АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 січня 2017 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Антоненко Н.О., Шкоріної О.І.

при секретарі: Юрченко А.С.

за участю: представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_2, яка діє на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_3 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 20 вересня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Акцент Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А:

Справа №754/5968/16-ц
№ апеляційного провадження:22-ц-796/1937/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Мальченко О.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Стрижеус А.М.
Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 30 614 гривень 79 копійок, посилаючись на невиконання відповідачем умов укладеного договору.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 20 вересня 2016 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» заборгованість за кредитним договором б/н від 25 червня 2008 року у розмірі 30 614 гривень 79 копійок та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 378 гривень.

Не погоджуючись з рішенням суду представником відповідача ОСОБА_2, яка діє на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_3, подано апеляційну скаргу, в якій вона просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2, яка діє на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_3, підтримала доводи апеляційної скарги.

Позивач ПАТ «Акцент Банк» явку свого представника в судові засідання не забезпечив, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином (а.с.96, 132, 133), а тому колегія суддів вважає можливим розглянути справу за його відсутності у відповідності до вимог ч.2 ст.305 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши обґрунтованість та законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, 25 червня 2008 року між позивачем ПАТ «Акцент - Банк» та відповідачем був укладений Договір б/н, на підставі якого відповідач отримав кредит у розмірі 3000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Отримуючи кредит, відповідач погодився, що заява на отримання кредиту, пам'ятка кредиту, умови та правила надання банківських послуг, а також тарифи становлять між позивачем та банком договір про надання банківських послуг.

Згідно п. 6.5 Умов та правил надання банківських послуг відповідач зобов'язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором.

З гідно п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується та такий самий термін.

Відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг при порушенні клієнтом строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, що передбачені цим договором більш ніж на 120 днів , клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5 % від суми позову.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що заявлені позовні вимоги обґрунтованими.

Проте, погодитися з таким висновком суду першої інстанції не можна, так як він не відповідає обставинам справи та не ґрунтується на нормах матеріального права.

Заборгованість відповідача перед позивачем на час звернення останнього до суду відповідно до заявлених позовних вимог складає 30 614 гривень 79 копійок, з яких: 3 000 гривень - заборгованість за кредитом; 16 335 гривень 75 копійок заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 9 345 гривень - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до п. 8.6 умов та правил надання банківських послуг; 500 гривень - штраф ( фіксована частина ); 1 434 гривні 04 копійки - штраф (процентна складова).

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Протягом дії укладеного кредитного договору жодна з його сторін не заявляла про його припинення, а тому дія цього договору була автоматично продовжена на наступні періоди.

Відповідно до ч.1 ст 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк і в порядку, що встановлені договором.

Згiдно ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звiльняється вiд вiдповiдальностi за неможливостi виконання ним грошового зобов'язання.

Разом з тим, перевіряючи доводи апелянта про порушення судом першої інстанції норм процесуального права в частині розгляду справи у його відсутність та неправомірне ухвалення заочного рішення, колегія суддів вважає їх обґрунтованими, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 74 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України визначено, що судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку.

З матеріалів справи вбачається, що на адресу відповідача направлявся судовий виклик у судове засідання на 20 вересня 2016 року, який відповідачем отриманий не був та повернувся до суду.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов не незаконного висновку про те, що відповідач був належним чином повідомленим про день та час розгляду справи судом, а відтак, і не мав законних підстав для ухвалення рішення суду.

Оскільки подання заяви про застосування позовної давності впливає на правильне застосування судом норм матеріального права і є істотною обставиною при вирішенні справи, суд першої інстанції зобов'язаний був відкласти розгляд справи.

Частиною 3 статті 309 ЦПК України визначено, що порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Розглянувши справу у відсутність відповідача, який не був належним чином повідомлений про день та час судового розгляду, суд першої інстанції позбавив відповідача можливості подати заяву про застосування позовної давності.

Статтею 257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа (кредитор) довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.(п. 2 ч. 5 ст. 261 ЦК України).

Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, тощо).

Відповідно до Правових позицій Верховного суду України у справах № 6-116цс 13, № 6-154цс15, № 6-1295цс15 початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов.

З наведеного вбачається, що у позивача право пред'явити вимогу до відповідача про виконання кредитного зобов'язання виникло 01 листопада 2008 року, цей строк позовної давності не переривався, і сплив відповідно 01 листопада 2011 року.

Судом першої інстанції зазначено, що договір продовжує свою діє автоматично на такий же строк протягом якого він діяв (1 рік), якщо жодна зі Сторін не проінформує в межах цього строку іншу Сторону про припинення дії Кредитного договору (п. 9. 12 Умов та правил надання банківських послуг).

Однак у п. 9.4 вищевказаних Умов, зазначено, що у випадку перевитрати платіжного ліміту по картці і непогашення його клієнтом на протязі 6 місяців, карта закривається, а відновлення дії карти можливо тільки після повного погашення заборгованості клієнтом.

З цього випливає, що за умовами кредитного договору від 25 червня 2008 року кредитна картка у зв'язку із невиконанням кредитних зобов'язань повинна була бути закрита після 6 місяців з моментувиникнення заборгованості. Кредитний договір у зв'язку із наведеними обставинами не міг бути автоматично поновлений ще на один рік.

Отже, позивач мав можливість звернутися до суду за захистом своїх прав потягом трьох років з дня коли виникло право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання тобто, до 01 листопада 2011 року, однак із позовної заяви вбачається, що позивач звернувся до суду лише 19 квітня 2016 року, тобто з пропуском загального строку позовної давності, що є підставою для відмови у позові.

Враховуючи, що судом першої інстанції рішення було постановлено з порушенням норм процесуального права та невірним застосуванням норм матеріального права, рішення районного суду, відповідно до ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 304, 307, 309, 313-315, 317, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2, яка діє на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_3 - задовольнити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 20 вересня 2016 року скасувати та ухвалити нове, наступного змісту.

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Акцент Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Суддя-доповідач:

Судді: