Провадження № 2/161/234/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2017 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого-судді Гриня О.М.,

при секретарі Муригіній А.І.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до відповідача про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Свій позов мотивує тим, що згідно виконавчого листа, виданого Луцьким міськрайонним судом 29 березня 2004 року, з ОСОБА_3 в її користь має проводитися стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але менше неоподаткованого мінімуму доходів громадян на кожну дитину, починаючи з 16 січня 2004 року і до досягнення дітьми повноліття.

Зазначає, що у відповідача виникла заборгованість по сплаті аліментів, адже він не виконує зобовязання по матеріальному утриманню свого сина ОСОБА_5, відповідно до рішення суду. Станом на 01 червня 2016 року згідно довідки-рахунку, виданої Першим ВДВС міста Луцька, сума заборгованості по аліментах ОСОБА_3 в її користь на утримання неповнолітнього сина становить 10676,00 грн.

На підставі викладеного, відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України, просить стягнути з відповідача в її користь 6796,20 грн. неустойки (пені) за прострочення по сплаті аліментів за період з 01 січня 2014 року по 31 травня 2016 року.

Позивач та її представник в судовому засіданні вимоги підтримали в повній мірі з підстав, зазначених в позовній заяві, просили позов задовольнити повністю.

Відповідач та його представник в судовому засіданні позов визнали частково. Відповідач в обґрунтування своїх заперечень суду пояснив, що не має змоги платити аліменти на утримання сина ОСОБА_5, оскільки на його утриманні перебувають й інші особи, на даний час в нього є інша сімя. Представник відповідача надав суду письмові заперечення, в яких зазначено, що позивачем до позовної заяви надано не вірний розрахунок розміру неустойки (пені) від суми несплачених аліментів. Сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Правило про стягнення неустойки в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. За його підрахунками, розмір пені від суми несплачених аліментів становить 3103,39 грн.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 березня 2004 року у справі № 2-974/2004, стягнуто з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_6 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, щомісячно, але менше неоподаткованого мінімуму доходів громадян на кожну дитину, починаючи з 16 січня 2004 року і до досягнення дітьми повноліття.

19 березня 2004 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області видано виконавчий лист за вказаним рішенням (а.с.8).

Відповідно до довідки-рахунку Першого відділу державної виконавчої служби міста Луцька заборгованість ОСОБА_3 за вищевказаним виконавчим листом станом на 01.06.2016 року становить 10676,00 грн.

Зазначена заборгованість не виплачена відповідачем позивачу добровільно.

Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами Сімейного кодексу України.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття.

Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

У ст. 150 СК України визначені обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя.

За змістом ст. 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини.

Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

У відповідності до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст.181 СК України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно ч. 1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз'яснено, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Оскільки відповідач не вжив усіх заходів для погашення заборгованості, при цьому не довів, що заборгованість утворилась з незалежних від нього причин, зокрема у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками, суд дійшов висновку про наявність підстав для нарахування неустойки.

Оскільки зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, то при розгляді спорів про стягнення на підставі ч. 1 ст. 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Зазначена позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 11 вересня 2013 року у справі №6-81цс13, яка є обов'язковою для застосування судами відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України.

З урахуванням правової природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводились стягнення аліментів.

При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались.

Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1% пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць).

Зазначена позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року у справі №6-94цс15, яка є обов'язковою для застосування судами відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України.

Таким чином, неустойка за прострочення сплати аліментів за період з 01 січня 2014 року по 31 травня 2016 року становить 3 103,39 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 196 СК України, розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Представник відповідача надав до суду заперечення в яких зазначає, що відповідач здійснює догляд за інвалідом, на його утриманні перебуває ще одна дитина від іншого шлюбу, крім того, 03.06.2011 р. він уклав шлюб з ОСОБА_7, про що свідчить свідоцтво про шлюб, видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану Луцького МУЮ серії 1-ЕГ №063813. В його теперішньої дружини є неповнолітня дитина, яку відповідач також утримує.

Відповідач, також, до заперечень додав копію трудової книжки з відмітками про прийняття і звільнення з роботи, в якій зазначено, що 27 січня 2014 року ОСОБА_3 був звільнений з займаної посади згідно ст. 38 КЗпП України, за власним бажанням, однак доказів того, що відповідач перебуває на обліку в Центрі зайнятості, як безробітний та не займається підприємницькою діяльністю до суду не надано.

Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку про задоволення позову в частині та стягує з відповідача на користь позивача неустойку ( пеню) за прострочення сплати аліментів в розмірі 1500 грн. 00 коп.,

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір», враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору при подачі позову, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп.

Керуючись ст.ст. 6, 8, 10, 11, 58, 60, 88, 213, 214, 215, 226 ЦПК України, ч. 5 ст. 11, ст.ст. 526, 530, 610, 612 ЦК України, ст.ст. 20, 180, 181, 196 СК України суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в сумі 2 500 (дві тисячі пятсот) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в сумі 551 (пятсот пятдесят одну) грн. 20 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області шляхом подання апеляційної скарги через Луцький міськрайонний суд Волинської області в десятиденний строк з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О.М. Гринь