провадження № 2/294/311/17
справа № 294/578/16-ц
РІШЕННЯ

(заочне)

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2017 року Чуднівський районний суд Житомирської області

у складі:

головуючого судді Лесько М.О.

при секретарі Марчук В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Чуднові цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

14.06.2016 року позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 113148,06 грн., мотивуючи свої вимоги тим, що 03.04.2006 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №ZRQWAU00120027, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 55908,00 грн. на строк до 02.04.2013 року зі сплатою процентів за користування кредитними коштами у строки та в порядку, встановленими кредитним договором.

Кредитним договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом процентів, комісії за користування кредитом та інших витрат.

Відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконував, у звязку з чим станом на 24.02.2016 року має заборгованість 141966,41 грн., яка складається з наступного: 23788,78 грн. - заборгованість за кредитом; 23717,95 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3634,02 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 90825,66 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором.

Рішенням Чуднівського районного суду Житомирської області від 12.01.2012 року з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» стягнуто суму у розмірі 28818,35 грн., а тому позивач просить стягнути загальну суму заборгованості за договором у розмірі 113148,06 грн. за вирахуванням суми, стягнутої вказаним рішенням суду.

Представник позивача у судове засідання не зявився. До суду 08.09.2016 року, 15.02.2017 року, 20.03.2017 року, 10.05.2017 року та 27.06.2017 року надійшли заяви, у яких представник позивача ОСОБА_2 заявляє клопотання про розгляд справи за його відсутності та одночасно повідомляє суд, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_1 про розгляд справи був повідомлений належним чином, копію ухвали про відкриття провадження у справі від 17.06.2016 року та копію позовної заяви з доданими до неї документами отримав 01.07.2016 року, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений завчасно та належним чином за зареєстрованою адресою місця проживання, однак, у судові засідання 08.09.2016 року, 16.02.2017 року, 20.03.2017 року, 10.05.2017 року та 27.06.2017 року не зявився, причини незявлення суду не повідомив.

На підставі статей 158, 169, 224 ЦПК України суд вважає можливим розглядати справу за відсутності сторін та ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних в ній доказів, враховуючи також, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, давши оцінку доказам у їх сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 03.04.2006 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №ZRQWAU00120027, відповідно до якого позичальник ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 55908,00 грн. на купівлю автомобіля та 20350,51 грн. на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених пунктами 2.1.3, 2.2.7 договору, на строк до 02.04.2013 року зі сплатою процентів за користування кредитними коштами у розмірі 1,32% на місяць на суму залишку заборгованості та щомісячної комісії за надання фінансового інструменту у розмірі 0,25% від суми виданого кредиту (а.с. 10-11).

Згідно з умовами кредитного договору для виконання зобовязань Банк відкриває Позичальнику рахунок №0245 для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості, кредитний рахунок №5017, рахунок по відсотках №1121 та рахунок для обліку комісії і винагороди №6592.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Позивачем не надано суду жодних належних доказів руху коштів по рахунках №0245, №5017, №1121, та №6592, відкритих згідно умов кредитного договору для позичальника ОСОБА_1 для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості по кредиту, по відсотках, комісії і винагороди. До позовної заяви додано лише розрахунок заборгованості за договором №ZRQWAU00120027 від 03.04.2006 року, підписаний представником позивача за довіреністю, однак розрахунки, зроблені представником позивача у формі таблиці суд не може прийняти до уваги, оскільки вони не підтверджені доказами (а.с. 6-9).

Разом з тим, з матеріалів справи встановлено і не оспорюється позивачем, що рішенням Чуднівського районного суду Житомирської області від 12.01.2012 року у цивільній справі №2-714/11 було стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №ZRQWAU00120027 від 03.04.2006 року в розмірі 28818,35 грн. (а.с. 5).

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Умовами кредитного договору, укладеного між сторонами, визначено обовязок позичальника щодо повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом періодичними щомісячними платежами. Зокрема, сторони договору дійшли згоди, що погашення заборгованості здійснюється у наступному порядку: щомісяця в період сплати, за який приймається період з 21 по 28 число кожного місяця позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 1252,13 грн. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотків, винагороди, комісії (а.с. 10).

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Рішенням Чуднівського районного суду Житомирської області від 12.01.2012 року було встановлено загальний розмір грошових зобовязань за кредитним договором, не виконаних позичальником ОСОБА_1, та задоволено вимогу ПАТ КБ «ПриватБанк» - стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за даним кредитним договором №ZRQWAU00120027 від 03.04.2006 року в загальному розмірі 28818,35 грн., що включає в себе заборгованість з повернення кредитних коштів (24189,18 грн.), проценти за користування кредитом (3325,00 грн.), комісію (838,62 грн.) та неустойку (465,55 грн.) (а.с. 5).

Отже, позивачем вже було реалізовано своє право на судовий захист своїх майнових інтересів, які ґрунтуються на правочині, укладеному із відповідачем. Тому суд вважає безпідставною позовну вимогу позивача про стягнення заборгованості за кредитом, оскільки щодо даної вимоги вже існує судове рішення, що вступило в законну силу.

Позовні вимоги про стягнення процентів за користування кредитом, заборгованості по комісії за користування кредитом та пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, нарахованих позивачем за період з дати закінчення дії договору (02.04.2013 року) і до 24.02.2016 року суд також вважає безпідставними та необґрунтованими, оскільки, починаючи із 02.04.2013 року договірні правовідносини між сторонами припинились за закінченням їх строку.

Починаючи із дати набрання законної сили рішенням Чуднівського районного суду Житомирської області від 12.01.2012 року між сторонами склались правовідносини, повязані із примусовим виконанням судового рішення, яким було встановлено, ким із договірних сторін порушено умови договору, кому належить право вимоги, що ґрунтується на правочині, а також розмір такої вимоги.

Згідно з розясненнями, наданими судам Пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 17 постанови №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зобовязання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599, 601, 604, 609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобовязання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України.

Отже, позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» як кредитор за договором за наявності судового рішення про задоволення його вимог позбавлений права вимагати повторного стягнення з боржника суми заборгованості за кредитом, процентів за користування кредитом і пені, передбачених договором за несвоєчасну сплату кредиту. Лише за умови, що наявне судове рішення не виконано боржником, кредитор має право на стягнення з відповідача сум інфляційних втрат та трьох процентів річних за весь час, поки судове рішення залишається не виконаним.

Судом встановлено, що згідно з умовами кредитного договору (п.п. 2.3.3) за наявності прострочення виконання основного зобовязання в обумовлений сторонами строк банк використав своє право змінити на власний розсуд умови договору та вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України, та пені за порушення умов договору, шляхом звернення до суду з позовом до відповідача та ухвалення 12.01.2012 року судом відповідного рішення про задоволення позовних вимог банку.

Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобовязання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, комісії та неустойки.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу.

За змістом ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Звернення із позовною заявою про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором та ухвалення судом відповідного рішення про задоволення позовних вимог банку змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з такою заявою вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості засвідчує такі зміни.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі предявлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Якщо за рішенням суду заборгованість за кредитним договором стягується у повному обсязі, то кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобовязання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів, пені та комісії.

За правилами ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Звертаючись до суду з позовом, позивач не заявив вимог до відповідача по статті 625 ЦК України.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У спірних правовідносинах договірні зобовязання сторін припинились і перейшли у зобовязання, що виникли з рішення суду (ч.5 ст.11 ЦК України). Отже, припинення зобовязання відповідача ОСОБА_1 згідно із ст.599 ЦК України повязане із виконанням рішення Чуднівського районного суду від 12.01.2012 року, проведеним належним чином у порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Отже, за наявності рішення Чуднівського районного суду Житомирської області від 12.01.2012 року, ухваленого у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет та з тих самих підстав, яке набрало законної сили і є обовязковим до виконання, є неможливим ухвалення судом ще одного судового рішення про притягнення відповідача до цивільної відповідальності за одне й те саме правопорушення.

Розглядаючи згідно положень ч.1 статті 11 ЦПК України дану справу, суд вирішує спір у межах заявлених ПАТ КБ «ПриватБанк» позовних вимог та приходить до висновку, що позов є безпідставним та не обґрунтованим: позивачем не доведено підстави повторного, за наявності судового рішення, нарахування відповідачу заборгованості по кредиту, процентів за користування кредитом, комісії та пені.

З урахуванням вказаних обставин слід відмовити ПАТ КБ «ПриватБанк» у задоволенні даного позову.

На підставі наведеного вище обґрунтування та керуючись статтею 61 Конституції України, статтями 3, 11, 13, 15, 16, 525, 526, 529, 530, 549-552, 598, 599, 610, 612, 625, 1054 ЦК України, статтями 1, 3, 4, 10, 11, 14, 15, 57-61, 88, 158, 169, 212 - 215, 224 - 228, 294 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заочне рішення може бути переглянуте Чуднівським районним судом Житомирської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду може бути оскаржене позивачем до апеляційного суду Житомирської області через Чуднівський районний суд Житомирської області протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання заяви про перегляд заочного рішення чи апеляційної скарги, якщо їх не було подано. У разі подання заяви про перегляд заочного рішення чи апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після перегляду справи.

Суддя: М.О. Лесько