У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2017 рокум. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ДемяносовМ.В., розглянувши касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Міський комерційний банк» Оберемка Романа Анатолійовича на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 20 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 17 січня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк» до ОСОБА_3, третя особа - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про відшкодування шкоди, пов'язаної із незаконним звільненням працівника,

в с т а н о в и в:

У грудні 2015 року ПАТ «Міський комерційний банк» звернулося до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що рішенням виконавчої дирекції ФГВФО від 20 листопада 2014 року № 124 було розпочато процедуру виведення ПАТ «Міський комерційний банк» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації на три місяці з 21 листопада 2014 року по 20 лютого 2015 року, і цим же рішенням ОСОБА_3 було призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в банку.

Позивач зазначає, що під час виконання своїх функціональних обов'язків ОСОБА_3 видав наказ від 26 січня 2015 року № 52-П, яким було звільнено з посади працівника банку ОСОБА_5, у зв'язку з чим йому було виплачено вихідну допомогу в розмірі 10 142,33 грн.

У зв'язку з оскарженням ОСОБА_5 правомірності його звільнення рішенням суду його позов було задоволено, поновлено ОСОБА_5 на посаді із стягненням з банку середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 10 673,75 грн.

Посилаючись на ст. 237 КЗпП України, позивач просить стягнути з посадової особи, винної у незаконному звільненні працівника, тобто відповідача, який рішенням Фонду від 31 січня 2015 року був відсторонений від виконання обов'язків уповноваженої особи на здійснення тимчасової адміністрації банку, матеріальні збитки, завдані з його вини банку, в розмірі 20 816,08 грн.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 20 вересня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 17 січня 2017 року у задоволенні позову ПАТ «Міський комерційний банк» відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ «Міський комерційний банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Міський комерційний банк» Оберемка Р.А. просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим касаційна скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Відповідно ст. 237 КЗпП України суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обов'язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв'язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи. Такий обов'язок покладається, якщо звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якщо власник чи уповноважений ним орган отримав виконання рішення суду про поновлення на роботі.

Згідно із ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон) з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

Відповідно до ст. 2 Закону уповноважена особа Фонду це працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих Фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

Згідно п. 9 ч. 2 ст. 37 Закону уповноважена особа Фонду (у разі делегування їй повноважень Фонду) має право приймати на роботу, звільняти з роботи чи переводити на іншу посаду будь-кого з керівників чи працівників банку, переглядати їх службові обов'язки, змінювати розмір оплати їх праці з додержанням вимог законодавства України про працю.

Частиною 3 статті 16 Закону передбачено, що працівники Фонду під час виконання покладених на Фонд функцій перебувають під захистом закону, і вони не несуть відповідальність за будь-які дії або бездіяльність, якщо вони діяли на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Позови, подані проти працівників Фонду, вважаються позовами, поданими проти Фонду.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, встановивши обставини справи та на підставі Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», дійшов обґрунтованого висновку, що під час виконання функцій уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів ОСОБА_3, який займав посаду провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків, діяв від імені Фонду в межах делегованих йому повноважень наданих Законом, а тому не може виступати відповідачем у спірних правовідносинах.

Отже, ПАТ «Міський комерційний банк» роз'яснено право звернутись до суду з позовом до належного відповідача - Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Судові рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи скарги висновки судів не спростовують та не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, крім того, зводяться до оцінки доказів, їх належності та допустимості, проте, в силу ст. 335 ЦПК України, суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити Публічному акціонерному товариству «Міський комерційний банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Міський комерційний банк» ОберемкаРомана Анатолійовича у відкритті касаційного провадження на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 20 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 17 січня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк» до ОСОБА_3, третя особа - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про відшкодування шкоди, пов'язаної із незаконним звільненням працівника.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ М.В. Демяносов