АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 березня 2017 року Апеляційний суд м. Києва

у складі:

головуючого Вербової І.М.

суддів Поливач Л.Д.,

ГоловачоваЯ.В.,

при секретарі Гоін В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2, в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українсько-швейцарська стоматологічна клініка» про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою ОСОБА_2, в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_3 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 19 січня 2017 року,

у с т а н о в и л а:

У грудні 2016 року ОСОБА_2, в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_3, звернувся до Печерського районного суду міста Києва з позовом до ТОВ «Українсько-швейцарська стоматологічна клініка» про стягнення заборгованості в сумі 8 820 грн. 67 коп., з урахуванням процентів на момент винесення рішення та моральної шкоди в розмірі 30 000 грн. Судові витрати стягнути з відповідача.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 19 січня 2017 року, ОСОБА_2 відмовлено в задоволенні позовних вимог (а.с.40).

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_2, в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Печерського районного суду міста Києва від 19 січня 2017 року і вирішити питання по суті. Судовий збір за подання апеляційної скарги просить стягнути з відповідача до державного бюджету.

Апеляційну скаргу мотивував, зокрема, тим, що суд не дотримався встановленого порядку дослідження обставин справи і доказів та вийшов за межі предмету позову, позовних вимог та досліджував інші правовідносини між відповідачем та попереднім кредитором, у зв'язку з чим виніс неправосудне рішення.

Відповідач визнав ненадання кваліфікованих медичних послуг і свій борг перед позивачем у гарантійному листі щодо сплати ним 50% ортодонтичного лікування попереднього кредитора.

Суд порушив матеріальне право позивача, звільнивши відповідача від обов'язку повернення залишку боргу та вартості діагностичних моделей, у зв'язку з їх втратою, чим залишив власність позивача у незаконному володінні відповідача, хоча відповідач зобов'язувався їх повернути. Помилково перераховані кошти попередньому кредитору не є підставою вважати виконання відповідачем свого обов'язку перед позивачем.

_______________________________________________

Справа № 757/61657/16-ц

№ апеляційного провадження 22-ц/796/3972/2017

Головуючий у суді першої інстанції: Бортницька В.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Вербова І.М.

В суді апеляційної інстанції, адвокат ТОВ «Українсько-швейцарська стоматологічна клініка» - Карпенко В.К., заперечував проти апеляційної скарги та просив її відхилити.

ОСОБА_3, який представляє інтереси ОСОБА_2, в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в своїй апеляційній скарзі просив, зокрема, розглядати справу у його відсутності, а тому у відповідності до ч.2 ст.305 ЦПК України колегія суддів вважала за можливе розглядати справу у його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення адвоката, який захищає інтереси ТОВ «Українсько-швейцарська стоматологічна клініка» - Карпенка В.К., з'ясувавши фактичні обставини справи та дослідивши матеріали справи і письмові докази у їх сукупності, колегія суддів дійшла до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог апеляційної скарги, виходячи з наступного.

В ході розгляду справи встановлено, що ОСОБА_3 звернувся до ТОВ «Українсько-швейцарська стоматологічна клініка» щодо надання стоматологічних послуг ОСОБА_7. Після проведеної консультації було визначено вартість лікування та було здійснено попередню оплату у розмірі 16 910грн. 00 коп.

В подальшому, ОСОБА_8 від зазначених послуг відмовилась. Суму коштів, які були сплачені ОСОБА_8 з метою отримання ортодонтичного лікування відповідачем в повному обсязі не були повернуті.

09 листопада 2016 року між між ОСОБА_8 та ОСОБА_2 було укладено договір про відступлення прав вимоги, згідно якого ОСОБА_8 поступилась вимогою щодо витребування залишку грошових коштів в сумі 600 грн. 00 коп., внаслідок відмови відповідача щодо надання послуг з комплексного ортодонтичного лікування.

Як встановлено в ході розгляду справи, платіжними дорученнями від 28.09.2016 року № 287, від 24.10.2016 року № 325, від 08.11.2016 року № 350, від 12.12.2016 року № 408, від 28.12.2016 року № 422 відповідач повернув ОСОБА_8 оплату за стоматологічні послуги в загальній сумі 16 910 грн. 00 коп.

Ухвалюючи рішення про відмову ОСОБА_2 в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов до висновку, що зважаючи на природу правовідносин, що склалися між сторонами, встановлених в суді обставин, наданих доказів на підтвердження позовних вимог, не встановлено порушень прав позивача, які б свідчили про достатність та доведеність позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК України установив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом.

До прав, які підлягають цивільно-правовому захисту, відносяться всі майнові й особисті немайнові права, які належать суб'єктам цивільного права.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб'єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачений нормою матеріального права або може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту, якщо це не заборонено законом. Якщо ж спеціальні норми не встановлюють конкретних заходів, то особа має право обрати спосіб із числа передбачених ст. 16 ЦК України з урахуванням специфіки порушеного права й характеру правопорушення.

До інших способів судового захисту цивільних прав чи інтересів можна віднести способи, які не охоплюються переліком їх у ст. 16 ЦК України, що визначені окремими законами та договорами або застосування яких випливає із загальних положень про судовий захист.

Вимоги ст. 4 ЦПК України стосовно того, що зазначені права та інтереси можуть захищатися лише способами, передбаченими законом або договором, призводять до відмови в захисті цих прав та інтересів у правовідносинах, для яких законом або договором не встановлено спосіб їх захисту.

Положення цих статей не узгоджуються зі ст.ст. 55, 124 Конституції України, норми яких поширюються на всі без винятку правовідносини, що виникають у державі, загальними принципами ст. 3 ЦК України про право звернення до суду за захистом і не відповідає Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, виконання вимог якої є обов'язковим для України. За ст. 6 Конвенції визнається право людини на доступ до правосуддя, а за її ст. 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред'явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу

Таким чином, враховуючи природу правовідносин, що склалися між сторонами, встановлених судом обставин, доказів наданих на підтвердження позовних вимог, в ході розгляду справи не встановлено порушень прав позивача - ОСОБА_2, які б підлягали захисту, що свідчить про необгрунтованість та доведеність позовних вимог, а тому суд першої інстанції дійшов до правильних висновків та законно відмовив позивачу в задоволенні його позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги, на які посилається апелянт, є необґрунтованими та такими, що не впливають на законність висновків суду першої інстанції, а тому вони відхиляються колегією суддів.

Враховуючи вищенаведене, апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення Печерського районного суду міста Києва від 19 січня 2017 року - залишити без змін.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 19 січня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: І.М. Вербова

Судді: Л.Д. Поливач

Я.В.Головачов