Справа № 645/9897/15-ц
Провадження № 4-с/645/11/17
УХ В А Л А

Іменем України

23 березня 2017 року Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого Горпинич О.В.,

при секретарі судового засідання Денісенко О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду міста Харкова скаргу ОСОБА_1 про зобовязання державних виконавців вчинити певні дії, заінтересовані особи ОСОБА_2, державні виконавці Фрунзенського відділу державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_3 та ОСОБА_4, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою, якою просила визнати дії по складанню державним виконавцем Зубко К.О. постанови про стягнення з боржника виконавчого збору від 21.09.2016 року незаконною та скасувати постанову, визнати дії по складанню Головним державним виконавцем Комар Г.В. постанови про накладення штрафу від 22.12.2016 року незаконною та скасувати постанову.

В обґрунтування скарги зазначалося, що 09.01.2017 року рекомендованим листом нею отримано дві постанови у виконавчому провадженні № 52369060 постанова про стягнення з боржника виконавчого збору від 21.09.2016 року, а також постанову про накладення штрафу від 22.12.2016 року. ОСОБА_1 вважала, що постанови складені з порушенням вимог норм Закону України «Про виконавче провадження». Так, постанову про відкриття виконавчого провадження вона взагалі не отримувала, а випадково дізналася про відкриття виконавчого провадження, після чого в листопаді 2016 року ОСОБА_1 в канцелярії виконавчої служби довідалась, про відкриття виконавчого провадження та ознайомившись з постановою про відкриття виконавчого провадження надала державному виконавцю заяву про бажання виконати рішення та надати ключі ОСОБА_2 через державного виконавця, але їй було повідомлено, що ОСОБА_2 повинен бути присутнім особисто при передачі ключів від будинку. У грудні 2016 року на мобільний телефон їй повідомлено державним виконавцем, що виконання судового рішення відбудеться 21.12.2016 року о 18 год. 40 хв. за адресою її реєстрації, на що вона погодилася. 21.12.2016 року у звязку з тим, що вона запізнювалася на виконавчі дії вона зателефонувала державному виконавцю та повідомила, що через декілька хвилин буде на місці, їй пообіцяли дочекатися. О 19 годині 21.12.2016 року вона прибула за місцем своєї реєстрації де повинні були відбутися виконавчі дії, але біля будинку нікого не було, а через деякий час вона отримала постанову про накладення штрафу.

Також заявниця просила поновити строк на оскарження постанови державного виконавця від 21.09.2016 року, зазначивши, що пропустила даний строк через поважні причини, оскільки дану постанову вона отримала тільки 28.12.2016 року про що надала електронне відстереження пересилання поштових відправлень.

Головний державний виконавець Фрунзенського ВДВС міста Харкова ОСОБА_4, в судовому засіданні заперечувала проти скарги, подавши письмові заперечення, які залучені до матеріалів справи.

Стягувач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_5 в дане судове засіданні не зявилися, проте в судовому засіданні від 13.03.2017 року проти скарги заперечували, надали письмові заперечення, які залучені до матеріалів справи.

Суд, вислухавши пояснення ОСОБА_1, її представника, Головного державного виконавця Фрунзенського ВДВС міста Харкова ОСОБА_4, ОСОБА_2 та його представника, дослідивши письмові заперечення, матеріали цивільної справи, а також матеріали виконавчого провадження вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи із наступного.

Розділом VII ЦПК України передбачено здійснення судового контролю за виконанням судового рішення.

За ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України питання, повязані із зверненням судового рішення до виконання, вирішує місцевий суд, який розглянув справу.

Відповідно до вимог с. 387 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Відповідно до п.1 постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

1) В частині розгляду скарги в порядку цивільного судочинства:

Як роз'яснив Верховний Суд України в своїх постановах від 11 листопада 2015 року по справі №6-2187цс15, від 24 лютого 2016 року по справі №6-3077цс15, від 16 березня 2016 року по справі №6-30цс16 оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, штрафу, винесених в процесі виконання судового рішення в цивільній справі, здійснюються відповідно до порядку, встановленого розділом VІІ Цивільного процесуального кодексу України, тобто в порядку цивільної юрисдикції.

2) В частині вимог скарги:

Судом встановлено, що рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 14.06.2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені, та поновлено порушене право шляхом вселення ОСОБА_2 до житлового будинку, розташованого за адресою: м. Харків, вул. Петрозаводська, 56-в.

Рішення набрало законної сили 18.08.2016 року.

На підставі рішення стягувач отримав виконавчий лист.

Аналізуючи доводи заявника, суд виходить з наступного.

Примусове виконання судових рішень здійснюється в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження» (далі Закон).

Закон встановлює гарантії прав фізичних та юридичних осіб у виконавчому провадженні.

Зокрема під час примусового виконання рішення державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб (ч. 1 ст. 6 Закону).

Державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (ч. 1 ст. 11 Закону).

Відповідно до ст.ст. 1, 2 Закону України «Про виконавче провадження» (який діяв на момент відкриття виконавчого провадження) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цьогоЗакону підлягають примусовому виконанню. Виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов'язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об'єктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Згідно з ч. 2 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» (який діяв на момент відкриття виконавчого провадження), державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Частиною 5 статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» державного виконавця зобовязано надіслати копію постанови про відкриття виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові.

Частиною першою статті 31 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувану відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

На підставі заяви стягувача, постановою від 14.09.2016 року старшим державним виконавцем Фрунзенського ВДВС міста Харкова ГТУЮ у Харківській області відкрито виконавче провадження за виконавчим листом, виданим 14.09.2016 року Фрунзенським районним судом м. Харкова про зобовязання ОСОБА_1 не чинити перешкод у здійсненні ОСОБА_2 права користування житловим будинком, розташованим за адресою: м. Харків, вул. Петрозаводська, 56-в, та надати ОСОБА_2 ключі від вхідних дверей будинку та хвіртки.

Всупереч вимогам ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» (який діяв на час відкриття виконавчого провадження), в постанові не вказано про необхідність самостійно виконати рішення суду протягом строку, передбаченого Законом.

Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження копію постанови про відкриття виконавчого провадження було надіслано на адресу боржника рекомендованим листом, але лист повернувся на адресу ВДВС за закінченням терміну зберігання, тобто боржниця не отримала постанову про відкриття виконавчого провадження від 14.09.2016 року.

Згідно з позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 28 січня 2015 року у справі № 3-217гс14, сплив строку, наданого для добровільного виконання рішення суду, сам по собі не є тією достатньою підставою, з якою законодавець повязує стягнення виконавчого збору з боржника. Виконавчий збір стягується на підставі постанови державного виконавця, якщо боржником в установлений для цього строк рішення добровільно не виконано, а державним виконавцем вчинено дії, спрямовані на примусове виконання.

Постановою головного державного виконавця Фрунзенського ВДВС м. Харкова ГТУЮ у Харківській області від 21.12.2016 року винесено постанову про накладення штрафу, відповідно до якої накладено на ОСОБА_1 штраф у розмірі 1700 грн. за невиконання рішення суду.

Примусове виконання судових рішень здійснюється в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження» (далі Закон).

Закон встановлює гарантії прав фізичних та юридичних осіб у виконавчому провадженні.

Після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення.

У разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів

доходів громадян; на посадових осіб - від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на боржника - юридичну особу - від сорока до шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання (ч.1 ст. 89 Закону України «Про виконавче провадження», яка діяла на час винесення постанови).

Стаття 75 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, його виконання перевіряється не пізніше наступного робочого дня після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання зазначених вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону і не пізніше п'яти робочих днів з дня його накладення повторно перевіряє стан виконання рішення. Якщо рішення не виконано і виконання може бути проведено без участі боржника, державний виконавець організовує виконання відповідно до повноважень, наданих йому законом, та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом. При цьому на боржника повторно накладається штраф у порядку, встановленому статтею 89 цього Закону. У разі якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, державний виконавець накладає на боржника штраф

відповідно до статті 89 цього Закону та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом, після чого виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, яка затверджується начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, і повертає виконавчий документ до суду чи іншого органу (посадової особи), що його видав. Державний виконавець під час виконання рішення про заборону вчиняти певні дії або про утримання від вчинення певних дій доводить до відома боржника резолютивну частину такого рішення, про що складає відповідний акт. Після складення акта виноситься постанова про закінчення виконавчого провадження.

В матеріалах виконавчого провадження міститься акт державного виконавця від 22.11.2016 року відповідно до якого на прийомі у державного виконавця Солоділовій С.П. було оголошено рішення суду, та остання зобовязалася виконати його.

Крім того, в судовому засіданні встановлено, що виконавчі дії були призначені на 21.12.2016 року з 18 год. 40 хв. до 19 год., проти цього сторони виконавчого провадження не заперечували, ОСОБА_1 повідомила, що вона запізнювалася на виконавчі дії, у звязку з чим зателефонувала до державного виконавця та повідомила про даний факт, попрохавши її зачекати, на що отримала згоду, але по приїзду за адресою своєї реєстрації, зясувалося, що держаний виконавець та боржник поїхали.

Таким чином передумовами для накладення на боржника за виконавчим документом, що зобов'язує його вчинити певні дії, штрафу та стягнення виконавчого збору є сукупність наступних обставин:

- відкриття виконавчого провадження шляхом винесення виконавцем відповідної постанови в якій боржнику надається строк для самостійного виконання судового рішення;

- належне повідомлення боржника про відкриття провадження та встановлений строк для виконання рішення шляхом направлення рекомендованого листа зі зворотнім повідомленням або в інший передбачений законом спосіб за умови наявності доказів його отримання боржником;

- невиконання боржником рішення без поважних причин.

Проте докази надіслання виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадженнч рекомендованим листом з повідомленням або у інший передбачений законом спосіб або докази їх отримання боржником в матеріалах справи відсутні.

За встановлених обставин твердження заявника про неотримання ним необхідної для виконання рішення інформації та наявність у нього об'єктивних перешкод у виконанні судового рішення є обґрунтованими.

З аналізу вказаних норм Закону випливає, що штраф можливо накласти на боржника лише у тому випадку, коли рішення суду не виконано без поважних причин, при цьому, державний виконавець повинен перевірити та переконатись у тому, що рішення суду не виконано без поважних причин, склавши про це відповідний акт, який згідно п. 1.5.2 Інструкції з організації примусового виконання рішень від 02.04.2012 року є документом, що підтверджує певні встановлені факти або події.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 погодилася на вчинення виконавчих дій 21.12.2016 року, проте вона на деякий час запізнювалася, оскільки їхала з роботи, про що повідомила державного виконавця на мобільний звязок останньої, про необхідність дочекатися її, що не заперечувалося самим державним виконавцем.

В судовому засіданні достовірно встановлено, що невиконання ОСОБА_1 21.12.2016 року судового рішення мале місце з поважних причин, а не умисно ухилялася від виконання.

За встановлених обставин суд вважає, що оскаржувані постанови винесені з порушенням вимог закону та прав боржника, а тому вони підлягають скасуванню. Вимоги ОСОБА_1 про одночасне визнання незаконними дій державних виконавців по винесенню оскаржуваних постанов за умови їх скасування суд вважає зайво заявленими, а тому в цій частині вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 385 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод.

Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

На підставі викладеного, суд вважає можливим поновити ОСОБА_1 строк звернення до суду зі скаргою на оскарження постанови державного виконавця від 21.09.2016 року, оскільки він пропущений з поважних причин, через несвоєчасне отримання даної постанови.

Строк звернення зі скаргою на постанову державного виконавця від 22.12.2016 року суд вважає не пропущеним, оскільки про наявність постанови державного виконавця від 22.12.2016 року ОСОБА_1 дізналася 09.01.2017 року, а звернулася зі скрагою 19.01.2017 року тобто протягом десяти днів коли вона дізналася про порушення її прав.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 209-210, 383-387 ЦПК України, суд-

УХВАЛИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк звернення зі скаргою.

Скаргу ОСОБА_1 про зобовязання державних виконавців вчинити певні дії, заінтересовані особи ОСОБА_2, державні виконавці Фрунзенського відділу державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_3 та ОСОБА_4 задовольнити частково.

Скасувати постанову державного виконавця Фрунзенського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції від 21.09.2016 року про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 680 грн..

Скасувати постанову Головного державного виконавця Фрунзенського відділу державної виконавчої служби міста Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 22.12.2016 року про накладення на ОСОБА_1 штрафу у розмірі 1700 грн.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Харківської області протягом пяти днів з дня її проголошення; у разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя -