РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2017 року Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді Шалагінової А.В.,

за участю секретаря судового засідання Войтович Г.В.,

позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 51, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

21 вересня 2016 р. ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що 23 липня 2005 р. вона з відповідачем зареєстрували шлюб в Виконкомі Іловайської міської ради міста Харцизька, Донецької області, актовий запис № 64. Від шлюбу мають неповнолітню дитину сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Шлюбні відносини між ними припинені з 3 вересня 2016 р. у зв'язку з тим, що після вимушеного переїзду з тимчасово окупованої території України до м. Запоріжжя між подружжям стали виникати сварки, внаслідок чого між ними втрачено почуття любові та поваги. Просилашлюб розірвати, оскільки можливості примирення немає, судові витрати покласти на неї.

У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, наполягала на розірванні шлюбу з тих підстав, що відповідач зловживає спиртними напоями, внаслідок чого вона разом з дитиною змушені покидати квартиру, також відповідач застосовує до неї фізичне та психологічне насильство у стані алкогольного спяніння. Спільне господарство ними не ведеться з 3 вересня 2016 р. Вважає, що сімя розпалася остаточно та примирення виключається.

Відповідач у судовому засіданні заперечував проти розірвання шлюбу, зазначивши, що сімю можливо зберегти, оскільки в сторін є спільна дитина. Проте, вони не можуть досягнути взаєморозуміння. Зазначив, що дійсно мають факти зловживання ним інколи спиртними напоями та застосування психологічного тиску до позивача, що, на його думку, обумовлено поведінкою саме позивача, яка запізнюється додому, не відповідає на його телефонні дзвінки тощо. Просив ухвалити рішення на розсуд суду.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, доходить висновку, що позов про розірвання шлюбу є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Так, відповідно до свідоцтва про шлюб серії 1-НО № 013570, виданого Виконкомом Іловайської міської ради міста Харцизька Донецької області, актовий запис № 64, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 23 липня 2005 року.

Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про його народження серії І-НО № 351301, яке видано 23 вересня 2010 року Виконкомом Іловайської міської ради міста Харцизька Донецької області.

Шлюбні відносини між сторонами припинені з 3 вересня 2016 року з причин відсутності взаєморозуміння, внаслідок чого між сторонами втрачено почуття любові та поваги. У судовому засіданні встановлено, що між сторонами відсутнє взаєморозуміння, наявні різни погляди на сумісне життя. Також сторонами не заперечувався факт вчинення відповідачем психологічного тиску до позивача, внаслідок чого позивач наполягає на розірванні шлюбу.

Також суд враховує і те, що заочним рішенням від 09.12.2016 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 було задоволено, проте за заявою відповідача заочне рішення 08.02.2017 було скасовано судом та справа призначена до розгляду у загальному порядку. Тобто, у сторін був наявний час примиритися та вчинити дії, спрямовані на збереження шлюбу. В цей же час, у судовому засіданні 31 березня 2017 р. судом було встановлено, що примирення між сторонами неможливе, а подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Майнового спору між сторонами немає. З вказаних підстав суд дійшов висновку, що сім'я розпалася остаточно і не може бути збережена.

Відповідно до ст.ст. 110112 Сімейного кодексу України (далі СК України) позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення.

Відповідно до ст. 109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей.

Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то, відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.

Судом було встановлено, що причиною припинення шлюбно-сімейних відносин являється те, що між сторонами відсутнє взаєморозуміння, втрачене почуття любові та поваги, в сторін різні погляди на життя та сімейні стосунки. Сім'я розпалася та існує формально. Оскільки подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, шлюб підлягає розірванню. Також розірванням шлюбу не будуть порушені права неповнолітньої дитини сторін ОСОБА_3, який після розірвання шлюбу буде проживати з матірю ОСОБА_1 позивачем по справі.

Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач при реєстрації шлюбу змінювала прізвище, однак не просила суд відновити своє дошлюбне прізвище.

Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Таким чином, суд вважає встановленим, що позовна заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхньої неповнолітньої дитини, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання, задовольнивши позовні вимоги.

Судові витрати позивач просила залишити за її рахунок.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 88, 209, 212, 213-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задовольнити.

Шлюб між Мартинюк (дошлюбне прізвище Маліченко) ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрований 23 липня 2005 року Виконком Іловайської міської ради міста Харцизька Донецької області, актовий запис № 64 розірвати.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня проголошення рішення до Апеляційного суду Запорізької області через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя.

Вступна та резолютивна частини рішення ухвалені в нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 31 березня 2017 р.

Повний текст рішення виготовлено 4 квітня 2017 р.

Суддя А.В. Шалагінова