Справа №438/674/15-ц
Номер провадження 2/438/255/2017
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

15 серпня 2017 рокуу Бориславський міський суд Львівської області

в складі: головуючого - судді Слиша А.Т.

при секретарі Наминанік О.С.

за участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідачів ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Бориславі цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в:

Заочним рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 11 серпня 2015 року позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» були задоволенні, зокрема, стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 90919,39дол.США, що за курсом 21,77 складає 1979315,16грн. за кредитним договором № E/V2892 від 16.05.2007 та 3654 грн. судових витрат.

Ухвалою Бориславського міського суду Львівської області від 10 березня 2017 року вказане заочне рішення було скасовано і справа призначена до розгляду в загальному порядку.

Позивач ПАТ КБ «Приватбанк» 10.04.2017 подав уточнену позовну заяву, у якій просить стягнути солідарно з відповідачів на користь банку заборгованість у розмірі 72515,65 доларів США, що за курсом 26,88 складає 1949220,78 грн. за кредитним договором № E/V2892 від 16.05.2007, а також стягнути солідарно з відповідачів судові витрати.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що відповідно до укладеного кредитного договору № E/V2892 від 16.05.2007 року ПАТ КБ «Приватбанк» надав ОСОБА_3 кредит у розмірі 50000 грн. на термін до 16.05.2022 зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у строки та порядку, встановлених кредитним договором. Умовами договору визначено, що погашення заборгованості здійснюється в такому порядку: щомісяця в період сплати відповідач повинен надавати банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, яка складається з заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. У випадку порушення зобовязань відповідач сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної у строк заборгованості за кредитом. У порушення норм закону та умов договору відповідач ОСОБА_3 зобовязання за вказаним договором належним чином не виконала, не здійснювала погашення заборгованості за кредитом та станом на 21.03.2017 має заборгованість 72515,65 доларів США, у тому числі 38824,80 доларів США - заборгованість за кредитом, 18500,14 доларів США заборгованість за відсотками, 35,83 доларів США заборгованість з комісії, 11692,90 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, а також штрафи 9,30 доларів США штраф (фіксована частина) та 3452,68 доларів США штраф (процентна складова). У забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором було укладено договір поруки, укладений з поручителем відповідачем ОСОБА_4 Відповідно до умов договору поруки, позивач направив на адресу відповідачів письмову вимогу із зазначенням невиконаних зобовязань за кредитним договором, проте вказана вимога була залишена без задоволення.

Представник позивача ПАТ КБ «Приватбанк» - ОСОБА_1, яка діє на підставі довіреності від 18.05.2017, у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримала, дала пояснення, аналогічні змісту уточненої позовної заяви, та змісту письмового пояснення від 19.05.2017. Зокрема, пояснила, що факт видачі кредитних коштів підтверджується копією заяви на видачу готівки з підписом позичальника. Кредитні кошти надані позичальнику 16.05.2007, тому з цієї дати банк має право нараховувати відсотки за користування коштами. Строк позовної давності банком не пропущений, оскільки у кредитному договорі сторони погодили збільшення строку позовної давності до 5 років. Застосування банком у кредитному договорі штрафу та пені як окремих видів неустойки не є подвійним притягненням до відповідальності, адже характер правопорушень у даному випадку різний. Договором поруки сторони обумовили, що строк, в межах якого сторони можуть звернутися за захистом порушеного права, становить 10 років. Тому позовні вимоги банку є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у судове засідання, що відбулося 15.08.2017, не зявилися. У попередніх судових засіданнях позов не визнали, дали пояснення, аналогічні письмовому запереченні на позовну заяву, зокрема, вказують, що матеріали справи не містять жодних доказів, що позивач дійсно видав готівку у розмірі 50 000 дол.США. Згідно з Додатком №1 до кредитного договору дата погашення кредиту повинна починатися з 07.06.2007, проте як вбачається з розрахунку заборгованості він розпочався з 18.05.2007. Крім того, до заявлених вимог необхідно застосувати позовну давність. Також позивач всупереч умовам договору нарахував пеню не у гривні, а у доларах США. Крім того, позивач нарахував окрім пені також штрафи за несвоєчасне виконання зобовязань за договором, проте одночасне застосування таких видів цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення порушує ст.61 Конституції України. Крім того, позивач необґрунтовано просить стягнути всю суму заборгованості із поручителя. Зокрема, договором поруки не встановлено строку припинення поруки у розумінні ст.251, ч.4 ст.559 ЦК України, при цьому банк змінив строк виконання основного зобовязання, а тому вимоги до поручителя могли бути заявлені у межах шести місяців від дня настання цього строку. Тому позивач не вправі звертатися з позовом до поручителя після спливу шести місяців з моменту прострочення сплати коштів по кожному окремому платежу згідно графіку погашення кредиту.

Представник відповідачів ОСОБА_2, який діє на підставі договору від 20.07.2017, у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, вважає їх безпідставними та надав пояснення, аналогічні письмовому запереченню позивачів на позовну заяву. А також просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Суд, заслухавши пояснення сторін та їхніх представників, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до такого висновку.

Згідно ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу, яка передбачає, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Судом встановлено, що 16 травня 2007 року між позивачем ПАТ КБ «Приватбанк», та відповідачем ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № E/V 2892, згідно з яким відповідачу надано кредит у сумі 50000 доларів США на термін до 16.05.2022 зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у строки та в порядку, встановлених кредитним договором, - що стверджується копією кредитного договору № E/V 2892 від 16.05.2007 з додатком №1, що є невідємною частиною вказаного договору; копією заяви на видачу готівки від 18.05.2007 з підписом позичальника ОСОБА_3, якою підтверджується факт надання позичальникові кредитних коштів.

Відповідно до укладеного між сторонами договору та статей 1049, 1050 та 1054 ЦК України позичальник зобовязаний повернути кредит та сплатити проценти. Зокрема, згідно умов договору погашення заборгованості здійснюється у такому порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, ч.1 ст. 612 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Згідно з ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідач ОСОБА_3 своїх зобовязань за договором не виконала, не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору.

Як встановлено судом, позивач ОСОБА_3 перестала виконувати щомісячні зобовязання з погашення кредиту з 07.07.2014 року, а з 11.09.2014 року зобов'язання зі сплати процентів за користування кредитом.

Станом на 21.03.2017 р. сума її заборгованості перед позивачем становить: 38824,80 доларів США - заборгованість за кредитом, 18500,14 доларів США заборгованість за відсотками, 35,83 доларів США заборгованість з комісії, а також борг з пені.

Що стосується розміру нарахованої пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором у розмірі 11692,90 доларів США, суд зазначає, що відповідно до ч.2 ст.258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується спеціальна позовна давність в один рік. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Тобто протягом часу дії позовної давності особа може розраховувати на примусовий захист свого цивільного права чи інтересу судом.

Оскільки представником відповідача заявлено про застосування позовної давності, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову у частині стягнення пені, нарахованої більш як один рік до моменту звернення з даним позовом, слід відмовити у звязку зі спливом строку позовної давності, та стягнути пеню у розмірі 5607,48 доларів США.

Судом встановлено, що позивач за несвоєчасне виконання зобовязань за договором нарахував також штрафи: 9,30 доларів США штраф (фіксована частина) та 3452,68 доларів США штраф (процентна складова).

З цього приводу суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення (що узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним судом України у справі № 6-2003цс15).

З урахуванням вищенаведеного у задоволенні позову у частині стягнення нарахованих штрафів слід відмовити.

Виконання зобов'язань відповідача ОСОБА_3 за вказаним кредитним договором було забезпечене договором поруки. Зокрема, 16.05.2007 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_4 було укладено договір поруки, відповідно до умов якого поручитель ОСОБА_4 зобовязався перед кредитором (позивачем) відповідати за погашення заборгованості позичальника ОСОБА_3 за вищевказаним кредитним договором № E/V 2892, що стверджується копією договору поруки від 16.05.2007 року.

Суд звертає увагу, що предметом договору поруки є кредитний договір за тим самим номером, проте згідно якого кредитор надав кредит у сумі лише 22 тис доларів США, а передбачено повернення боржником кредитних коштів до 16 травня 2024 року.

Відповідно до ч.4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Так, договором поруки від 16.05.2007 р. не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що договір діє до повного виконання зобовязань за кредитним договором (п.11 договору поруки). Проте така умова договору не є встановленим сторонами моментом припинення дії поруки.

Судом встановлено, що кредитор (ПАТ КБ «Приватбанк») протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання, тобто від дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, не предявив до поручителя (відповідача ОСОБА_4Р.) відповідної вимоги про виконання зобовязання, таким чином, суд прийшов до висновку, що зобовязання за договором поруки від 16.05.2007 р. припинилися, відтак позов у частині стягнення заборгованості за кредитним договором солідарно з відповідача ОСОБА_4 до задоволення не підлягає.

Необхідно зазначити, що строк дії поруки (зазначений у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування субєктивного права кредитора й субєктивного обовязку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, зокрема й застосування судових заходів захисту свого права (шляхом предявлення позову), кредитор вчиняти не може. Таким чином, суд не бере до уваги посилання представника позивача про те, що сторони у договорі поруки обумовили збільшення строку, в межах якого вони можуть звернутися за захистом порушеного права. Оскільки такий строк не є строком дії самої поруки.

З урахуванням вищенаведеного, позов підлягає до часткового задоволення.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 209, 212, 218 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позовні вимоги публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №E/V 2892 від 16.05.2007 року у розмірі 62 876,25 доларів США, що за 26,88 гривень відповідно до службового розпорядження НБУ від 21.03.2017 року становить 1 690 113 гривень 60 копійок.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» судові витрати, що складаються із судового збору у розмірі 3 243 гривень 18 копійок.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Львівської області через Бориславський міський суд Львівської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення

Головуючий суддя А.Т.Слиш