Справа № 502/2521/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2017 року м. Кілія

Кілійський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Балана М.В.,

при секретарі Урсул Г.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Кілія справу за позовом

ОСОБА_1

до

Кілійської міської ради Кілійського району Одеської області

про

встановлення факту належності та визнання права власності на нерухоме майно, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 16.11.2016 року звернулась до Кілійського районного суду Одеської області з позовною заявою до Кілійської міської ради про встановлення факту належності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, та про визнання за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, права власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1, який складається з літ. А - житловий будинок, загальною площею 80,3 кв.м., в тому числі житлової 46,6 кв.м., літ. Б - кухня, літ. В - баня, літ. Г - комора, літ. Д - сарай, літ. Е - убиральня, 1-2, І - надвірні споруди.

З позовної заяви вбачається, що як зазначено в свідоцтві про право особистої власності на будівлю від 22.05.1986 року весь житловий будинок, розташований в АДРЕСА_1 належить колгоспному двору, головою якого є ОСОБА_1. Згідно листа КП «Кілійське РБТІ та РОН» від 04.10.2016 станом на 31.12.2012 року право власності на житловий будинок розташований в АДРЕСА_1 зареєстровано за колгоспним двором, головою якого є ОСОБА_1. На підставі рішення виконавчого комітету Кілійської міської ради № 65 від 20.09.1994 року ОСОБА_1 передана земельна ділянка загальною площею 1418 кв.м. по АДРЕСА_1. На теперішній час позивач не може оформити право власності на належний їй житловий будинок та земельну ділянку, що розташовані за адресою АДРЕСА_1, у зв'язку з тим, що зазначений будинок відноситься до категорії «колгоспний двір», що унеможливлює його реєстрацію у встановленому порядку та подальше відчуження.

Позивач в судове засідання не з`явилась, однак від неї на адресу суду надійшла заява про те, що вона позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить справу розглядати за її відсутності.

Представник відповідача, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справ, в судове засідання не з`явився, однак направив заяву, відповідно до якої позов визнає в повному обсязі та водночас просить провести засідання без його участі.

На підставі письмових заяв позивача та відповідача суд ухвалює рішення за відсутності сторін, на підставі наявних у справі письмових доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою, в порядку передбаченому ст.ст. 169,197 ЦПК України.

У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання.

Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Як зазначено у ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Як зазначено у ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Відповідно до свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок № 46, виданого 22.05.1986 року виконавчим комітетом Кілійської міської ради, жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1, належить колгоспному двору, головою якого є ОСОБА_1.

Згідно технічного паспорту на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1, складеного станом на 04.04.2016 рік, зазначений житловий будинок складається з: літ. А - житловий будинок, загальною площею - 80.3 кв.м., в тому числі житлової - 46,6 кв.м., літ. Б - кухня, літ. В - баня, літ. Г - комора, літ. Д - сарай, літ. Е - убиральня, 1-2, І - надвірні споруди.

Відповідно до виписки з рішення виконавчого комітету Кілійської міської ради народних депутатів № 20 від 31.01.1981 року, ОСОБА_1 дозволено провести капітальний ремонт житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, провести добудову гаража, літньої кухні, кладової, майстерні.

На підставі рішення виконавчого комітету Кілійської міської ради № 65 від 20.09.1994 року ОСОБА_1 передана земельна ділянка загальною площею 1418 кв.м. по АДРЕСА_1.

До правовідносин, що виникли до прийняття 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність» застосовується чинне на той час законодавство, зокрема: спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулюють власність цього двору.

Згідно з ст.120 Цивільного Кодексу УРСР 1963 року, який діяв до 16.12.1993 року, колгоспний двір це сімейно-трудове об'єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і для сімейних потреб.

Колгоспний двір був припинений 15 квітня 1991 року, коли відповідно до Постанови Верховної Ради Української РСР № 885-ХІІ був введений в дію Закон України «Про власність».

З роз'яснень, викладених у п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 р. № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», право власності на майно, яке належало колгоспному двору і зберіглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.

Відповідно до п. 2 Постанови Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» земельні ділянки для будівництва індивідуальних житлових будинків надаються з земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду в безстрокове користування, а побудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовників.

З п.3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства будівництва від 24.05.2001 р. №127, вбачається, що для садибних, дачних та садових будинків не вважається самочинним будівництвом індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, побудовані до 5 серпня 1992 р.

Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст. 331 ЦК України, право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації і виникає з моменту такої.

Дослідивши письмові докази, а також враховуючи наведені норми законодавства, суд вважає за можливе встановити факт належності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, який складається з: літ. А - житловий будинок, загальною площею 80,3 кв.м., в тому числі житлової 46,6 кв.м., літ. Б - кухня, літ. В - баня, літ. Г - комора, літ. Д - сарай, літ. Е - убиральня, 1-2, І - надвірні споруди, а також визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1, який складається з: літ. А - житловий будинок, загальною площею 80,3 кв.м., в тому числі житлової 46,6 кв.м., літ. Б - кухня, літ. В - баня, літ. Г - комора, літ. Д - сарай, літ. Е - убиральня, 1-2, І - надвірні споруди.

Керуючись ст.ст.16, 182, 256, 316, 328, 392,1216, 1222, 1233, 1235, 1268, 1270 ЦК України, ст.ст. 10,11, 60, 213, 214, 215 ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовільнити в повному обсязі.

Встановити факт належності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1, який складається з: літ. А - житловий будинок, загальною площею 80,3 кв.м., в тому числі житлової 46,6 кв.м., літ. Б - кухня, літ. В - баня, літ. Г - комора, літ. Д - сарай, літ. Е - убиральня, 1-2, І - надвірні споруди.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Кілійський районний суд Одеської області шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Кілійського районного суду М. В. Балан