Справа № 683/2750/16-ц
У Х В А Л А

25 січня 2017 року м. Старокостянтинів

Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області

в складі: головуючої судді Бондарчук Л.А.

секретаря Борикіної Л.В.

розглянувши у судовому засіданні в м. Старокостянтинів заяву представника позивачки ОСОБА_1 ОСОБА_2 про забезпечення позову,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до фермерського господарства «ВМС», ОСОБА_3 і просить визначити за ОСОБА_4, який помер 10 січня 2015 року, 1/2 частку у спільному сумісному майні, а саме 1/2 частку у фермерському господарстві «ВМС» із статутним капіталом 10000000 грн., що становить 5000000 грн. статутного капіталу.

В обґрунтування заявленого позову посилається на те, що 10 січня 2015 року помер її батько ОСОБА_4 Вона є його спадкоємицею і у встановленому законом порядку прийняла спадщину. Вказує, що 17 липня 2000 року ОСОБА_4 заснував фермерське господарство «ВМС». 06 серпня 2005 року він вийшов зі складу засновників (власників) фермерського господарства і уступив свої права та обов»язки засновника і власника дочці своєї другої дружини ОСОБА_3 ОСОБА_5, яка в подальшому уступила свої права власника і засновника фермерського господарства матері ОСОБА_3 Хоч фермерське господарство і було зареєстроване на відповідачку, ОСОБА_4 фактично виконував повноваження засновника і власника цього господарства. При цьому, з жовтня 2005 року статутний капітал фермерського господарства було збільшено до 10000000 грн. та створено статутний фонд господарства у розмірі 10000000 грн., який засновник (власник) вносить на банківський рахунок, а цілісний майновий комплекс господарства складався з земельної ділянки, готелю, вантажних транспортних засобів та напівпричепів, іншого майна.

Оскільки на момент створення фермерського господарства й до смерті ОСОБА_4 перебував у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_3, тому майнові права на фермерське господарство «ВМС», як підприємство із статутним капіталом в розмірі 10000000 грн., відповідно до ст.ст.60,61 СК України є об»єктом спільної сумісної власності відповідачки та ОСОБА_4 і в частині 1/2 майна, що становить 5000000 грн. статутного капіталу фермерського господарства «ВМС» належать ОСОБА_4 та входять до складу спадщини, що відкрилась після його смерті.

25 січня 2017 року через канцелярію суду представник позивачки ОСОБА_2 подав заяву про забезпечення вищезазначеного позову шляхом:

- накладення арешту на цілісний майновий комплекс фермерського господарства «ВМС» в межах ціни позову 10000000 грн.;

- накладення арешту на грошові кошти, належні фермерському господарству «ВМС» в межах ціни позову 10000000 грн., окрім виплат заробітної плати, пенсії та стипендії, допомоги по загальнообов»язковому державному соціальному страхуванню, яка виплачується у зв»язку із тимчасовою непрацездатністю (включаючи догляд за хвороб дитиною), вагітністю та пологами, по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, на допомогу, яка виплачується касами взаємодопомоги, благодійними організаціями, а також на вихідну допомогу, допомогу по безробіттю;

- заборони службовим особам фермерського господарства «ВМС», а так само і будь-яким третім особам, вчиняти дії щодо відчуження майна фермерського господарства «ВМС»;

- заборони службовим особам фермерського господарства «ВМС» , а так само і будь-яким третім особам, в тому числі Реєстраційній службі Старокостянтинівського районного управління юстиції Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області вчиняти дії щодо реєстрації, перереєстрації, оформлення, переоформлення часток у статутному капіталі, учасників та засновників фермерського господарства «ВМС».

Обґрунтовуючи заяву, представник позивачки посилається на те, що відповідачка ОСОБА_3 вчиняє дії щодо розтрати майна фермерського господарства «ВМС» з метою, щоб це майно не було успадковане. Зокрема, у 2015 році ОСОБА_3 відчужила готельний комплекс, розташований по вул. К. Острозького,10 в м. Старокостянтинів, який знаходився на балансі фермерського господарства «ВМС», а також декілька вантажних автомобілів та напівпричепів, приховавши, що це майно належить їй та ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності.

Заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень ч.1 та ч.3 ст.151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно ч.1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до положень ч.1 ст.152 ЦПК України позов забезпечується, зокрема накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч.3 ст.152 ЦПК України).

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 4 постанови від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб'єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Згідно з ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом для визначення частки у спільному майні - фермерському господарстві «ВМС», що входить до складу спадщини після смерті ОСОБА_4

Разом із тим, ОСОБА_1 не зазначила конкретно яке саме майно чи скільки саме грошових коштів внесених до статутного фонду фермерського господарства «ВМС» було зроблено за рахунок спільного майна подружжя ОСОБА_4 та в інтересах сім»ї та не надала суду доказів того, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Таким чином із наданих позивачкою доказів на підтвердження своїх вимог, на даній стадії розгляду справи не вбачається правових підстав для забезпечення даного позову у спосіб, обраний позивачкою, оскільки це фактично призведе до обмеження права господарюючого суб»єкта розпоряджатись власним майном.

З огляду на викладене, в задоволені заяви слід відмовити.

Керуючись ст.ст.151-153, 293 ч.1 п.2 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

В задоволенні заяви представника позивачки ОСОБА_1 ОСОБА_2 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п»яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п»яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя