АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/649/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Маліновська В.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Білич І.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого судді: Білич І.М.

Суддів: Болотова Є.В., Поліщук Н.В.

при секретарі: Горбачовій І.В.

за участю: представника позивача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Шевченківського районного суду від 22 листопада 2016 року

у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про стягнення грошових коштів.

в с т а н о в и л а:

У серпні 2016 року ОСОБА_5 звернулась до суду з вищевказаним позовом. Та ставила питання про покладення відповідальності за зобов'язаннями ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» перед нею на ОСОБА_6, як Голову Правління АТ «Банк «Фінанси та Кредит», на ОСОБА_9 як заступника Голови правління АТ «Банк «Фінанси та Кредит», та на власника істотної участі ОСОБА_8, на момент визнання банку неплатоспроможним; - стягнення солідарно з ОСОБА_6, ОСОБА_9, ОСОБА_8 та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на її користь 2 671 285,68 гривень - суму неповернутого вкладу та нарахованих відсотків за договором про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» № 300937/27342/370-15 від 31.08.2015 року.

З підстав того, що має місце грубе порушення норм ЦК України, Конституції України, міжнародних яких актів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України прав вкладника і призводить до позбавлення її права володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю, у вигляді грошових коштів, які перебувають у банку. За положеннями ст. 58 Закону України «Про банки та банківську діяльність» власники істотної участі в банку зобов'язані були вживати своєчасних заходів для запобігання настання неплатоспроможності банку.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 22 листопада 2016 року у задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду позивач подала апеляційну скаргу. Де ставила питання про його скасування та ухвалення нового рішення за яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Вказуючи при цьому на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав подану апеляційну скаргу та просив суд її задовольнити.

Представник відповідача «Банк «Фінанси та Кредит» апеляційну скаргу не визнав та просив суд відмовити у її задоволенні.

Інші учасники судового розгляду будучи повідомленими про розгляд справи в судове засідання не з'явилися, поважність причин своєї неявки суду не повідомили. Колегія суддів, вважає за можливе розглянути справу у їх відсутність в силу вимог ст. 305 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення осіб що з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Так судом при розгляді справи було встановлено, що 31.08.2015 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_5 було укладено договір-заява № 300937/27342/370-15 про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» на 370 днів в іноземній валюті, за умовами якого вкладник вносить, а банк приймає грошові кошти в іноземній валюті на вкладний рахунок у сумі 130 000 доларів США на строк з 31.08.2015 року по 04.09.2016 року, у порядку та на умовах, визначених в цьому договорі-заяві та в основних умовах залучення банківських вкладів фізичних осіб та обслуговування вкладних рахунків у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит

31 серпня 2015 року між сторонами було укладено додаткову угоду до договору про банківський строковий вклад (депозит) № 30037/27342/370-15 від 31.08.2015 року, згідно якої сторони погодили, що клієнт доручає банку всі нараховані проценти, що підлягають виплаті по депозитному вкладу згідно з договором про банківський строковий вклад (депозит) .

ОСОБА_5 свої зобов'язання за договором належним чином виконала та внесла грошові кошти в сумі 130 000 доларів США на депозитний рахунок.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 17 вересня 2015 року № 612 «Про віднесення ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 17 вересня 2015 року № 171 «Про запровадження тимчасової адміністрації в даному банку та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку», на три місяці з 18 вересня 2015 року до 17 грудня 2015 року включно, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора банку визначені статтями 37-39 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», заступнику начальника відділу супроводження виведення неплатоспроможних банків з ринку департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Чернявській Олені Степанівн.

Відповідно до постанови Правління НБУ від 17 грудня 2015 року № 898 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 18 грудня 2015 року № 230, «Про початок процедури ліквідації АТ «Банк «Фінанси та кредит» та делегування повноважень ліквідатора банку».

Згідно з зазначеним рішенням розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора АТ «Банк «Фінанси та кредит» Чернявській О.С. на два роки з 18 грудня 2015 року до 17 грудня 2017 року включно.

Інформацію про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку, призначення уповноваженої особи Фонду та відшкодування коштів вкладникам було опубліковано в газеті «Голос України» від 23 грудня 2015 року № 242 (6246).

23 грудня 2015 року позивач звернулась до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит» Чернявської О.С. з кредиторською вимогою, в якій просила визнати її кредитором АТ «Банк «Фінанси та Кредит» у сумі 2 871 285,68 гривень.

Суд першої інстанції оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, врахувавши обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, вважав, що вони не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, оскільки не ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах. Оскільки враховуючи те що в банку запроваджено тимчасову адміністрацію, позивач має право на отримання належної їй суми банківського вкладу виключно на умовах та у порядку, передбачених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Щодо покладення відповідальності по поверненню вкладу за зобов'язаннями банку на голову правління банку та його заступника, а також власників істотної участі ( на момент визнання банку неплатоспроможним) за вимогами позивача, то суд вказував на відсутність надання позивачем до суду доказів на підтвердження визнання їх дій бездіяльності) умисною та доказів наявності вини у віднесені банку до категорії неплатоспроможних.

Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, позивач вказувала на те, що вона отримала відшкодування від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у розмірі 200 000 грн. Разом з тим, зі сторони банку, не вчинено жодних дій, спрямованих на повернення всієї суми вкладу та нарахованих відсотків. Фактично вона позбавлена банком права користуватися своїм майном - грошовими коштами, які були передані на умовах строковості та платності.

Колегія суддів вважає, що зазначені вище доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду виходячи з того, що порядок відшкодування Фондом гарантування коштів за вкладами встановлюється Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та «Положенням про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами», затвердженим Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 14 від 09.08.2012 року.

Згідно з п. 16 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до п. 6 ст. 2 цього Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Отже, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Статтею 36 вказаного Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Зокрема, згідно з п. п. 1, 2 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку. Тобто згідно із положеннями ст.ст. 26, 27 та ст. 48 Закону та Розділів III і IV Положення № 14, Фонд гарантування починає виплату коштів в межах гарантованої державою суми відшкодування (200 000 гривень ) вкладникам неплатоспроможного банку, які включені у Загальний реєстр вкладників.

Як встановлено у судовому засіданні ( визнано сторонами) позивачу було сплачено гарантовану суму відшкодування виходячи з положень ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», та включено її до реєстру кредиторів банку на загальну суму 2871 285, 68 гривень після чого задоволення вимог кредитора здійснюється в порядку черговості ( позивач віднесена до четвертої черги за положеннями ст.. 52 вказаного Закону).

Щодо посилань апеляційної скарги на покладення відповідальності за зобов'язанням ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» перед ОСОБА_5 на ОСОБА_6, як голову правління ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», на ОСОБА_9, як заступника голови правління ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та на ОСОБА_8 як на власника істотної участі (на момент визнання банку неплатоспроможним), та солідарного стягнення з вказаних відповідачів на користь позивача 2 671 285,68 гривень - суми неповернутого вкладу та нарахованих відсотків за договором банківського строкового вкладу (депозит) «Пенсійний» № 300937/27342/370-15 від 31.08.2015 року, то колегія суддів вважає, що вони не можуть бути підставою для скасування судового рішення так як ґрунтуються на припущеннях.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 - 6 ст. 58 Закону України «Про банки та банківську діяльність» банк відповідає за своїми зобов'язаннями всім своїм майном відповідно до законодавства.

Учасники банку відповідають за зобов'язаннями банку згідно із законами України та статутом банку.

Власники істотної участі зобов'язані вживати своєчасних заходів для запобігання настання неплатоспроможності банку.

Пов'язана з банком особа за порушення вимог законодавства, у тому числі нормативно - правових актів Національного банку України, здійснення ризикових операцій, які загрожують інтересам вкладників чи інших кредиторів банку, або доведення банку до неплатоспроможності несе цивільно-правову, адміністративну та кримінальну відповідальність.

Доказами на підтвердження умисних дій відповідачів та про наявність їх вини у прийнятті рішення щодо віднесення банку до категорії неплатоспроможних, на думку позивача при розгляді справи були: прес-реліз Національного банку України від 18.12.2015 року та ухвали Солом'янського суду м. Києва від 15 червня 2016 року по справі № 1 - кс/ 760/7938/16 ( 760/ 8683/ 16 к) та ухвали Солом'янського районного суду м. Києва від 01 липня 2016 року по справі № 1 - кс /760/8892/16 ( 760/8683/16 к).

Згідно ст. 61 ЦПК України підставами для звільнення від доказування є обставини встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно - правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, що чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Ухвали досудового розслідування на які посилалася позивач на момент розгляду справи за відсутності судового рішення по ним, яке набрало б законної сили не можуть бути доказами підтвердження винних дій відповідачів з питань віднесення банку до категорії неплатоспроможних.

Відтак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно прийшов до висновку про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог з підстав їх недоведеності.

Доводами апеляційної скарги є також посилання позивача на ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» згідно якої суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відмовляючись повернути кошти, які належать на праві власності позивачу, відповідач порушує положення Конвенції про захист прав і основоположних свобод та ст. 1 Першого Протоколу, підписаного та ратифікованого Україною. Так у ст. 1 Протоколу № 1 вказано, що кожна фізична чи юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Однак, колегія суддів вважає, що позивачем не взято до уваги, що за положеннями законодавчого акту, а саме Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який регламентує правовідносини сторін на час постановлення судового рішення він не позбавляється права володіння, користування та власності на грошові кошти.

На момент ухвалення рішення судом першої інстанції у банку вже було введено тимчасову адміністрацію, і це унеможливлює стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», положення якого не визнані неконституційними або зупиненими, тобто він є діючим. І змінює лише порядок, строки та черговість повернення грошових коштів які були передані позивачем згідно умов договору про банківський строковий вклад.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування з доводів викладених у апеляційній скарзі нема.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, 307, 308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду від 22 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення. Може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: