Єдиний унікальний номер 225/5901/16-ц Номер провадження 22-ц/775/337/2017
Головуючий в I інстанції: Андрєєв В.В.
Доповідач: Тимченко О.О.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2017 року Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Тимченко О.О.,

суддів: Біляєвої О.М., Дундар І.А.

за участю секретаря Яворського О.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмут апеляційні скарги ОСОБА_1 на рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 11 січня 2017 року у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Дзержинський міський відділ реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про визнання особи безвісно відсутньою,-

В С Т А Н О В И В:

20 жовтня 2016 року заявник ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про визнання безвісно відсутнім ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, В обґрунтування вимог вказала, що з 08.11.2008 року перебувала у шлюбі з ОСОБА_2, від шлюбу має неповнолітню дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2. ОСОБА_2 постійно проживав і був зареєстрований у ІНФОРМАЦІЯ_3. 29.05.2012 року останній був знятий з реєстраційного обліку за зазначеною адресою в звязку з вибуттям на постійне місце проживання до ІНФОРМАЦІЯ_4, що підтверджено талоном зняття з реєстраційного обліку. З метою розшуку чоловіка вона зверталась в різні правоохоронні органи та інші державні структури, але розшук результатів не дав. В звязку з тим, що їй не відомо місце знаходження чоловіка, вона позбавлена можливості виїхати з дитиною з міста Донецька. Також вона бажає розірвати з ним шлюб. Просила суд визнати безвісно відступнім громадянина України ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, що народився в м. Донецьку, Донецької області, Україна.

Рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 11 січня 2017 року в задоволені заяви ОСОБА_1 про визнання безвісно відсутнім ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, відмовлено.

З зазначеним рішенням не погодилась заявниця ОСОБА_1, подала апеляційну скаргу в якій ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про задоволення її заяви повністю, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що судом не враховано, що останньою відомою адресою ОСОБА_2 є місто Донецьк, вул. Александрова, б. 3 кв.30. Саме з 29.05.2012 року переслати існувати відомості про місце перебування ОСОБА_2, за місцем його постійного перебування. Суду було надано доказі того, що ОСОБА_2 не затримувався правоохоронними органами і не перебуває під слідством.

Заявниця ОСОБА_1 в судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, від неї надійшла заява про розгляд справи за її відсутності ( а.с. 63).

Представник заінтересованої особи - Дзержинський міський відділ реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності (а.с. 92).

Апеляційний суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність сторін, оскільки відповідно до вимог ст. 305 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції.

Перевіряючи справу в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд виходить з наступного.

Згідно ст.ст. 213, 214 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Обґрунтованим вважається рішення, ухвалене на основі повного всебічного зясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, якій були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставини, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції в повні мірі не відповідає.

Відмовляючи в задоволені позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, позивачкою не надано суду доказів про постійне місце проживання ОСОБА_2

Проте погодитись з таким висновком суду не можливо з наступних підстав.

Відповідно до ст. 309 ЦК України підставами для скасування рішення суду і ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального права.

Відповідно до ст.. 43 ЦК України фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місті її постійного проживання немає відомостей про її місце перебування.

Зазначена норма регулює правовідносини у разі їх невизначеності яка викликана тим, що тривала відсутність громадянина у місці його постійного проживання за відсутності відомостей про його місце перебування зачіпає права та інтереси фізичних та юридичних осіб, з якими він знаходиться у правових зв'язках.

Як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_2 був зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_5 з 24.02.2004 року ( а.6). 29.05.2012 року був знятий з реєстраційного обліку в звязку з вибуттям на постійне місце проживання до м. Сіверськ ( а.с.7). Як вбачається із копії військового квітка серія МО №051873 на імя ОСОБА_2, останній був знятий з обліку 23.05.2012 року. Згідно листа Сіверської міської ради Байхмутського району Донецької області від см12.082016 року , ОСОБА_1 за адресою: м. Залізнична, б.214 не зареєстрований ( а.с.13).

Суд першої інстанції в своєму рішення не надав належної оцінки зазначеним доказам.

Згідно ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» , місце перебування адміністративно територіальна одиниця, на території якої особи проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту »

Тобто останнім відомим місцем проживання ОСОБА_2 є квартира АДРЕСА_1.

Частиною 3 ст.10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається із матеріалів справи згідно відповіді Управління СБ України в Донецькій області від 02.08.2016 року та 03.08.2016 року ОСОБА_2 в розшуку не знаходиться, відомості щодо місця знаходження останнього відсутні, кримінальне провадження щодо ОСОБА_2 не розпочиналось ( а.с.11-12).

Згідно листа національної поліції України ГУ НП в Донецькій області від 12.08.2016 року , ОСОБА_2 в державному розшуку не перебуває, відомості зникнення відсутні. Перевірено адресу де проживає мати ОСОБА_2, остання пояснила, що її син ОСОБА_2 в 2012 році поїхав на заробітки в Київ, за адресою: м. Сіверськ, вул.. Залізнична 214 ніколи не прописувався та не мешкав, на теперішній час він працює та мешкає в м. Київ, р-н Бровари, вул. Оболонська, б. 5 . (а.с.14).

Апеляційним судом Донецької області ОСОБА_4 була викликана в судове засідання, проте остання відмовилась від надання пояснень скориставшись ст. 63 Конституції України.

Матеріали справи містять лист виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області від 29.09.2016 року, згідно якого власник будинку № 5 по вул. Оболлнський у м. Бровари Київської області заперечує фат проживання ОСОБА_2 у його будинку ( а.с.15) , але цій доказ не спростовую факт проживання ОСОБА_2 у місті Києві.

Також як вбачається із матеріалів справи заявниця ОСОБА_1 зареєстрована та проживає за адресою : ІНФОРМАЦІЯ_6.

Сам факт зняття ОСОБА_2 з реєстрації за адресою м. Донецьк, вул. Александрова, б. 3 кв. 30 не свідчить про його не проживання за вказаною адресою, а матеріали справи не містять жодного доказі про не проживання ОСОБА_2 більш року за зазначеною адресою.

Тобто заявницею не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог.

Суд першої інстанції на зазначені обставини уваги не звернув та дійшов невірного висновку про відмову в задоволені заяви з підстав не надання доказів про постійне місце проживання ОСОБА_2,

Отже при розгляд і справи судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, що є підставами для скасування рішення з ухваленням нового, про відмову в задоволені заяви але з інших підстав.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, апеляційний суд, -

В И Р І Ш И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 11 січня 2017 року скасувати.

В задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа Дзержинський міський відділ реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про визнання безвісно відсутнім ОСОБА_2 відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий О.О.Тимченко

Судді: О.М. Біляєва

ОСОБА_5