Справа № 439/102/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

по справі № 439/102/17

4 квітня 2017 року м. Броди

Бродівський районний суд Львівської області в складі головуючої судді Бородійчук О.І., з участю секретаря судового засідання Скорик І.Б., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Броди цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення позики,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовною заявою, в якій просить стягнути з ОСОБА_2 Альберт-Аліхана Валідовича на його користь неповернуту суму позики в розмірі 70000 грн.; пеню в розмірі 86,30 грн., три відсотки річних в розмірі 259 грн.; витрати на правову допомогу в розмірі 2000 грн. та сплачений судовий збір в розмірі 703,45 грн.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявився. Його представник ОСОБА_3 в судове засідання не з»явилася, подала суду письмову заяву, в якій просить суд слухання справи проводити у її відсутності та у відсутності позивача, позов підтримує, просить його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не зявився повторно. Його представник ОСОБА_5 в судове засідання не з»явився, представив суду заяву про розгляд справи у його відсутності та у відсутності відповідача.

Суд розглянув справу без фіксування судового засідання звукозаписувальними технічними засобами, що відповідає положенням ч. 2 ст. 197 ЦПК України.

Взявши до уваги заяву представника позивача, зясувавши обставини по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з слідуючих підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши усі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Положеннями ст. 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, які докази на їхнє підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України захисту в судовому порядку підлягає порушене право особи. Частиною 1 ст. 16 ЦК України визначено право особи звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів.

Суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб і, залежно від установленого, вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Із змісту ст. 10, 60 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони ті інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, висновків експертів.

Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об»єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв»язок доказів у їх сукупності.

Судом встановлено, що 27.04.2016 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_4 Альбертом-Аліханом Валідовичем, ІНФОРМАЦІЯ_1, було укладено договір позики грошей, який посвідчено приватним нотаріусом Бродівського районного нотаріального округу Львівської області ОСОБА_6 та зареєстровано в реєстрі за № 316 (а.с.5).

П.1 даного Договору встановлено, що позичальник отримав від позикодавця, а позикодавець передав у позику позичальникові гроші в сумі 70000 грн. до 01.01.2017 року включно; п.2 встановлено, що вищезазначена сума повністю отримана позичальником ще до підписання договору.

Позивач не отримав від відповідача грошових коштів у розмірі 70000 грн. у встановлений договором строк, відповідач не виходить на звязок з позивачем вже протягом тривалого часу та, оскільки, кінцевою датою повернення суми позики є 01 січня 2017 року, то відповідач не виконав свого обов'язку, передбаченого ст. 1046, 1049 ЦК України, згідно яких позичальник зобовязується повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно з ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

П.6. Договору передбачена пеня в розмірі 1 (одного) відсотка за кожен день прострочення платежу.

Відповідач зобовязаний сплатити за прострочення виконання зобовязання протягом періоду з 02.01.2017 року по 16.02.2017 року, тобто за 45 днів прострочення зобовязання пеню в розмірі 86.30 грн., три відсотки річних в розмірі 259 грн. (а.с.6).

Відповідно до статті 12 Цивільного процесуального кодексу України, особа, яка бере участь у справі, має право на правову допомогу, яка надається адвокатами або іншими фахівцями у галузі права в порядку, встановленому законом. У Статті 79 ЦПК України, вказано, що до витрат, повязаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, витрати на правову допомогу. Відповідно до ст. 84 Цивільного процесуального кодексу України витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Позивач звернувся до адвоката ОСОБА_7, та уклав з ним договір про надання правової допомоги від 03.01.2017 р.(а.с.7) За даним договором позивачу було надано юридичну консультацію, послуги по аналізу законодавства та судової практики у даних правовідносинах та послуги по підготовці та складенню позовної заяви. Вартість наданих послуг склала 2000 грн. (а.с.8-10). Відповідно до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею документально підтверджені судові витрати.

Керуючись ст. 10, 11, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 549, 625, 1050, ЦК України, суд -

в и р і ш и в:

Позов задоволити.

Стягнути з ОСОБА_4 Альберта-Аліхана Валідовича, ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, що зареєстрований у ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1:

- неповернуту суму позики в розмірі 70000 грн.;

- пеню в розмірі 86,30 грн.;

- три відсотки річних в розмірі 259 грн.;

- витрати на правову допомогу в розмірі 2000 грн.;

- сплачений судовий збір в розмірі 703,45 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Львівської області через Бродівський районний суд Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня отримання його копії.

Суддя: ОСОБА_8