Провадження № 2/359/143/2017
Справа № 359/3871/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

" 30" січня 2017 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Муранової-Лесів І.В.,

при секретарі - Шляхетко Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Борисполі Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільно нажитого майна при розірванні шлюбу та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті особи, які не заявляють самостійних позовних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3, Гаражно-будівельний кооператив «Стріла», про поділ спільного майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В :

05.05.2016 ОСОБА_1 звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою, в якій просить суд визнати за ним в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на ? частку квартири АДРЕСА_1 (а.с.2-4).

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 06.09.2009 року перебував з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, в якому народився син ОСОБА_4, який мешкає з ним у кімнаті в гуртожитку. 05.05.2011 року відповідач за його згодою придбала спірну квартиру. В лютому 2016 року відповідач змінила замки в дверях квартири, відтоді він не має можливості потрапити до квартири, яка відповідно до ст.60 Сімейного кодексу України є спільною сумісною власність подружжя.

В судовому засіданні представником відповідача ОСОБА_2 в імені та в інтересах відповідача подано зустрічну позовну заяву про поділ майна подружжя, відповідно до якої відповідач просить поділити спільне майно подружжя наступним чином:

- залишити у власності позивача гараж НОМЕР_3 в гаражно-будівельному кооперативі «Стріла», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 - 6000 доларів США, стягнувши з ОСОБА_1 на її користі половину вартості даного майна, а саме: 3000 доларів США за курсом НБУ на день винесення рішення;

- збільшити частку позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 в спільному майні подружжя до 2/3 частин, в зв'язку з тим, що в даній квартирі разом з нею проживає малолітній ОСОБА_4;

- покласти на позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 компенсацію ОСОБА_1 замість його 1/3 частини квартири, виходячи з ринкової вартості об'єкта оцінки 845769,92 грн., що визначений в звіті про незалежну експертну оцінку квартири АДРЕСА_1, зроблений оцінювачем ОСОБА_5 станом на 22 червня 2016 року;

- стягнути з відповідача за зустрічним позовом витрати по сплаті судового збору.

Свої зустрічні позовні вимоги відповідач ОСОБА_2 обґрунтовує тим, що позивачем зазначено не вичерпний перелік майна, що було набуте під час шлюбу, а саме, що в 2014 році за спільні грошові внески було набуто у власність гараж НОМЕР_3 в гаражно-будівельному кооперативі «Стріла» в АДРЕСА_4. Відповідач стверджує, що середня ринкова вартість гаража становить 6000 доларів США, що еквівалентно 148860 грн.. Відповідач стверджує, що після розірвання шлюбу малолітній син сторін проживає із відповідачем та знаходиться на її утриманні. Вона вважає, що відповідно до вимог ч.3 ст.70 Сімейного кодексу України, оскільки позивач самоусунувся від виховання сина та сплати аліментів, вона разом із сином мають право на 2/3 частини спірної квартири. Оскільки позивач після розірвання шлюбу постійно застосовує до неї фізичне та психічне насильство, внаслідок чого вона неодноразово зверталась до правоохоронних органів, відповідач вважає, що спільне володіння та користування майном з позивачем ОСОБА_1 є неможливим та є підстави для виплати позивачу грошової компенсації. Вона також зазначає, що при придбанні квартири було внесено її особисті грошові кошти в розмірі 172250 гривень, що підтверджується договором купівлі-продажу земельної ділянки на суму 52250,00грн. та квартири рідної бабусі ОСОБА_6 в м.Кривий Ріг на суму 120000,00грн.

Представник позивача в судовому засіданні позов ОСОБА_1 повністю підтримав, зустрічний позов не визнає, посилаючись на те, що спірна квартира була придбана за спільні кошти подружжя та звертає увагу, що зазначені відповідачем кошти, від продажу земельної ділянки були отримані після укладення договору купівлі-продажу квартири, так само відповідачем не доведено факт отримання коштів від продажу квартири бабусі відповідача в сумі 120000грн.. Він зазначає, що позивач сплачував кошти на утримання сина в добровільному порядку, він свого обов'язку по утриманню сина не ухиляється, про що свідчить рішення суду про стягнення аліментів. Він також зазначає, що гараж в гаражно-будівельному кооперативі не був та не є власністю позивача, Він вийшов з членів кооперативу, та що на даний час гараж знаходиться в користуванні батька позивача. Представник позивача вважає, що в даному випадку предметом поділу могли бути сплачені подружжям пайові та цільові внески, ? частки яких становить 9142,50грн., але щодо їх отримання позивач до гаражно-будівельного кооперативну не звертався.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник в судовому засіданні первісний позов не визнали, зустрічний позов підтримала, а також підтвердили викладені в зустрічній позовній заяві обставини. Відповідач наполягає на тому, що спільне користування квартирою є неможливим.

Представник залученої до участі у справі третьої особи ГБК «Стріла» в судове засіданні не з'явився, заперечень по суті позову не подав.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримав зустрічний позов його дочки ОСОБА_2, підтвердив, що на її прохання сплатив кошти на депозитний рахунок суду, частина яких належить йому, але він не заперечує, щоб за рахунок цих коштів було компенсовано частку позивача у квартирі. Він також підтверджує, що спірна квартира була придбана не за кошти подружжя, які власних збережень не мали, а за рахунок коштів, які надав він та бабуся відповідача.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали цивільної справи та надані сторонами документи, суд прийшов до переконання, що позов ОСОБА_1 є обґрунтованим та підлягає задоволенню, в задоволенні зустрічного позову слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Сторонам та їх представникам судом було роз'яснено, що відповідно до вимог ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до вимог ст.10 ЦПК України судом було роз'яснено особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, та попереджено про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій.

В тому числі роз'яснено, що відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

Так, відповідно до вимог ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Відповідно до ч.4 ст.60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У судовому засідання встановлено, що сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 06.05.2009 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано згідно з рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30 вересня 2015 року, яке набрало законної сили 12.10.2015(а.с. 11-12).

За змістом вказаного рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30.09.2015 року (а.с.11) від шлюбу сторони мають малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який згідно з довідкою, виданою Службою у справах дітей та сім'ї від 18.07.2016 №01-14-230 (а.с.146), а також, як встановлено рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 04.11.2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини, стягнення аліментів за минулий час, стягнення додаткових витрат (а.с.190-191), знаходиться на утриманні ОСОБА_2.

За змістом долученого до матеріалів справи Договору купівлі-продажу квартири від 05 травня 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Бориспільського міського нотаріального округу Віценко В.О. за реєстровим №480, відповідач ОСОБА_2 купила квартиру АДРЕСА_1 (а.с.7-8).

За змістом вказаного договору продаж квартири вчинено за 398390 гривень, що є еквівалентом 50000,00доларів США, які повністю сплачені продавцю до підписання цього договору (п.3 Договору).

Договір посвідчено за письмовою заявою - згодою чоловіка продавця та чоловіка покупця, викладеній на нотаріальному бланку та посвідченій Віценко В.О., приватним нотаріусом Бориспільського міського нотаріального округу Київської області від 05 травня 2011 року за реєстровим №479 (п.19 Договору).

Так, за змістом вищезазначеної заяви позивача ОСОБА_1, посвідченої Віценко В.О., приватним нотаріусом Бориспільського міського нотаріального округу Київської області від 05 травня 2011 року за реєстровим №479, позивач цією заявою дав згоду своїй дружині ОСОБА_2 на підписання договору купівлі-продажу та купівлю квартири АДРЕСА_1, за ціну та на умовах на свій розсуд, в період перебування ними у зареєстрованому шлюбі (а.с.6).

Договір зареєстрований в КП «Бориспільське бюро технічної інвентаризації» 06.05.2011 року, що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав НОМЕР_4 від 06.05.2011 року (а.с.9).

Згідно з вимогами частин 1, 2 статті 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до змісту частин 1, 2, 3 статті 61 Сімейного кодексу України об'єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту, а також заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя і внесені до сімейного бюджету або внесені на його особистий рахунок у банківську (кредитну) установу. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з частиною 1 статті 69, частиною 1 статті 70 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до вимог частин 1, 2 статті 370 Цивільного кодексу України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

За змістом ч.3 цієї статті за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Суд також враховує, що відповідно до вимог п.п.1,3 ч.1 ст.57 Сімейного кодексу України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема, майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Так, зі змісту наданого відповідачем договору купівлі-продажу земельної ділянки від 06 вересня 2011 року, посвідченого приватний нотаріусом Бориспільського міського нотаріального округу Віценко В.О. за реєстровим №990 (а.с.154-155), відповідач ОСОБА_2 продала належну їй на праві власності земельну ділянку площею 0,1000га, що розташована в АДРЕСА_2, яка належала відповідачу на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_5, виданого Бориспільською міською радою 07 липня 2010 року. Продаж земельної ділянки здійснений за 52250 гривень, які продавець одержав повністю від покупця до підписання цього договору.

Згідно з наданою відповідачем копією договору купівлі-продажу квартири від 30 травня 2011 року, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_8, посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_9, за реєстровим №898 (а.с.158-160) продавець в особі представника ОСОБА_10 зобов'язалась передати у власність покупцю належну їй квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3.

За змістом п.2.2 Договору за погодженням сторін договору продаж нерухомості вчиняється за 49874,00грн., які покупець сплатила представнику продавця ОСОБА_10 в момент підписання договору в повному обсязі.

Зі змісту попереднього договору від 19 січня 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_9, за реєстровим №174, він був укладений між ОСОБА_6, від імені якої на підставі довіреності, посвідченої 18.01.2011 року приватним нотаріусом Бориспільського міського нотаріального округу Київської області Віценко В.О. за реєстровим №21, діє ОСОБА_1 (а.с.156-157).

За змістом п.1 Попереднього договору відчужував, ОСОБА_6, зобов'язалась у майбутньому, в трок не пізніше 31 травня 2011 року укласти договір купівлі-продажу трикімнатної квартири.

Відповідно до п.3 Попереднього договору представник продавця ОСОБА_1 приймає в якості авансу суму 40000,00грн..

Будь-яких належних і допустимих доказів того, що продаж вищевказаної квартири, що належала ОСОБА_6, здійснено за вказану відповідачем суму 120000,00грн., тобто за ціною основного договору, зазначеною в п.2.5 Попереднього договору, суду надано не було.

Також відповідачем не надано доказів того, що відповідач отримала в дар від ОСОБА_11 кошти, що були сплачені останній за рахунок продажу належного їй нерухомого майна. Відсутні докази, що отримані позивачем в якості представника ОСОБА_6 кошти, були витрачені на придбання спірної квартири.

З урахуванням викладеного, суд прийшов до висновку, що надані відповідачем докази не доводять того факту, що на придбання спірної квартири відповідачем було витрачено особисті кошти на вказану відповідачем суму 172250 грн.

Крім того встановлено, що згідно з довідкою, виданою головою правління ГБК «Стріла» №44-ГБК від 11 жовтня 2016 року (а.с.170) в ГБК «Стріла» за ОСОБА_1 гараж не рахується та він не є членом кооперативу.

За змістом наданої позивачем копії членської книжки ГБК «Стріла» на ім'я позивача 27.07.2011 року вона містить відомості про сплату ним членських внесків в період з ХІ-2011 ХІІ-2016 року, в тому числі останні внески сплачені ним у вересні 2016 року. А також містить відомості про сплату вступних внесків -3000,00грн., цільові - 2000грн., дороги -250,00грн., гараж - 4750,00грн, 8000,00грн. та 2250грн., пандус - 1000,00грн та камера -35 грн.

Проте вимоги, що стягнення вищевказаних пайових та цільових внесків сторонами не заявлялось, доказів того, що сторони в період шлюбу набули права власності на гараж в ГБК «Стріла» суду надано не було.

В зв'язку з цим зустрічні позовні вимоги відповідача щодо поділу гаражу НОМЕР_3 в ГБК «Стріла» не можуть бути задоволені.

Щодо вимоги відповідача за зустрічним позовом про збільшення її частки у спільному майні подружжя до 2/3 частини спірної квартири, а також припинення права позивача у спільному майні подружжя, то в цій частині вимоги також є недоведеними та не ґрунтуються на вимогах ст.70 Сімейного кодексу України ст.365 Цивільного кодексу України.

Так, з наданих суду виписок з карткового рахунку, відкритого позивачем в ПАТ КБ «Приватбанк» вбачається, що він перераховує відповідачу кошти, а також здійснює платежі в рахунок оплати витрат на дитячий садочок (а.с.49,106-113).

Наведене також підтверджується рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 04 листопада 2016 року (а.с.190-191) за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини, стягнення аліментів за минулий час, стягнення додаткових витрат, яким позовні вимоги щодо стягнення аліментів задоволено частково, стягнуто з позивача у даній справі ОСОБА_1 аліменти на утримання їх з відповідачем у даній справі ОСОБА_2 сина ОСОБА_12 в розмірі ? частини всіх видів його заробітку. В частині позовних вимог про стягнення аліментів в твердій сумі 5000 гривень, аліментів за минулий час та додаткових витрат 3000 гривень один на рік, відмовлено. Рішення суду сторонами не оскаржувалось та набрало законної сили 15.11.2016.

Таким чином, відповідачем не надано доказів та не доведено, що аліменти, які вона одержує, недостатньо для забезпечення фізичного, духовного розвитку та лікування їх з позивачем сина, що перебуває на її утриманні, а отже не доведено наявність підстав для збільшення частки відповідача у спільному сумісному майні подружжя.

Відповідно до вимог ч.1, 2 ст.370 Цивільного кодексу України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом.

У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

За змістом ч.3 цієї статті виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.

Суд також звертає увагу, що відповідно до вимог ч.2 ст.364 Цивільного кодексу України якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

За змістом ч.1 та 2 ст.365 Цивільного кодексу України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Проте, у даному випадку підстави для припинення права позивача на частку у спільному майні подружжя відсутні, оскільки в судовому засіданні встановлено, що частки сторін у праві на спірну квартиру є рівними, позивач проти поділу квартири та виплату йому грошової компенсації за належну йому частку квартири заперечує.

В зв'язку з цим зустрічні позивні вимоги в цій частині також не підлягають задоволенню, в той час як вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню, враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини та визначені судом правовідносини, що виникли між сторонами.

Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в сумі 4350 гривень (а.с.1) підлягають стягненню з відповідача на його користь, понесені відповідачем судові витрати відшкодуванню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 88, 209, 212, 214, 215 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільно нажитого майна при розірванні шлюбу задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на ? частку квартири АДРЕСА_1, що у м.Бориспіль.

Стягнути з ОСОБА_2, РНОКПП - НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, РНОКПП -НОМЕР_2, судові витрати по сплаті судового збору в сумі 4350 гривень (чотири тисячі триста п'ятдесят гривень).

В задоволенні іншої частини позовних вимог позивача ОСОБА_1 відмовити.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті особи, які не заявляють самостійних позовних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3, Гаражно-будівельний кооператив «Стріла», про поділ спільного майна подружжя - відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга Апеляційному суду Київської області через Бориспільський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які не були присутні у судовому засіданні під час оголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І.В.Муранова-Лесів