Головуючий суду 1 інстанції - ОСОБА_1
Доповідач - Лозко Ю.П.
Провадження № 22ц/782/28/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«20» березня 2017 року м.Сєвєродонецьк

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області у складі:

головуючого Лозко Ю.П.

суддів: Коновалової В.А., Коротенко Є.В.

за участю секретаря Козубської А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Апеляційного суду Луганської області в м. Сєвєродонецьку Луганської області апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 22 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке обєднання ОСОБА_3» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та скасування запису у трудовій книжці,

В С Т А Н О В И Л А:

25 грудня 2015 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 «Сєвєродонецьке обєднання ОСОБА_3», в обґрунтування якого вказав, що з 01.01.2005р. по 01.12.2015р. він працював на ОСОБА_4 «СО Азот» на посаді інженера з організації та нормування праці 1-ї категорії бюро праці та заробітної плати ремонтно-механічного цеху.

Наказом від 30.11.2015 року № 1112 його було звільнено з займаної посади 01.12.2015 року за п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України за прогули. Вважає, що його звільнення є незаконним, оскільки трудову дисципліну він не порушував, 21.10.2015р. він знаходився на роботі. Приблизно об 11год. стан його здоровя погіршився і він, попередивши своїх колег по цеху, направився у лікарню, зазначений факт документально підтверджений. З 22.10.2015р. до 05.11.2015р. він знаходився у відпустці, після виходу з відпустки одразу надав довідку про непрацездатність до відділу кадрів. 27.11.2015р. на засіданні Президії профспілкового комітету профспілкової організації ОСОБА_4 «СО Азот» йому було вручено виписку від 27.11.2015р. №15-1 про рішення щодо його звільнення, з якої позивачу ОСОБА_2 стало відомо вперше про його відсутність на робочому місці 23.06.2015р., 06.07.2015р., 07.07.2015р., 08.07.2015р. Проте, позивач ОСОБА_2 у вищевказані дати перебував на роботі, крім того жодного акту фіксації скоєних ним прогулів не було, а за прогул 21.10.2015р. його довідка про непрацездатність навіть не розглядалась.

Оскільки підприємством було порушено строки накладення дисциплінарного стягнення у відповідності до ст.148 КЗпП України, вважає, що його звільнення суперечить вимогам законодавства. Запис у трудовій книжці являється перешкодою для його працевлаштування на іншій роботі.

Позивач просив суд, поновити його на посаді інженера з організації та нормування праці 1-ї категорії бюро праці та заробітної плати ремонтно-механічного цеху ОСОБА_4 «СО Азот»; зобовязати ОСОБА_4 «СО Азот» виплатити йому заробітну плату за час його звільнення в період з 30.11.2015р. до дати його поновлення на роботі з розрахунку 2308,78грн. на місяць; скасувати запис №16 від 01.12.2015р. у його трудовій книжці, виконаний ОСОБА_4 «СО Азот».

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 22 грудня 2016 року позовну заяву ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке обєднання ОСОБА_3» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та скасування запису у трудовій книжці, залишено без задоволення.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, що беруть участь у справі, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду скасуванню, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог відповідно до п. п. 3, 4 ст. 309 ЦПК України з наступних підстав.

Відмовляючи ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що звільнення позивача відбулось за законних підстав. Відповідачем доведено суду порушення ОСОБА_2 Правил внутрішнього трудового розпорядку, а саме відсутність останнього на роботі більше трьох годин протягом робочих днів 23.06.2015 р.,06.07.2015 р.,07.07.2015 р.,08.07.2015 р. та 21.10.2015 р. без поважних причин, що свідчить про скоєння ним прогулів. З урахуванням вмотивованого рішення профспілкового органу на звільнення позивача, відповідачем ОСОБА_4 «СО Азот» правомірно видано наказ №1112 від 30.11.2015 р. про звільнення ОСОБА_2 за п. 4 ст. 40 КЗпП України прогул.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

З такими висновками суду першої інстанції, колегія суддів погодитися не може з наступних підстав.

За вимогами статей 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Вказані вимоги судом першої інстанції не дотримано.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач з 01.01.2005 року перебував з відповідачем у трудових відносинах. Наказом №0064 К від 21.03.2013 року позивача було переведено на посаду інженера з організації та нормування праці першої категорії бюро праці та заробітної плати ремонтно механічного цеху.

Наказом відповідача №384 від 11.03.2013 року, встановлено Ремонтно механічному цеху наступний режим роботи при пятиденній робочій неділі з тривалістю робочого дня 8 годин: - час роботи з 07:00 до 15:30; перерва з 11:00 до 11:30.

Згідно акту виявлення дисциплінарного порушення від 21.10.2015 року складеного о 15 год.30 хв. провідним інженером з організації та нормуванню праці ОСОБА_5, - інженер з організації та нормування праці 1 категорії ОСОБА_2 21.10.2015 року з 11 год. до 15 год.30 хв. (а.с.69) був відсутній на робочому місці. (а.с.69).

Зі змісту службової записки начальника РМЦ ОСОБА_6 від 27.10.2015 року (а.с.91) вбачається, що остання звернулася до директора ДРБ підприємства відповідача, в якій сповістила, що 21.10.2015 року ОСОБА_2 був відсутній на робочому місці більше трьох годин без поважної причини, про що був складений ОСОБА_3 від 21.10.2015 р. та з метою додаткової перевірки додержання ОСОБА_2 правил внутрішньо трудового розпорядку просила переглянути факти його перетинання прохідних товариства відповідача за останні 6 місяців (травень жовтень 2015 р.) Також, 10.11.2015 р. ОСОБА_6 зверталась зі службовою запискою до директора Департаменту з управління персоналом підприємства відповідача, в якій зазначила, що ОСОБА_2 21.10.2015 р. зявився на роботу вчасно о 06 год.36 хв., проте час виходу з території підприємства системою STOP NET 4.0 не зафіксовано. За даними СЭБ товариства відповідача, ОСОБА_2 залишив підприємство об 11 год.02 хв., скориставшись не своєю перепусткою. Був відсутній 4 год., чим скоїв прогул та своїм проступком порушив п.2.12 Колективного договору підприємства відповідача. Просила розглянути питання звільнення ОСОБА_2 з підприємства за ініціативою адміністрації.

Згідно акту виявлення дисциплінарного порушення від 03.11.2015 року складеного ведучим юрисконсультом ДРБ ОСОБА_7 спільно з начальником сектору інженерно технічного контролю та начальником бюро праці та заробітної плати Ремонтно - механічного цеху, під час перегляду архівів програмно апаратного комплексу системи відео спостереження «Інтелект» та програмно апаратного комплексу системи контролю доступу STOP NET за 2015 рік встановлено, що інженер з організації та нормування праці 1 категорії ОСОБА_2, таб.№40272: використовуючи перепустку іншої особи а саме, доставщика води ОСОБА_3, 23.06.2015 р., 06.07.2015 р.,07.07.2015 р.,08.07.2015 р. та 21.10.2015 р. в робочий час залишав територію підприємства, отже був відсутній на робочому місці без поважних причин 23.06.2015 р. 06 год.05 хв.; 06.07.2015р. 04 год.11 хв.; 07.07.2015 р.06год.47 хв.; 08.07.2015 р. 04 год.41хв. А згідно п.п.2.35, 2.36 посадової інструкції ОСОБА_2 зобовязаний дотримуватися Положення про пропускний та внутрішньо обєктовому режимах на підприємстві та Правил внутрішнього розпорядку трудового розпорядника на підприємстві.

Згідно виписки з засідання цехового профспілкового комітету №6-1 від 10 листопада 2015 року, профспілкової організації ОСОБА_4 «Сєвєродонецьке обєднання ОСОБА_3», стосовно порушення «Правил внутрішнього трудового розпорядку» ОСОБА_2, було вирішено надати згоду адміністрації цеху клопотати перед правлінням підприємства про звільнення інженера по нормуванню та організації праці ОСОБА_2 (а.с.5).

Згідно виписки з засідання Президії Профспілкового комітету Профспілкової організації ОСОБА_4 « Сєвєродонецьке обєднання ОСОБА_3», № 15-1 від 27 листопада 2015 року, було вирішено надати згоду на звільнення за п. 4 ст. 40 КЗпП України ОСОБА_2, інженера з організації та нормування праці першої категорії бюро праці та заробітної плати ремонтно механічного цеху, за прогули (відсутність на робочому місці більш трьох годин), скоєні 23.06.2015 р.,06.07.2015 р.,07.07.2015 р.,08.07.2015 р. та 21.10.2015 р.(а. с. 6)

Наказом від 30.11.2015 року № 1112 голови Правління ОСОБА_4 «Сєвєродонецьке обєднання ОСОБА_3», ОСОБА_2 з 01.12.2015 р. звільнено з займаної посади за п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України за скоєні прогули.

Представники відповідача підтвердили, що підставою звільнення позивача з роботи, стали саме зазначені службові записки та акти виявлення дисциплінарного порушення, що зазначено в наказі про звільнення.

З урахуванням вимог трудового законодавства у справах, у яких оспорюється незаконність звільнення, саме відповідач повинен довести, що звільнення відбулося без порушення законодавства про працю і у відповідності до ст. 10 ЦПК України довести ці обставини за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст. ст. 57-59 цього ж Кодексу.

Колегія суддів вважає, що відповідачем по даній справі не надано суду належних та допустимих доказів, стосовно законності звільнення позивача з огляду на наступне.

Конституція України гарантує право кожного громадянина на працю, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, гарантує рівні можливості у виборі роду трудової діяльності та захист від незаконного звільнення.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, зокрема, у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 4 ст. 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв'язку з поміщенням до медвитверезника, самовільним використанням без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов'язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

При цьому, факт відсутності працівника на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня (прогул) має бути належним чином зафіксований власником або уповноваженим ним органом за для того аби унеможливити порушення трудових прав працівника та його безпідставне притягнення до дисциплінарної відповідальності. З огляду на предмет позову, обов'язок доведення вини працівника у порушенні трудової дисципліни на підприємстві покладено на роботодавця.

Таким чином, крім встановлення самого факту відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення позивача з роботи є з'ясування поважності причин його відсутності.

Зі змісту наказу голови Правління ОСОБА_4 «Сєвєродонецьке обєднання ОСОБА_3» від 30.11.2015 року № 1112 про звільнення, вбачається, що 21 жовтня 2015 року ОСОБА_2 прибув до роботи та увійшов на територію підприємства о 06:36 год., скориставшись особистою перепусткою №40272. Після чого, без поважної причини та погодження начальника цеху ОСОБА_6 залишив своє робоче місце, об 11:02 год. і вийшов з території підприємства скориставшись особистою перепусткою гр. ОСОБА_8 №106721, доставщика питної води «Смолянівськая»ФОП ОСОБА_9 та до закінчення робочого дня на робочому місці був відсутній, тобто скоїв прогул без поважної причини.

На підтвердження цих обставин, відповідачем було надано вищевказаний акт від 21.10.2015 року, яким зафіксовано відсутність ОСОБА_2 на робочому місці з 11 год.30 хв. до 15 год. 30 хв. тобто до кінця робочого часу.

Проте, згідно довідки КУ «Сєвєродонецької міської лікарні від 21.10.2015 року (а.с.11), ОСОБА_2 перебував на прийомі лікаря кардіолога. Під час прийому було встановлено діагноз «гіпертонічний криз», з відміткою про відмову ОСОБА_2 від госпіталізації.

Діючим законодавством України, не визначено перелік обставин, за наявності яких прогул вважається вчиненим з поважних причин, тому, вирішуючи питання про поважність причин відсутності працівника на роботі, звільненого за п.4 ст. 40 КЗпП України, суд повинен виходити з конкретних обставин і врахувати будь-які докази із числа передбачених ст. 57 ЦПК України.

Виходячи з аналізу Типових Правил внутрішнього трудового розпорядку, слід дійти висновку, що поведінка працівника може бути кваліфікована як порушення трудової дисципліни, в тому числі прогулу, за наявності вини працівника.

Звернення позивача 21.10.2015 року у звязку з поганим самопочуттям до лікаря КУ «Сєвєродонецької міської лікарні» знайшло своє підтвердження. Отже, відповідачем не надано суду доказів які б свідчили про відсутність ОСОБА_2 21.10.2015 року на робочому місці у період часу з 11:30 до 15:30. без поважних причин.

Колегія суддів дійшла висновку, що хоча непрацездатність ОСОБА_2 не була підтверджена лікарняним листком, вона доведена матеріалами справи. А отже відсутність позивача на роботі 21 жовтня 2015 року більше трьох годин, слід визнати з поважних причин.

Суд першої інстанції щодо спірних обставин, повязаних з погіршенням стану здоровя позивача 21.10.2015 року у звязку з чим, він приблизно після 11:00 години вийшов з території розташування товариства відповідача з метою звернення до лікарні, дійшов висновку, про те, що цього дня об 11:01 год. позивач вийшов бадьорим кроком з пиріжками у руці через КПП№2 турнікет 1 з території підприємства, що свідчить про надуманість ОСОБА_2 у необхідності звернення до лікарні. А у разі поганого самопочуття суд вважав, що позивач мав би скористатися швидкою допомогою або звернутись до медичної установи закритого типу, яка розташована на даному підприємстві.

Такі висновки суду є хибними, зводяться до оціночного судження і припущень, оскільки час в якій позивач цього дня вийшов з території підприємства, а також, що саме особа - позивач ОСОБА_2 покинув у зазначений в акті від 21.10.2015 року час, місце розташування товариства відповідача, не підтверджено в супереч ст. 57 ЦПК України. Проте, сам позивач не заперечував обставин щодо його виходу з території товариства 21.10.2015 року приблизно об 11 годині у звязку з поганим самопочуттям. Також колегія суддів зауважує, що кожна людина наділена правом вибору медичної установи, яку визначає на свій власний розсуд, до якої і звернувся за медичною допомогою в даному випадку позивач.

Посилання відповідача на порушення порядку оформлення документів, що підтверджують непрацездатність ОСОБА_2, не є підтвердженням скоєнням працівником прогулу без поважних причин.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що посилання представників відповідача, щодо скоєння ОСОБА_2 прогулу 21.10.2015 року, є безпідставними, які не знайшли свого підтвердження з досліджених судом доказів, оскільки про поважність причин відсутності позивача на роботі 21.10.2015 року більше трьох годин свідчить вказана вище довідка. Доказів щодо її недостовірності відповідачем не надано.

Під час розгляду даної цивільної справи, колегією суддів було задоволено клопотання представника відповідача про виклик та допит в якості свідка лікаря КУ «Сєвєродонецької міської лікарні» ОСОБА_10, з метою зясування певних обставин, повязаних зі зверненням ОСОБА_2 за медичною допомогою 21.10.2015 року. На виклики суду остання двічі не зявилася, про час та місце розгляду справи була сповіщена належним чином. Представник відповідача у судовому засіданні 20.03.2017 року не наполягав на повторному виклику або застосуванні судом у відношенні цього свідка заходів примусу.

Отже, судом апеляційної інстанції було вжито заходи, необхідні для зясування всіх обставин у справі на які посилались сторони.

Щодо зазначених в акті від 03.11.2015 року та наказі про звільнення від 30.11.2015 року, обставин стосовно скоєних позивачем прогулів, шляхом використання перепустки іншої особи, а саме гр. ОСОБА_8 №106721, доставщика питної води «Смолянівськая» ФОП ОСОБА_9, ОСОБА_2 виходив в робочий час з території товариства відповідача і до закінчення робочого дня на робочому місці був відсутній, тобто скоїв прогул без поважної причини: - 23.06.2015 р. (відсутність на робочому місці 06 год.05 хв.); 06.07.2015р. (відсутність на робочому місці 04 год.11 хв.); 07.07.2015 р. - (відсутність на робочому місці 06год.47 хв.); 08.07.2015 р. (відсутність на робочому місці 04 год.41хв.), що на думку відповідача підтверджується даними програмно апаратного комплексу системи відео спостереження «Інтелект» та програмно апаратного комплексу системи контролю доступу STOP NET , колегія суддів вважає, що ці обставини також не підтверджено відповідачем належними доказами, оскільки по справі не було проведено портретну експертизу, завданням якої є ідентифікація особи фотознімком та відеозаписом, що визначено п. 18 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 08.10.1998 №53/5 ( у редакції наказу Міністерства юстиції України від 26.12.2012 року №1950/5), також, відповідач не заявляв клопотання про виклик в судове засідання в якості свідка гр. ОСОБА_8

Крім того, в судовому засіданні апеляційної інстанції, представник відповідача ОСОБА_7 суду пояснив, що під час виявлення вказаних обставин зазначених в акті від 03.11.2015 року, шляхом перегляду архівів програмно апаратного комплексу системи відео спостереження «Інтелект» та програмно апаратного комплексу системи контролю доступу STOP NET за 2015 рік встановлено, що особа схожа на ОСОБА_2 здійснює відповідні дії, які зводяться до порушення трудової дисципліни, а оскільки він не є експертом, категорично стверджувати, що це був саме ОСОБА_2 він не може.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що у відповідача не було законних підстав для звільнення позивача за п. 4 ст. 40 КЗпП України.

Враховуючи зазначені обставини, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції щодо прогулу позивача є помилковим, тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового про поновлення позивача на роботі.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Як розяснив Пленум Верховного суду України у Постанові № 9 від 6 листопаду 1992 року „ Про практику розгляду судами трудових спорів у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично пропрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N 100 (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 1995 року N 348).

Отже, середній заробіток за час вимушеного прогулу позивача підлягає начисленню відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановленням Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року за №100, з послідуючими змінами та доповненнями.

З урахуванням абзацу третього пункту 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи.

Звільнення позивача відбулося 01 грудня 2015 року, в жовтні та листопаді 2015 року позивач перебував у відпустці та на лікарняному, тому колегія суддів вважає, що середня заробітна плата позивача повинна обчислюватися виходячи з виплат, отриманих ним за попередні повні два місяці роботи, а саме за серпень та вересень 2015 року.

Отже розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу, належний до виплати позивачу за період з 02.12.2015 року по 20.03.2017 року складає 52252,81 грн. виходячи із наступного розрахунку: (35 днів х 158,85 грн. середньоденна заробітна плата) + 3335,28 грн. (середньомісячна заробітна плата) х 14 місяців.)

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 року справляння та сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обовязком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обовязкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що з приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке обєднання ОСОБА_3» на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу (без утримання податків й інших обовязкових платежів) у сумі 52252 (пятдесят дві тисячі двісті пятдесят дві) грн. 81 коп.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_2 щодо скасування запису №16 від 01.12.2015р. у його трудовій книжці, виконаного ОСОБА_4 «Сєвєродонецьке обєднання ОСОБА_3», колегія суддів вважає, ці вимоги не підлягають задоволенню, так як відповідно до вимог п. 2.10. Інструкції "Про порядок ведення трудових книжок працівників", затвердженої наказом Мінюст/Міністерство праці України/Мінсоцзахист від 29.07.1993, № 58, ці питання можуть бути вирішені відповідачем, після ухвалення рішення про поновлення на роботі, тобто зазначені позовні вимоги є передчасними.

Таким чином, колегія суддів вважає апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Згідно ст. ст. 79, 80, 88 ЦПК України та ст. 4 Закону України "Про судовий збір" з відповідача підлягає стягнення в дохід держави судовий збір в розмірі 1280грн. з яких:640 грн. (за позовною вимогою майнового характеру); 640 грн.- (за вимогу немайнового характеру).

Керуючись ст. ст. 303, 307, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 22 грудня 2016 року скасувати.

Ухвалити по справі нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке обєднання ОСОБА_3» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та скасування запису у трудовій книжці, задовольнити частково.

Поновити ОСОБА_2 на посаді інженера з організації та нормування праці першої категорії бюро праці та заробітної плати ремонтно механічного цеху в Приватному акціонерному товаристві «Сєвєродонецьке об'єднання ОСОБА_3».

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке обєднання ОСОБА_3» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу (без утримання податків й інших обовязкових платежів) у сумі 52252 (пятдесят дві тисячі двісті пятдесят дві) грн. 81 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити за необґрунтованістю.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке обєднання ОСОБА_3» на користь держави судовий збір у розмірі 1280 грн.

Рішення суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено протягом двадцяти днів у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді: