Ухвала

іменем україни

29 березня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.,

суддів: Іваненко Ю.Г., Леванчука А.О.,

Маляренка А.В., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття в особі Харківського міського центру зайнятості до ОСОБА_3 про стягнення вартості матеріального забезпечення, за касаційною скаргою Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття в особі Харківського міського центру зайнятості на ухвалу апеляційного суду Харківської області від 09 серпня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2015 року Фонд загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття в особі Харківського міського центру зайнятості (далі - Фонд) звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що у листопаді 2009 року відповідачу надано статус безробітного та призначено виплату допомоги по безробіттю. У серпні 2010 року його знято з обліку у зв'язку з невідвідуванням центру зайнятості протягом 30 і більше календарних днів без поважних причин. 11 серпня 2015 року Харківським міським центром зайнятості отримано витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, згідно з яким стало відомо, що ОСОБА_3 був зареєстрований як фізична особа - підприємець (далі - ФОП) і на цій підставі проведено розслідування, за наслідками якого Фондом видано наказ «Про повернення коштів, виплачених як допомога по безробіттю» в сумі 3 885 грн 48 коп., про що відповідачу направлено листи-претензії з пропозицією повернути кошти протягом 15 календарних днів у добровільному порядку. Сума незаконно отриманої допомоги відповідачем не відшкодована.

У зв'язку з вищевикладеним Фонд просив суд стягнути з ОСОБА_3 на свою користь вартість матеріального забезпечення на випадок безробіття у сумі 3 885 грн 48 коп. та судові витрати у справі.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 31 березня 2016 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Фонду вартість матеріального забезпечення на випадок безробіття в сумі 3 885 грн 48 коп.

Вирішено питання про судові витрати.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 09 серпня 2016 року рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 31 березня 2016 року скасовано, провадження у справі закрито.

У касаційній скарзі Фонд просить скасувати ухвалу апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням апеляційним судом норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на таке.

Закриваючи провадження у справі, апеляційний суд виходив із наявності підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 205, ч. 1 ст. 310 ЦПК України, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Зокрема, апеляційний суд вважав, що між сторонами виник спір із приводу незаконного отримання відповідачем допомоги по безробіттю, який є публічно-правовим, оскільки виник за зверненням суб'єкта владних повноважень, який реалізовував у спірних правовідносинах надані йому чинним законодавством владні управлінські функції у сфері державної політики зайнятості населення, тому цей спір відноситься до адміністративної юрисдикції.

Однак із вказаними висновками погодитися не можна виходячи з наступного.

За змістом ст. ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства. Суди розглядають справи, визначені у частині першій цієї статті, в порядку позовного, наказного та окремого провадження.

За змістом ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 КАС України адміністративний позов - звернення до адміністративного суду про захист прав, свобод та інтересів або на виконання повноважень у публічно-правових відносинах.

Суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (п. 7 ч. 1 ст. 3 КАС України).

За правилами п. 8 ч. 1 ст. 3 КАС України в адміністративному позові позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду, а також суб'єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подана позовна заява до адміністративного суду.

Відповідно до ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку зі здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій.

Критеріями розмежування справи цивільного судочинства від справи адміністративного судочинства є одночасно: суб'єктний склад учасників процесу та характер спірних правовідносин.

Однак суд не звернув достатньої уваги на характер спірних правовідносин та положення п. 1 ч. 1 ст. 3 КАС України, згідно з яким адміністративною справою є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, а не спір про стягнення незаконно отриманої допомоги із безробіття у зв'язку з наданням недостовірних відомостей.

Відповідно до постанови Верховного Суду України від 18 червня 2013 року у справі № 21-124а13 згідно з ч. 4 ст. 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Таким чином, апеляційний суд не врахував, що правовідносини, які виникли між сторонами у справі за зверненням Фонду із позовом про стягнення вартості матеріального забезпечення на підставі ст. ст. 36, 39 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», ст. 1166 ЦК України свідчать про їхній цивільно-правовий характер, а Фонд бере участь у такій категорії справ не на виконання передбачених законодавством владних повноважень, а з підстав, передбачених цивільним законодавством, і за нормами ЦПК України розгляд таких справ повинен відбуватися за правилами цивільного судочинства.

Оскільки усупереч вимогам ст. ст. 212-215, 303, 315 ЦПК України суд апеляційної інстанції не звернув достатньої уваги на предмет і підстави поданого позову, характер спірних правовідносин та норми матеріального права, які підлягають застосуванню, чим порушив норми процесуального права, тому колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково, а постановлена у справі ухвала суду апеляційної інстанції - скасуванню з направленням справи на новий розгляд до апеляційного суду з підстав, передбачених ч. 3 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття в особі Харківського міського центру зайнятості задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Харківської області від 09 серпня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.В. Дем'яносов

Судді: Ю.Г. Іваненко

А.О. Леванчук

А.В.Маляренко

О.В.Ступак