04.04.2017 227/82/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2017 року. м. Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області в складі:

головуючого Притуляка С. А

при секретарі Коверченковій М.О.,

за участю:

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

В січні 2017 року позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обгрунтування позовних вимог зазначив, що проживає у квартирі комунальної власності, розташованої за адресою: Добропільський район, м. Білозерське, вул. Спартака, 7/8. У квартирі також зареєстровано ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який є братом позивача. Відповідач у житловому приміщенні не проживає з жовтня 2010 року, участі в утриманні житла не приймає.

Позивач у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, також зазначив, що змушен сплачувати за комунальні послуги з розрахунку кількості зареєстрованих в квартирі осіб, що негативно впливає на його матеріальне становище.

Відповідач у судове засідання повторно не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, шляхом направлення судових повісток та шляхом розміщення оголошення у пресі - в газеті Урядовий Курєр № 57 від 25 .03.2017 року у відповідності до ч. 9 ст. 74, п. 4 ч. 3 ст. 122 ЦПК України. Доказів поважності своєї неявки або заяви про розгляд справи у відсутність відповідача, до суду надано не було.

Свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4, у судовому засіданні 31 березня 2017 року, зазначили, що є сусідами позивача та відповідача. ОСОБА_2 з жовтня 2010 року не мешкає за адресою: м. Білозерське, вул. Спартака, 7/8, участі в утриманні житла та в сплаті комунальних послуг не приймає, а його місцезнаходження не відомо.

Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених вимог, дослідивши матеріали справи і докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно копії особового рахунку № 43495 основним квартиронаймачем квартири розташованої за адресою: Добропільський район, м. Білозерське, вул. Спартака, 7/8 є ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, що також підтверджується копією рішення виконавчого комітету Білозерської міської ради № 61 від 28.04.204 року « Про переоформлення договору найму на житлову площу».

За вищезазначеною адресою згідно копії особового рахунку № 43495 зареєстровано з 06.03.2002 року - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 та з 29.05.2002 року - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, що також підтверджується довідкою виконавчого комітету Білозерської міської ради № 02/02 від 23.01.2017 року.

Згідно копії свідоцтва про смерть серії І-НО № 118619 виданого виконкомом Білозерської міської ради міста Добропілля, ОСОБА_5, померла ІНФОРМАЦІЯ_5, актовий запис № 120.

Із долученого до матеріалів справи акту від 13.01.2017 року, вбачається, що ОСОБА_2, 21 нрудня ІНФОРМАЦІЯ_6, не мешкає за адресою: Добропільський район, м. Білозерське, вул. Спартака, 7/8 з жовтня 2010 року..

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Згідно статті 1 Цивільного процесуального кодексу України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 1 статті 11 Цивільного процесуального кодексу України передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень проти них. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у розгляді справи. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі щодо яких виникає у сторін спір, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 3 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України встановлені підстави звільнення від доказування, а саме: обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини

Згідно ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ст. 64 Житлового кодексу Української РСР члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї.

Відповідно до ст.71 Житлового кодексу Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Статтею 72 Житлового кодексу Української РСР визначається наступний порядок визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням: визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Згідно п. 10, 11 Постанови Пленуму Верховного суду України № 2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України». У справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Виходячи з положень ст. 71 ЖК України та роз'яснень, що містяться в пп. 10 і 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 "Про деякі питання, що виникають в практиці застосування судами Житлового кодексу України", право користування жилим приміщенням при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї зберігається протягом шести місяців або інших строків, передбачених цією статтею. В разі відсутності цих осіб понад встановлені строки з поважних причин (перебування у відрядженні, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) цей строк може бути продовжений судом.

Вивчивши матеріали справи і надані суду докази, беручи до уваги показання свідків, враховуючи недоведеність поважності причин відсутності за місцем реєстрації відповідача з жовтня 2010 року, суд вважає, позовні вимоги обґрунтованими і законними та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

На підставі викладеного, керуючись ст. 47 Конституції України, ст.ст. 8, 10, 11, 60, 61, 88, 169, 209, 213, 215, 223-227 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст. 322, 815 Цивільного кодексу України, ст.ст. 64, 71, 72 Житлового Кодексу Української РСР, ст.ст. 3,7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», п. п. 10, 11 Постанови Пленуму Верховного суду України № 2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, таким, що втратив право користування квартирою, розташованою за адресою: м.Білозерське, вул.Спартака, 7/8.

З повним текстом рішення суду сторони можуть ознайомитися 04 квітня 2017 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення ухвалено, оформлено і підписано в нарадчій кімнаті суддею.

Суддя Притуляк С.А.