Справа № 128/1186/17
РІШЕННЯ

Іменем України

24 травня 2017 року місто Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області

в складі:

головуючого судді: Ганкіної І.А.

при секретарі: Жигаровій Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Вінницького району Вінницької області про визнання права власності на спадкове майно,-

Встановив:

ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 сільської ради Вінницького району Вінницької області про визнання права власності на спадкове майно, посилаючись на те, що 23 березня 2000 року помер її чоловік ОСОБА_3, після якого залишилося спадкове майно до складу якого входить земельна частка (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Зоря» розміром 2,29 га. в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, яка розташована на території ОСОБА_2 сільської ради Вінницького району, Вінницької області. Позивачка є спадкоємицею першої черги після смерті ОСОБА_3. Інших спадкоємців після смерті ОСОБА_3 немає. 03 березня 2016 року ОСОБА_4 від імені позивачки звернувся до Вінницької районної державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Зоря» розміром 2,29 га. в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, яка розташована на території ОСОБА_2 сільської ради Вінницького району, Вінницької області, однак державним нотаріусом Вінницької районної державної нотаріальної контори ОСОБА_5 надано розяснення в якому зазначено, що не можливо видати зазначене свідоцтво так як відсутній оригінал правовстановлюючого документу та рекомендовано звернутися до суду. Той факт, що земельна ділянка належала спадкодавцю підтверджується довідкою управління Держгеокадастру у Вінницькій області та довідкою-випискою з членів КСП «Зоря».

З огляду на вищевикладене позивач звернулась з даним позовом до суду, яким просить визнати право власності на спадкове майно, що залишилося після смерті ОСОБА_3

В судове засідання сторони не зявились, надали суду заяви про розгляд справи без їх участі. Представник позивача - за довіреністю ОСОБА_4 позов свого довірителя підтримує в повному обсязі та просить його вимоги задовольнити. Змін та доповнень не має.

Представник відповідача ОСОБА_2 сільської ради Вінницького району Вінницької області в особі сільського голови - не заперечують проти задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд, дослідивши матеріали справи, врахувавши думку сторін, викладену у письмових заявах, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

23 березня 2000 року помер її чоловік ОСОБА_3 в с. Гавришівка Вінницького району Вінницької області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія І-АМ № 113129 від 20 жовтня 2000 року (а.с.5).

Після смерті ОСОБА_3 залишилося спадкове майно до складу якого входить земельна частка (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Зоря» розміром 2,29 га. в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, яка розташована на території ОСОБА_2 сільської ради Вінницького району, Вінницької області, що підтверджується відповідною довідкою-випискою з членів КСП «ЗОРЯ» № 538 від 13.07.2016 року (а.с.9- 8, 10-11).

Позивачка є спадкоємицею першої черги після смерті ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія І-АМ № 272905 від 27 квітня 1972 року (а.с.6).

Відповідно до довідки ОСОБА_2 сільської ради №561 від 21 жовтня 2013 року ОСОБА_1 станом на день смерті чоловіка ОСОБА_3 дійсно проживала разом з ним, вела спільне господарство та доглядала його, тому вважається такою, що прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3 (а.с.7).

Сертифікат на право на земельну частку (пай) Серія ВН №0075576, який свідчить про право власності спадкодавця ОСОБА_3 на відповідну земельну ділянку втрачено, про що подане відповідне оголошення до газети «Вінниччина» (а.с.12).

03 березня 2016 року ОСОБА_4 від імені ОСОБА_1 звернувся до Вінницької районної державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Зоря» розміром 2,29 га. в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, яка розташована на території ОСОБА_2 сільської ради Вінницького району, Вінницької області, однак державним нотаріусом Вінницької районної державної нотаріальної контори ОСОБА_5 надано розяснення в якому зазначено, що не можливо видати зазначене свідоцтво так як відсутній оригінал правовстановлюючого документу та рекомендовано звернутися до суду, лист № 499/02-17 від 03.03.2016 року (а.с.13).

Відповідно до листа Вінницької районної державної нотаріальної контори від 24.05.2017 року за вих. № 964/01-16, спадкова справа після смерті ОСОБА_3 не заводилася, до нотаріальних контор та приватних нотаріусів по питанню відкриття спадщини звернень не було.

Інших спадкоємців немає. Заповіт не вчинявся.

Відповідно до ст. 548 Цивільного кодексу України (в редакції 1963 року) для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Згідно ст. 549 Цивільного кодексу України (в редакції 1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Пунктом 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України визначено, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним.

Відповідно до розяснень, викладених у пункті 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 р. № 7 (Із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року № 2) «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», вбачається , що сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акту про право власності на землю (пункт 17 розділу Х Перехідні положення ЗК).

Відповідно до розяснень, викладених у п. 11 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року, вбачається, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акту про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року (561-12), Указу Президента України від 8 серпня 1995 року N720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" та відповідні норми ЦК УРСР. У цьому разі слід ураховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Із вищезазначеного випливає, що на момент смерті ОСОБА_3 йому належала земельна частка (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Зоря» розміром 2,29 га. в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, яка розташована на території ОСОБА_2 сільської ради Вінницького району, Вінницької області.

Відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

За ст. 328 ЦК України, відповідно до якої право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Статтею 16 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі ст.1217 ЦК України спадкування майна померлого громадянина може здійснюватися за законом чи за заповітом.

Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від спадкодавця до спадкоємців, до складу спадщини входять всі права та обовязки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися в наслідок його смерті.

Згідно ст.1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

За 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку , встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Розглядаючи дану цивільну справу, визначаючись щодо заявлених вимог, суд виходив з того, що відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За даних обставин суд приходить до висновку, що права позивачів на спадщину є доведеним, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення та визнання за позивачем право власності, в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3

Вищевикладене дає суду законні підстави для задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 15, 16, 1216, 1217, 1218, 1222, 1225, 1261, 1267, 1268 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 15, 60, 158, 174, 197, 212 215 ЦПК України, суддя,-

Вирішив:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, 04.01.1955 р.н, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, право власності в порядку спадкування за законом на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Зоря» розміром 2,29 га. в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, яка розташована на території ОСОБА_2 сільської ради Вінницького району, Вінницької області, що раніше належав на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серія ВН № 0075576, зареєстрований в книзі реєстрації сертифікатів за № 574 від 24.02.1997 р. на ОСОБА_3, який помер 23 березня 2000 року.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Вінницької області через суд першої інстанції. Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І.А. Ганкіна