АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И [1]

26 січня 2017 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого - Немировської О.В.

суддів - Соколової В.В., Чобіток А.О.

при секретарі - Казанник М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Приват банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за апеляційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства «Приват банк» - Сокуренко Наталії Вікторівни на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 18 липня 2016 року,

встановила:

у жовтні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідачів солідарно заборгованість в розмірі 613 206 грн. 34 коп., посилаючись на те. що 18 жовтня 2007 року між ним та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого банком було надано позичальнику кредит в розмірі 10 109,78 дол. США строком до 17 жовтня 2012 року. В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір поруки. Позивач вказував. що умови договору належним чином не виконано, внаслідок чого утворилась заборгованість, яку він просить стягнути на його користь.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 18 липня 2016 року в задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким позов задовольнити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом позивач посилався на те. що 18 жовтня 2007 року між ПАТ «КБ «Приват Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір. відповідно до умов якого позичальнику було надано кредит в розмірі 10 109, 78 дол. США., а з ОСОБА_2 - договір поруки. Позивач зазначав, що умови кредитного договору не виконані відповідачами, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка складається з 6 610, 99 дол. США заборгованості за кредитом, 446, 94 дол. США заборгованості по процентам, 778, 2 дол. США заборгованості по комісії за користування кредитом, 18 735, 01 дол. США пені, а також 11, 38 дол. США та 1328, 56 дол. США штрафів.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 18 липня 2016 року в задоволенні позову було відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції посилався на те, що рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 18 квітня 2012 року вже було звернуто стягнення на заставне майно за спірним кредитним договором. Такий висновок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, відповідає встановленим у справі обставинам.

Суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального прав та послався на положення ст. 525, 553, 554, 610, 611, 629, 1054 ЦК України.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 18 жовтня 2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого позивальнику було надано кредит в розмірі 10 109, 78 дол. США для придбання автомобіля. В забезпечення виконання зобов'язань за договором з ОСОБА_2 було укладено договір поруки.

Заочним рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 квітня 2012 року було задоволено позо ПАТ КБ «Приват Банк» до ОСОБА_1 та в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 18 жовтня 2007 року, яка на момент звернення до суду у березні 2012 року становила 12 242,2 дол. США, звернуто стягнення на предмет застави - автомобіль ВАЗ 21112, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1.

При зверненні до суду з позовом представником позивача було надано розрахунок заборгованості відповідача за кредитним договором. Однак, матеріали справи не містять доказів на підтвердження виконання або невиконання вказаного рішення суду, а з наданого розрахунку неможливо встановити чи було позивачем враховано заборгованість, на погашення якої рішенням суду було звернуто стягнення на предмет застави.

В суді апеляційної інстанції представник позивача не зміг пояснити, яким чином відбулось виконання рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 квітня 2012 року та в якій частині було погашено наявну заборгованість. Оскільки без визначення суми погашеної заборгованості неможливо перевірити обґрунтованість нарахування процентів та пені за період після 14 березня 2012 року, підстав для задоволення вимог немає.

Доводи апеляційної скарги про те, що договором встановлено строк позовної давності п'ять років не спростовують висновків суду про відсутність підстав для задоволення позову.

Таким чином, судом першої інстанції було повно та всебічно встановлено обставини справи, перевірено їх доказами, правильно застосовано норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Приват банк» - Сокуренко Наталії Вікторівни відхилити, а рішення Деснянського районного суду м. Києва від 18 липня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді

№ справи: 754/14988/15-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/1268/2017

Головуючий у суді першої інстанції: Таран Н.Г.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.