АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/628/17 Справа № 207/906/16 Головуючий у 1 й інстанції - Ярема А.Г. Доповідач - Городнича В.С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.

при секретарі - Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНТЕРСПЛАВ» на рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26 вересня 2016 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНТЕРСПЛАВ» до ОСОБА_2, третя особа - Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області про стягнення вартості втраченого майна, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2016 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 19 жовтня 2015 року невідомими особами було вчинено розкрадання майна ТОВ «ІНТЕРСПЛАВ», шляхом злиття з ємностей автомобіля розчинника складного органічного у кількості 38640 літрів на загальну суму 446292,00 грн., за фактом чого було відкрито кримінальне провадження. Під час огляду місця події, працівниками міліції здійснено опечатування ємностей з розчинником та передано вказану органічну речовину на зберігання ОСОБА_2, який є засновником підприємств, зареєстрований як фізична особа-підприємець та який зобов'язався здійснювати зберігання розчинника органічного складного на засадах підприємницької діяльності. 30 жовтня 2015 року ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області вилучене майно було тимчасово повернуто позивачеві, як власнику, однак отримати вказане майно позивачу не вдалося, оскільки ОСОБА_2 було втрачено розчинник та подано відповідно заяву про викрадення майна, за фактом чого порушено кримінальне провадження.

Враховуючи вищевикладене та вважаючи, що відповідач не забезпечив належне зберігання розчинника складного органічного, ТОВ «ІНТЕРСПЛАВ» просило суд задовольнити позовні вимоги та стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача відшкодування вартості втраченого майна у розмірі 446292,00 грн.

Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26 вересня 2016 року у задоволенні позовних вимог ТОВ «ІНТЕРСПЛАВ» було відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням, позивач звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та увалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін з таких підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що 19 жовтня 2015 року невідомими особами було вчинено розкрадання майна ТОВ «ІНТЕРСПЛАВ», шляхом злиття з ємностей автомобіля розчинника:

- розчинник складний органічний «SOLVENT SPECIAL» в кількості 22,22 т на суму 303572,50 грн. без ПДВ;

- розчинник складний органічний «SOLVENT INDUSTRIAL» в кількості 5,62 т на суму 68337,50 грн. без ПДВ.

Сумарно вказане майно становить 38640 літрів на загальну суму 446292,00 грн.

На підставі положень ст. 356 КК України, за фактом розкрадання майна позивача слідчим СВ Дніпровського РВ Дніпродзержинського МУ ГУМВС України в Дніпропетровській області було відкрито кримінальне провадження №0001974 від 19 жовтня 2015 року та встановлено, що автомобіль був розвантажений у ємності по АДРЕСА_1.

Під час огляду місця події, працівниками міліції в межах кримінального провадження майно ТОВ «ІНТЕРСПЛАВ» було опечатано та вилучено розчинник з подальшим переденням на зберігання відповідачу ОСОБА_2 на засадах підприємницької діяльності.

Факт передачі та прийняття відповідачем на зберігання розчинника підтверджується розпискою від 19 жовтня 2015 року, складеною ОСОБА_2 власноруч.

Положеннями ст. ст. 626, 936 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За договором зберігання одна сторона зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

30 жовтня 2015 року Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області прийнято рішення про повернення розчинника ТОВ «ІНТЕРСПЛАВ», як власнику, проте вказане майно було викрадено, про що ОСОБА_2 подав заяву до органів міліції.

Згідно ст. ст. 942, 950, 951 ЦК України, зберігач зобов'язаний вживати усіх заходів, встановлених договором, законом, іншими актами цивільного законодавства, для забезпечення схоронності речі.

За втрату (нестачу) або пошкодження речі, прийнятої на зберігання, зберігач відповідає на загальних підставах.

Збитки, завдані поклажодавцеві втратою (нестачею) або пошкодженням речі, відшкодовуються зберігачем у разі втрати (нестачі) речі - у розмірі її вартості.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції керувався положеннями Цивільного кодексу України та виходив із того, що в позивача відсутнє право вимоги повернення речі або відшкодування вартості втрати такої речі, оскільки договір зберігання між ОСОБА_2 та ТОВ «ІНТЕРСПЛАВ» не укладався, а втрачене майно було передано відповідачу, як фізичній особі, на зберігання в межах кримінального провадження.

В своїй апеляційній скарзі позивач зазначає про порушення судом першої інстанції норм матеріального права.

Зокрема, ТОВ «ІНТЕРСПЛАВ» в обґрунтування апеляційної скарги та задоволення позовних вимог посилається на наявність розписки від 19 жовтня 2015 року, складеної власноруч ОСОБА_2, згідно якої розчинник на загальну суму 446292,00 грн. було передано на зберігання відповідачу та яка, на думку апелянта, є доказом виникнення правовідносин між сторонами щодо зберігання майна.

Однак, колегія суддів не погоджується з такою позицією позивача, виходячи зі змісту самої розписки, за якою вбачається, що ОСОБА_2, в межах кримінального провадження, зобов'язався саме перед органами міліції зберігати на складі розчинник у кількості 38640 літрів до закінчення розгляду справи.

Положеннями ст. ст. 936, 937 ЦК України встановлено, що за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Договір зберігання, за яким зберігач зобов'язується прийняти річ на зберігання в майбутньому, має бути укладений у письмовій формі, незалежно від вартості речі, яка буде передана на зберігання.

Письмова форма договору вважається дотриманою, якщо прийняття речі на зберігання посвідчене розпискою, квитанцією або іншим документом, підписаним зберігачем.

Жодних договорів в порядку ЦК України, за якими відповідач міг виступати як зберігач з відповідними зобов'язаннями, а позивач - як поклажодавець з відповідними правами вимоги щодо зберігання або відшкодування втраченого майна, між сторонами не укладалось та будь-яких інших розписок ОСОБА_2 перед ТОВ «ІНТЕРСПЛАВ» не надавалось.

А тому, виходячи із вищевикладеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянта не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Відповідно ж до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтовані, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНТЕРСПЛАВ» - відхилити.

Рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26 вересня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.П. Варенко

О.В. Лаченкова