УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" січня 2017 р. Київський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Зуб Г.А.

за участю секретаря Хлистун Ю.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за скаргою Харківського автотранспортного технікуму імені ОСОБА_1 на дії державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_2,-

ВСТАНОВИВ:

Представник заявника ОСОБА_3 звернувся до суду з скаргою, в якій просить визнати незаконними дії державного виконавця Ярошенка В.В.: щодо вимоги добровільно виконати у строк до 23.06.2016 року вимоги виконавчого листа №2/640/260/16, виданого Київським судом м. Харкова 14.06.2016 року про стягнення з ХАТТ на користь ОСОБА_4 25 686 грн. 73 коп.; щодо примусового виконання вищезазначеного виконавчого листа; щодо донарахування і стягнення з ХАТТ виконавчого збору і витрат повязаних з провадженням виконавчих дій; щодо зобовязання керівника ХАТТ зявитися до державного виконавця Київського ВДВС м. Харкова ГТУЮ ОСОБА_2 під загрозою приводу через органи внутрішніх справ, притягнення до адміністративної та кримінальної відповідальності; та покласти на державного виконавця судові витрати. В обгрунтування зазначених підстав посилається на наступне. 21.06.2016 року до ХАТТ надійшла постанова про відкриття виконавчого провадження №51465883, якою було відкрито виконавче провадження про стягнення з ХАТТ на користь ОСОБА_4 коштів в загальному розмірі 25686,73 грн. Сплатити вказану суму добровільно державний виконавець вимагав у строк до 23.06.2016 року під загрозою примусового виконання рішення суду. 04.07.2016 року до ХАТТ прийшов ще один документ за підписом державного виконавця, в якому він зобовязував директора технікуму зявитись до нього 05 або 07 липня 2016 року під загрозою приводу через органи внутрішніх справ та притягнення до відповідальності. Але, слід зазначити, що ХАТТ є державною установою та фінансується виключно з Державного бюджету України, та Державна казначейська служба України контролює відповідність витрат установ, що фінансуються з державного бюджету України. Таким чином, виконати вимоги державного виконавця ХАТТ не мав можливості. Тому, заявник вважає дії державного виконавця такими, що викликають сумнів та незаконними.

В судове засідання представник заявника ОСОБА_3 не з`явився, повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи у свою відсутність, скаргу просив задовольнити.

Державний виконавець Ярошенко В.В. в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином та своєчасно, та неодноразові запити суду та ухвалу Київського районного суду м. Харкова не надав копії виконавчого провадження, численні звернення суду до начальника Київського ВДВС м. Харкова ГТУЮ в Харківській області також були залишені без задоволення.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи

державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 18.01.2016 року позов ОСОБА_4 було задоволено частково, та стягнуто з ХАТТ імені ОСОБА_5 на її користь кошти в загальному розмірі 25686 грн. 73 коп. Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 12.05.2016 року вказане рішення було залишено без змін.

Згідно ст.124 Конституції України: «Судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України».

Згідно ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

На виконання даного рішення, 14.06.2016 року представнику позивача ОСОБА_6 був виданий виконавчий лист за даною справою.(а.с. 162), тому що рішення набуло законної сили.

16.06.2016 року державним виконавцем Київського ВДВС м. Харків ГТУЮ у Харківській області ОСОБА_2 було відкрито виконавче провадження та надано термін добровільно виконати рішення суду до 23.06.2016 року, тобто 7 днів.

29.06.2016 року державним виконавцем була направлена вимога керівникові ХАТТ, в якій він зобовязує керівника зявитись до відділу 05.07.2016 року або 07.07.2016 року, та вказує, що заборгованість існує в розмірі 28355,40 грн., що свідчить, що державним виконавцем винесена постанова про стягнення виконавчого збору. Також попереджає, що в разі неявки може бути застосовано привід, та притягнутий до адміністративної або кримінальної відповідальності.

Положеннями статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів це сукупність дій органів і посадових осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів, які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом статей 25,27,28 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент винесення постанови ДВС) державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк семи днів з моменту винесення постанови та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Примусове виконання рішення, стягнення виконавчого збору можливе у разі ненадання боржником у строк, встановлений для добровільного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення.

Як зазначено у правових висновках Верховного Суду України, викладених у постанові по справі №6-785 цс15 від 06.07.2015 року, сплив строку, наданого для добровільного виконання рішення суду, сам по собі не є тією достатньою підставою, з якою законодавець повязує стягнення виконавчого збору з боржника. Виконавчий збір стягується на підставі постанови державного виконавця, якщо боржником в установлений для цього строк рішення добровільно не виконано, а державним виконавцем вчинено дії, спрямовані на примусове виконання.

За змістом ст.27 Закону «Про виконавче провадження» примусове виконання судового рішення розпочинається наступного дня після строків, встановлених частиною 2 ст.25 Закону для самостійного виконання судового рішення.

Але, в даному випадку боржник є державною установою, та фінансується з Державного бюджету України.

Відповідно до ч.2 ст. 28 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавчий збір не стягується у разі виконання рішень у порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень".

Згідно з частиною 2 статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Абзацом 2 підпункту 1 пункту 9 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України (у редакції, чинній на момент винесення постанови ДВС) встановлено, що безспірне списання коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, за черговістю надходження таких рішень, щодо видатків бюджету - в межах відповідних бюджетних призначень та наданих бюджетних асигнувань.

Відповідно до частини 2 статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» і пункту 9 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 року № 845 затверджено Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників.

За змістом абзацу 3 пункту 2 Порядку (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 30 січня 2013 року N 45) у тексті цього документа термін «боржники» вживається у такому значенні - визначені в рішенні про стягнення коштів розпорядники (бюджетні установи) та одержувачі бюджетних коштів, а також підприємства, установи та організації, рахунки яких відкриті в органах Казначейства.

Згідно з пунктом 3 Порядку (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 30 січня 2013 року N 45) рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Міністерства фінансів України, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Пунктом 24 Порядку (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 30 січня 2013 року № 45) встановлено, що стягувачі, на користь яких прийняті рішення про стягнення коштів з рахунків боржника, подають до органу Казначейства, в якому обслуговується боржник, документи, зазначені у пункті 6 цього Порядку.

Згідно ст.1 ЗУ «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» цей Закон встановлює гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України "Про виконавче провадження" (далі - рішення суду), та особливості їх виконання. Терміни в цьому Законі вживаються у значенні, наведеному в Бюджетному кодексі України і Законі України "Про виконавче провадження".

Відповідно до ст.ст.2,3 Закону держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є:державний орган;державні підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство);юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства (далі - юридична особа). Примусова реалізація майна юридичних осіб - відчуження об'єктів нерухомого майна та інших основних засобів виробництва, з використанням яких юридичні особи провадять виробничу діяльність, а також акцій (часток, паїв), що належать державі та передані до їх статутного фонду.

Виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом України "Про виконавче провадження", із заявою про виконання рішення суду.

Відповідно до ч.3 ст. 4 Закону, протягом десяти днів з дня встановлення державним виконавцем факту наявності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до пунктів 2-4, 9 частини першої статті 37 Закону України "Про виконавче провадження", крім випадків, коли стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій, але не пізніше строку, встановленого частиною другою цієї статті, керівник відповідного органу державної виконавчої служби подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування стягувачу коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України, про що повідомляє в установленому порядку стягувача.

Також, в подальшому судом встановлено, що на даний час Харківський автотранспортний технікум ім. С. Орджонікідзе було перейменовано

на Харківський державний автотранспортний коледж.

Враховуючи всі обставини справи, оцінивши в сукупності всі дослідженні по справі докази, суд, вважає, що доводи наведенні в скарзі представника заявника є обгрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню частково, а саме в частині визнання дій державного виконавця Київського ВДВС м. Харкова ГТУЮ у Харківській області ОСОБА_2 шодо вимоги добровільно виконати у строк до 23.06.2016 року вимоги виконавчого листа №2/640/260/16, виданого Київським судом м. Харкова 14.06.2016 року про стягнення з ХАТТ на користь ОСОБА_4 25 686 грн. 73 коп.; щодо примусового виконання вищезазначеного виконавчого листа; щодо донарахування і стягнення з ХАТТ виконавчого збору і витрат повязаних з провадженням виконавчих дій, а в іншій частині в задоволенні скарги слід відмовити, оскільки вимога державного виконавця носить рекомендаційний та попереджувальний характер, хоча на даний момент державним виконавцем була винесена постанова про закінчення виконавчого провадження.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 209-210, 383, 384, 385, ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Скаргу задовольнити частково.

Визнати незаконними дії державного виконавця Київського відділу Державної виконавчої служби м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_2 щодо вимоги добровільно виконати у строк до 23 червня 2016 року вимоги виконавчого листа №2/640/260/16 виданого Київським районним судом м. Харкова 14.06.2016 року в рамках виконавчого провадження №51465883, примусового виконання вказаного виконавчого листа, та стягнення з Харківського державного автотранспортного технікуму імені ОСОБА_1 виконавчого збору і витрат повязаних з провадженням виконавчих дій.

В іншій частині в задоволенні скарги відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 5-дений строк з дня проголошення ухвали апеляційної скарги. У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 5-ти днів з дня отримання копії цієї ухвали.

СУДДЯ