФОРМАЦІЯ_3, за адресою: АДРЕСА_1. Даний факт підтверджується матеріалами справи, показаннями свідків.

Відповідно до статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

У статті 1218 ЦК України зазначено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно статті 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена законом.

На підставі ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності.

ОСОБА_5 помер, його діти ОСОБА_3 та ОСОБА_4, звернулись до суду з заявами про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 Враховуючи викладене, позовні вимоги про визнання права власності на спадкове майно законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 328, 392, 1216, 1261, 1296 ЦК України, статтями 11, 15, 60, 213-215, 224, 256 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку і земельної ділянки, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_5 з ОСОБА_6, з 2005 року і до дня її смерті - ІНФОРМАЦІЯ_3, за адресою: АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на 1/2 частину житлового будинку, загальною площею 51,4 кв.м., у тому числі житловою 29,8 кв.м., з господарськими спорудами: літня кухня, два погріба, два сараї, гараж, вбиральня, паркан, ворота, замощення, колодязь, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на 1/2 частину земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, загальною площею 2,0 га, кадастровий номер НОМЕР_2, що розташовані на території Іванівської сільської ради Покровського району Донецької області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана апеляційному суду через Красноармійський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

В судовому засіданні 26 січня 2017 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення виготовлено 30.01.2017р.

Суддя Хмельова С.М.