Справа № 185/7278/16-ц
Провадження № 2/185/304/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2017 року м.Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого - судді Шаповалової І.С., за участю секретаря судового засідання Красуцького Б.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 міської ради Дніпропетровської області про визнання незаконною дії та про зобовязання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивачі звернулись до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовною заявою до відповідача ОСОБА_3 міської ради Дніпропетровської області про визнання незаконною дії та про зобовязання вчинити певні дії, якою просили визнати незаконними дії ОСОБА_3 міської ради Дніпропетровської області щодо незаконними дії ОСОБА_3 міської ради Дніпропетровської області щодо складання і направлення на адресу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 листа від 19.08.2016р. №375 «Про розгляд заяв». Зобовязати ОСОБА_3 міську раду Дніпропетровської області розглянути на пленарному засіданні питання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по вул.Миру, буд.45, м.Павлоград, загальною площею 0,0479 га (для будівництва і обслуговування житлового будинку), з передачею у приватну власність.

Обґрунтовуючи позов, позивач посилається на те, що Позивач ОСОБА_1 є власником квартири №2 в житловому будинку №45 по вулиці Миру (Інтернаціональна) міста Павлоград Дніпропетровської області.

Позивач ОСОБА_1 та позивач ОСОБА_2 є власниками 57/100 частини житлового будинку №45 по вулиці Миру (Інтернаціональна) міста Павлоград Дніпропетровської області.

З наведених документів вбачається, що житловий будинок №45 по вулиці Миру (Інтернаціональна) міста Павлоград Дніпропетровської області складається з двох частин:

-з квартири №2, належну позивачу ОСОБА_1;

-з 57/100 частини житлового будинку, належну позивачу ОСОБА_1, та позивачу-Трухачову Д.В., та які розташовані на земельній ділянці, яка має орієнтовну площу 0,0479 га.

03 серпня 2016 року позивачі звернулися до відповідача ОСОБА_3 міської ради Дніпропетровської області із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по вул.Миру, буд.45, м.Павлоград орієнтовною площею 0,0479 га (для будівництва і обслуговування житлового будинку), з передачею у приватну власність.

Листом від 19.06.2016р. №375 «Про розгляд заяв» ОСОБА_3 міська рада Дніпропетровської області відмовила позивачам у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою.

В обґрунтування даної відмови ОСОБА_3 міська рада Дніпропетровської області зазначила, що:

-передача земельних ділянок в приватну власність відбувається на підставі ст.ст.12, 40, 116, 118, 120, 121, 123 Земельного кодексу України за цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, належних будинку. При цьому мова йдеться про індивідуальні житлові будинки, а не багатоквартирні. Квартира є частиною будинку і під неї не може виділятися окрема земельна ділянка. Тільки у випадку можливості поділу будинку в натурі з виділенням цієї частини (квартири) в окреме домоволодіння з присвоєнням окремої адреси можливий і поділ земельної ділянки з виділенням відповідної її частини в окрему земельну ділянку;

-для розгляду заяви про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по вул.Миру (Інтернаціональна), 45, загальною площею 0,0479 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд необхідно додати до клопотання документ, що підтверджує право власності на 43/100 частини зазначеного будинку.

Від представника позивачів ОСОБА_4 надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовільнити.

Від представника відповідача ОСОБА_5 надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та дослідивши письмові докази по справі в підтвердження вказаних обставин, суд вважає що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником квартири №2 в житловому будинку №45 по вулиці Миру (Інтернаціональна) міста Павлоград Дніпропетровської області, що підтверджується наступними документами:

-Договором дарування квартири від 16.09.1998р., який посвідчено ОСОБА_6, приватним нотаріусом ОСОБА_3 міського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за №1682.

-Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 09.12.2015р., виданим ОСОБА_7, державним нотаріусом Першої ОСОБА_3 нотаріальної контори Дніпропетровської області та зареєстрованим в реєстрі за №1-3831.

-Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за індексним номером 496450284 від 09.12.2015р.

-Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно за №52095835 від 26.01.2016р.

-Технічним паспортом на квартиру №2 в житловому будинку №45 по вулиці Інтернаціональній м.Павлоград, виготовлений КП «ОСОБА_3 МБТІ» станом на 24.02.1998р.

Позивач ОСОБА_1 та позивач ОСОБА_2 є власниками 57/100 частини житлового будинку №45 по вулиці Миру (Інтернаціональна) міста Павлоград Дніпропетровської області, що підтверджується наступними документами:

-Договором купівлі-продажу нерухомого майна, укладеного на ОСОБА_3 товарній біржі 19.10.1998р. та зареєстрованого за реєстраційним номером 10/35-НД.

-Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30.03.2016р. по справі №185/762/16-ц.

-Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно за №59040412 від 13.05.2016р.

-Технічним паспортом на житловий будинок індивідуального житлового фонду за адресою вул.Інтернаціональна, 45, м.Павлоград, виготовлений КП «ОСОБА_3 МБТІ» станом на 16.10.1998р.

З наведених документів вбачається, що житловий будинок №45 по вулиці Миру (Інтернаціональна) міста Павлоград Дніпропетровської області складається з двох частин: з квартири №2, належну позивачу ОСОБА_1; з 57/100 частини житлового будинку, належну позивачам ОСОБА_1 та ОСОБА_2, та які розташовані на земельній ділянці, яка має орієнтовну площу 0,0479 га.

03 серпня 2016 року позивачі звернулися до відповідача ОСОБА_3 міської ради Дніпропетровської області із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по вул.Миру, буд.45, м.Павлоград орієнтовною площею 0,0479 га (для будівництва і обслуговування житлового будинку), з передачею у приватну власність .

Листом від 19.06.2016р. №375 «Про розгляд заяв» ОСОБА_3 міська рада Дніпропетровської області відмовила позивачам у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою .

В обґрунтування даної відмови ОСОБА_3 міська рада Дніпропетровської області зазначила, що:

-передача земельних ділянок в приватну власність відбувається на підставі ст.ст.12, 40, 116, 118, 120, 121, 123 Земельного кодексу України за цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, належних будинку. При цьому мова йдеться про індивідуальні житлові будинки, а не багатоквартирні. Квартира є частиною будинку і під неї не може виділятися окрема земельна ділянка. Тільки у випадку можливості поділу будинку в натурі з виділенням цієї частини (квартири) в окреме домоволодіння з присвоєнням окремої адреси можливий і поділ земельної ділянки з виділенням відповідної її частини в окрему земельну ділянку;

-для розгляду заяви про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по вул.Миру (Інтернаціональна), 45, загальною площею 0,0479 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд необхідно додати до клопотання документ, що підтверджує право власності на 43/100 частини зазначеного будинку.

Ст. 40 ЗК України визначено, що громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом. Понад норму безоплатної передачі громадяни можуть набувати у власність земельні ділянки для зазначених потреб за цивільно-правовими угодами.

Ч.3 ст. 22 ЗК України визначено, що землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування, зокрема, громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

За правилами ч. 1 ст. 123 ЗК України надання земельних ділянок комунальної власності у користування здійснюється, зокрема, органами місцевого самоврядування на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі формування нової земельної ділянки. При цьому розроблення такої документації здійснюється на підставі дозволу, наданого органом місцевого самоврядування, відповідно до повноважень, передбачених ст. 122 цього Кодексу.

За приписами ч.2 ст. 123 ЗК України, особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

Ч.3 ст. 123 ЗК України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Забороняється відмова у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, місце розташування об'єктів на яких погоджено відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування згідно із статтею 151 цього Кодексу.

Ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються, зокрема, питання з регулювання земельних відносин.

Ч.ч.1,2 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.

Із вищенаведеного та досліджених судом письмових доказів вбачається, що під час складання та направлення на адресу позивачів щодо складання і направлення листа від 19.08.2016р. №375 «Про розгляд заяв» полягає в тому, що, по-перше, за приписами ст.ст.26, 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» вирішення питань з регулювання земельних спорів, в межах своїх повноважень здійснюється ОСОБА_3 міською радою Дніпропетровської області виключно на пленарних засіданнях та у формі рішень та не передбачені ч. 3 ст. 123 ЗК України.

Лист відповідача від 19.08.2016р. №375 «Про розгляд заяв» не є рішенням ОСОБА_3 міської ради Дніпропетровської області, оскільки наша заява від 03.08.2016р. про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по вул.Миру, буд.45, м.Павлоград орієнтовною площею 0,0479 га (для будівництва і обслуговування житлового будинку), з передачею у приватну власність на пленарному засіданні не розглядався.

Ч.2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 14 ст. 123 ЗК України передбачено, що відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у наданні земельної ділянки у користування або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

Пунктом 7 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 3 від 01.03.2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» розяснено, що земельні відносини, суб'єктами яких є фізичні чи юридичні особи, органи місцевого самоврядування, органи державної влади, а об'єктами - землі у межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї), регулюються земельним і цивільним законодавством на принципах забезпечення юридичної рівності прав їх учасників, забезпечення гарантій прав на землю (стаття 1 ЦК, статті 2, 5 Земельного кодексу України; далі - ЗК). Захист судом прав на землю у цих відносинах здійснюється способами, визначеними статтями 16, 21, 393 ЦК, статтею 152 ЗК, у тому числі шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування. Відповідно до цього спори, що виникають із земельних відносин, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, незважаючи на участь у них суб'єкта владних повноважень, згідно зі статтею 15 ЦПК розглядаються в порядку цивільного судочинства. Це стосується, наприклад, позовів про визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування щодо видання дозволу на виготовлення (розроблення) проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, вирішення інших питань, що відповідно до закону необхідні для набуття і реалізації права на землю, про надання чи передачу земельної ділянки у власність або користування чи невирішення цих питань, припинення права власності чи користування землею (статті 116, 118, 123, 128, 131, 144, 146, 147, 149, 151 ЗК та інші), крім спорів, передбачених частиною першою статті 16 Закону України від 17 листопада 2009 року № 1559-VI "Про відчуження земельних ділянок, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у приватній власності, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності", про цивільну відповідальність за порушення земельного законодавства (статті 210, 211 ЗК), про повернення самовільно зайнятих земельних ділянок (стаття 212 ЗК).

Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Порушення права пов'язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Способи захисту цивільного права та інтересів визначені в ст. 16 ЦК України - Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Зі змісту ч. 2 ст. 16 ЦК України вбачається, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст.ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (ст.ст. 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема ст. 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Таким чином, суд дійшов висновку, що зібрані у справі докази у своїй сукупності є підставою для задоволення позову повністю.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 131, 208, 209, 212-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 міської ради Дніпропетровської області про визнання незаконною дії та про зобовязання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати незаконними дії ОСОБА_3 міської ради Дніпропетровської області щодо складання і направлення на адресу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 листа від 19.08.2016р. №375 «Про розгляд заяв».

Зобовязати ОСОБА_3 міську раду Дніпропетровської області розглянути на пленарному засіданні питання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по вул.Миру, буд.45, м.Павлоград, загальною площею 0,0479 га (для будівництва і обслуговування житлового будинку), з передачею у приватну власність.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя І. С. Шаповалова