Апеляційний суд Житомирської області
Справа №287/523/15-ц Головуючий у 1-й інст. Ковальчук М. В.
Категорія Доповідач Трояновська Г. С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого - судді Трояновської Г.С.

суддів: Косигіної Л.М., Павицької Т.М.

з участю секретаря судового засідання Ковальської Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Олевського районного суду Житомирської області від 07 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" звернулося до суду із вказаним позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 21060,43 грн. заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування вимог позивач зазначив, що між ним і відповідачем було укладено договір № б/н від 11.02.2008 року, згідно якого остання отримала кредит у розмірі 1500 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Внаслідок неналежного виконання позичальником зобов'язань утворилася заборгованість в сумі 21060,43 грн., з яких: 12477,88 грн. - заборгованості за кредитом, 6453,48 грн. - заборгованості по відсоткам за користування кредитом, 650,00 грн. - заборгованості за пенею та комісією, 500,00 грн. - штрафу (фіксована частина), 979,07 грн. - штрафу (процентна складова).

Рішенням Олевського районного суду Житомирської області від 07 жовтня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 19581 грн. 36 коп. заборгованості за кредитним договором № б/н від 11.02.2008 року, яка складається із заборгованості за кредитом - 12477,88 грн.; заборгованості по відсоткам за користування кредитом - 6453,48 грн.; заборгованості за пенею та комісією - 650 грн. Вирішено питання щодо судових витрат. В решті позовних вимог відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог за безпідставністю. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що позивачем не було надано належних та допустимих доказів на обґрунтування вимог щодо наявності укладеного кредитного договору, заборгованості, яка виникла б на підставі неналежного виконання нею взятих на себе грошових зобов'язань. Вказує, що суд безпідставно не взяв до уваги її пояснення щодо шахрайських дій, вчинених з її кредитною карткою, якою вона не користувалась на протязі 5-ти місяців підряд.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 підтримала апеляційну скаргу, просила її задовольнити. Основні заперечення стосовно законності рішення зводились до пояснень щодо вчинення шахрайських дій з її кредитною карткою. При цьому ОСОБА_1 пояснила, що 06.03.2015 року на її мобільний телефон надійшло СМС-повідомлення від ПриватБанку про те, що з її особистого кредитного рахунку було знято 8 000грн. Наступного дня надійшло аналогічне повідомлення про зняття з того ж кредитного рахунку 4 000грн. Вказала, що вона жодних грошових коштів не перераховувала, а тому вимоги позивача про стягнення з неї зазначеної суми є безпідставними. Також пояснила, що після того як вона зателефонувала на номер банк сервісу щодо незаконного зняття коштів, її рахунок було заблоковано, а тому вона не мала змоги розпоряджатись грошовими коштами з цього рахунку. Вказала, що за її заявою Олевським відділенням поліції проводиться розслідування кримінального провадження щодо вчинення шахрайських дій з її кредитною карткою.

Представник Банку заперечив щодо доводів ОСОБА_1, наведених в апеляційній скарзі, та пояснень у судовому засіданні та надав відповідні докази на спростування таких доводів.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції 11.02.2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 було укладено договір № б/н, відповідно до якого, позичальник отримала кредит в сумі 1500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки /а.с.8/.

Договір складається з Заяви позичальника, Умов та правил надання банківських послуг та Правил користування кредитною карткою/а.с.9-14/.

Згідно змісту Заяви, підписаної ОСОБА_1, остання погодилась, що вказана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Правилами користування кредитною карткою, становить між сторонами договір про надання банківських послуг.

Своїм підписом ОСОБА_1 підтвердила, що вона ознайомлена і згодна з Умовами та правилами надання банківських послуг,

За характером, укладений ОСОБА_1 договір, є договором приєднання.

Як передбачено ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ч.1 ст.638 К України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відтак, підписавши Заяву, відповідач погодилася з Умовами та правилами надання банківських послуг та засвідчила своє перебування у кредитних відносинах з Банком.

Відповідно до п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг строк дії договору становить 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує іншу про закінчення строку дії договору, він автоматично лонгується на такий самий строк.

Згідно з п.п. 3.1,3.1.1,3.1.2,3.1.3 Правил строк дії договору зазначається на лицевій стороні картки. При цьому якщо жодна зі сторін не подала заяву про припинення дії договору то він пролонговується на такий самий строк, що підтверджується отриманням клієнтом банку нової картки.

Таким чином, сторони кредитних правовідносин врегулювали строки виконання основного зобов'язання та визначили умови повернення коштів.

Відповідно до Договору, грошові кошти були переведені на картку позичальника в день підписання договору.

Пунктом 6.5 Умов та Правил надання банківських послуг передбачено, що позичальник зобов'язується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених Договором.

Власник картрахунку зобов'язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, згідно п.6.7 Умов, а у разі невиконання зобов'язань за договором у відповідності до п. 6.6 Умов, на вимогу Банку виконати зобов'язання з повернення Кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати Винагороди Банку.

За кредитною карткою ОСОБА_1 відбувались наступні зміни кредитного ліміту: 13.03.2008р. - 1500грн.; 10.06.2008р. - 4530грн.; 20.12.2009р. - 6500грн.; 23.01.2011р. - 11500грн.; 15.03.2011р. - 14500грн.; 08.04.2011р. - 15000грн.; 03.07.2015р. - 12480грн./а.с.119/.

З розрахунку заборгованості за договором №б/н від 11.02.2008 року, укладеного між ПриватБанком та ОСОБА_1, станом на 31.10.2015 року вбачається, що відповідач скористалась кредитними коштами, але не виконала належним чином зобов'язання у зв'язку із чим станом на 31.10.2015 року виникла заборгованість в сумі 21 060,43 грн., яка складається з наступного: заборгованості за кредитом - 12 477,88 грн.; заборгованості за відсотками - 6 453,48 грн.; заборгованості за пенею та комісію - 650,00 грн.; відповідно до пункту 8.6 Умов - штраф (фіксована частина) - 500,00 грн.; штраф (процентна складова) - 979,07 грн. /а.с.5-7/.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушення умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та застосував норми права, які відповідають спірним правовідносинам.

Позивач рішення суду першої інстанції не оскаржував, що означає, що він погодився з ним.

Щодо доводів відповідача про недоведеність укладення кредитного договору між сторонами, а отже і про відсутність між Банком та ОСОБА_1 кредитних відносин, то суд, надавши повну і всебічну оцінку наданим по справі доказам відповідно до вимог ст.212 ЦПК України, дійшов правомірного висновку про їх безпідставність.

Заперечуючи проти суми, стягнутої судом першої інстанції заборгованості за кредитом, ОСОБА_1 посилалась на те, що з її кредитною карткою були вчинені шахрайські дії 06.03.2015 року та 07.03.2015 року на суму 8 000грн. та 4 000грн., оскільки ПАТ КБ «ПриватБанк» без її відому списав з її карткового рахунку зазначену суму коштів, про що вона дізналась з СМС- повідомлення, що надійшло на її особистий телефон, вона кредитних коштів не знімала, не здійснювала ніяких операцій через Приват24, а тому у позивача відсутні підстави для стягнення з неї кредитних коштів в сумі 12 000грн., нарахованих процентів та пені.

Зазначені доводи спростовуються наданими представником ПАТ КБ «ПриватБанк» доказами.

Так, із службової записки від 24.01.2017 року Служби безпеки ПАТ КБ «ПриватБанк» та Звіту №8639 проведення службового розслідування за фактом вчинення шахрайських дій відносно клієнта Банку ОСОБА_1 вбачається, що ОСОБА_1 категорично заперечує факт реєстрації в Приват24, проте встановлено, що 31.01.2014 року клієнтом зареєстровано в Приват24 аккаунт НОМЕР_2. Згідно виписки по кредитній карті НОМЕР_1 клієнта ОСОБА_1 06.03.2015р. здійснено переказ грошових коштів в сумі 8000грн. на карту ПриватБанку через Приват24, отримувач ОСОБА_2 /особа ромської національності/. Цій особі здійснено грошовий переказ аналогічним способом 07.03.2015року на суму 4000грн. Службовою перевіркою зроблено висновок, що операції по карті НОМЕР_1 клієнта ОСОБА_1 були виконані в ПК Приват24 з коректним входом, без фіксації логів порушення системи безпеки, через свій фінансовий телефон НОМЕР_2. У вказаній ситуації проведення операцій стало можливим за наявності вини самого клієнта /а.с. 158/

Із наданого ПАТ КБ «ПриватБанк» архіву СМС- повідомлень, які направлялись клієнту ОСОБА_1 на тел. НОМЕР_2 в період з 06.03.2015 по 07.03.2015 вбачається, що на телефон ОСОБА_1 надійшло 8 СМС-повідомлень, зокрема паролі входу до системи дистанційного обслуговування клієнтів Банку- Приват24; підтвердження переказів в Приват24 на суми 8000грн. та 4000грн.; підтвердження використання картки. Власник картки вводив код підтвердження, наданий Банком для кожної операції в СМС-повідомленні, що відправлявся на прив'язаний до картки номер телефону, а саме - фінансовий номер клієнта НОМЕР_2. На телефон клієнта ОСОБА_1 надходили також інформаційні СМС-повідомленні про успішно проведені перекази /а.с.169/

Окрім того, представник Банку надав до суду апеляційної інстанції диск запису телефонної розмови ОСОБА_1 з працівником ПАТ КБ «ПриватБанк» під час її звернення на «гарячу лінію» за номером 3700 7 березня 2015 року о 14год.32хв. Зміст телефонної розмови, прослуханої в судовому засіданні в апеляційному суді за участі сторін шляхом відтворення технічного запису, свідчить про те, що ОСОБА_1 особисто здійснила два перекази 06.03.2015р. та 07.03.2015р. на суму 8000грн. та 4000грн. за допомогою Приват24, про що вона повідомила працівника Банку у телефонній розмові. Дані перекази були оплатою за товар. Про те, що її ввели в оману, їй стало зрозуміло після проведення платежів. Розпоряджень про блокування картки ОСОБА_1 не давала /а.с. 172/. До того ж блокувати картку не було потреби, оскільки зняття (переказ) коштів відбулось не шляхом несанкціонованого втручання сторонніх осіб у здійснення платіжних операцій, а самим клієнтом добровільно, у конкретному випадку ОСОБА_1

Відповідач, прослухавши звукозапис телефонної розмови, не заперечила факту її наявності, однак пояснила, що коштів вона не переводила.

Проте заперечення ОСОБА_1 щодо добровільного зняття нею грошових коштів з її кредитної картки спростовуються як вищенаведеними доказами так і її ж поясненнями, які вона давала, як потерпіла, в межах розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000132 від 08.03.2015 року за ст.190ч.1 КК України/а.с. 36/, де вона пояснила, що їй на мобільний телефон зателефонував молодий чоловік, з яким вона домовилась про покупку у нього зерна, а в подальшому 6 та 7 березня 2015 року зі своєї кредитної карти здійснила два перекази грошових коштів на загальну суму 12000грн.

Таким чином, колегія суддів вважає доведеною ту обставину, що ОСОБА_1 самостійно зняла грошові кошти із своєї кредитної картки та на власний розсуд розпорядилась ними. Позивач надав відповідачу відповідний кредит та вправі вимагати його повернення.

З огляду на наведене колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції та залишає його без змін.

Керуючись ст. ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Олевського районного суду Житомирської області від 07 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді