Справа № 303/1922/16ц
Номер рядка статистичного звіту - 20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2017 року м. Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого-судді Заболотного А.М.

при секретарі Штець І.І.

за участю

представників позивача ОСОБА_1

ОСОБА_2

представників відповідача ОСОБА_3

ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань в м. Мукачево цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, третя особа Мукачівська державна нотаріальна контора про визнання недійсним договору дарування,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_6, третя особа Мукачівська державна нотаріальна контора про визнання недійсним договору квартири АДРЕСА_1, укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона є донькою ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року. ЇЇ батько ОСОБА_7 був власником квартири АДРЕСА_1. За життя батько був інвалідом ІІ групи та страждав на психічні захворювання, у зв'язку з чим з 1999 року періодично перебував на диспансерному обліку у Мукачівській центральній районній лікарні та неодноразово лікувався в Закарпатській обласній психіатричній лікарні м. Берегова. Після смерті батька ОСОБА_7 вона у встановлений законом строк звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак дізналася, що 29.06.2010 року ОСОБА_7 подарував належну йому квартиру ОСОБА_6 Таким чином, враховуючи, що за життя її батько ОСОБА_7 мав інвалідність ІІ групи, перебував на диспансерному обліку у Мукачівській центральній районній лікарні та неодноразово лікувався в Закарпатській обласній психіатричній лікарні м. Берегова, вважає, що він не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними в той час коли укладав договір дарування квартири. Як на підставу заявленого позову вказує на положення ст. 225 ЦК України. У зв'язку з цим просить визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_6

У судовому засіданні представники позивача позов підтримали, просили його задовольнити з наведених в ньому підстав.

Представники відповідачів в судовому засіданні проти позову заперечили, просили відмовити в його задоволенні.

Представник Мукачівської державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився, про судовий розгляд повідомлявся належним чином.

Заслухавши пояснення представників позивача та заперечення представників відповідача, дослідивши та перевіривши наявні у справі докази, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч. 3-4 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених ЦПК України.

В судовому засіданні встановлено, що згідно з свідоцтвом про народження від 21.04.1970 року серії НОМЕР_1 батьками ОСОБА_5 є ОСОБА_7 та ОСОБА_1 У зв'язку із укладенням шлюбу позивач змінила прізвище на «ОСОБА_1», що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_2

Також встановлено, що відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від 13.11.2015 року, ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Предметом цього спору є договір дарування від 29.06.2010 року. Так, відповідно до договору дарування від 29.06.2010 року ОСОБА_7 безоплатно передав у власність відповідачу ОСОБА_6 3/4 частки квартири АДРЕСА_1 Закарпатської області. Зазначений договір посвідчений державним нотаріусом Мукачівської державної нотаріальної контори Соколовою О.В., реєстровий № 2-420. Відповідно до умов договору сторони підтвердили, що укладення договору відповідає їх інтересам, умови договору їм зрозумілі і відповідають реальній домовленості сторін, волевиявлення їх є вільним, усвідомленим і відповідає внутрішній волі, договір не приховує іншого правочину та дарувальник не має права вимагати від обдарованої вчинення на його користь будь-яких вимог майнового або немайнового характеру. Також в договорі зазначено, що нотаріусом особи сторін договору встановлено, їх дієздатність, а також належність ОСОБА_7 3/4 частки квартири АДРЕСА_1 Закарпатської області перевірено.

Відповідно до ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. В ч. 2 ст. 719 ЦК України визначено, що договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Як на підставу визнання договору дарування квартири недійсним позивач посилається на ст. 225 ЦК України, яка встановлює, що правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Загальні підстави визнання недійсними правочину і настання відповідних наслідків встановлені ст.ст. 215, 216 ЦК України. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України, в тому числі недодержання вимог, за якими зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, моральним засадам суспільства, має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, а також правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно з вимогами ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту визнання правочину недійсним, позивач у силу ст. 10 ЦПК України зобов'язаний довести правову та фактичну підставу недійсності правочину.

Як роз'яснено в п. 16 Постанови № 9 Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», що правила ст. 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до ст. 145 ЦПК зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до ст. 212 ЦПК. При розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі ст. 225, ч. 2 ст. 1257 ЦК суд відповідно до ст. 145 ЦПК за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобов'язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину.

До того ж у п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.1997 року № 8 «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» роз'яснено, що судово-психіатрична експертиза призначається, коли вирішення кримінальної або цивільної справи залежить від визначення психічного стану особи на час вчинення нею певного діяння (бездіяльності) чи укладення угоди за наявності сумнівів щодо її спроможності усвідомлювати значення своєї поведінки внаслідок психічної хвороби або тимчасового розладу душевної діяльності. Ознаками такої поведінки можуть бути невмотивовані, неадекватні чи неконтрольовані дії особи в момент вчинення протиправного діяння або в процесі провадження у справі, а так само при укладенні цивільно-правової угоди.

На виконання зазначених вище вимог судом було призначено посмертну судово-психіатричну експертизу для встановлення психічного стану ОСОБА_7 на час укладення договору дарування квартири від 29.06.2010 року. Відповідно до висновку експерта № 239 від 24.11.2016 року, ОСОБА_7 29.06.2010 року, тобто при вчиненні договору дарування частки своєї квартири міг усвідомлювати значення своїх дій, керувати ними, надавати їм належну оцінку.

Оцінюючи висновок експерта, як доказ у цій справі, суд враховує постанову Верховного Суду України від 29.02.2012 року (справа № 6-9цс12) в якій суд вказав на те, висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі та йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами, будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. При цьому підставою для визнання правочину недійсним відповідно до ст. 225 ЦК може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними і в основу рішення суду про недійсність правочину не може покладатися висновок експертизи, який ґрунтується на припущеннях.

Додатково судом також встановлено, що відповідно до медичної документації ОСОБА_7 дійсно періодично лікувався психіатричних лікарнях, де проходив стаціонарне лікування. Останнє загострення хвороби спостерігалося у 2008 році. В подальшому ОСОБА_7 госпіталізації не потребував, приймав амбулаторне лікування. При цьому, при проведенні експертизи, експерти надали оцінку повній історії хвороби ОСОБА_7 та прийшли до однозначного висновку про те, що при вчиненні договору дарування частки своєї квартири ОСОБА_7 міг усвідомлювати значення своїх дій, керувати ними, надавати їм належну оцінку.

Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому суд звертає увагу на те, що ч. 4 ст. 10 ЦПК України встановлено обов'язок суду сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, зокрема шляхом роз'яснення особам їхніх прав та обов'язків, попередження про наслідки вчинення чи не вчинення певних процесуальних дій і сприянню здійснення їхніх прав у певних випадках. Разом з тим виходячи з принципів диспозитивності та змагальності цивільного процесу, суд не вправі з власної ініціативи встановлювати якісь обставини, що мають значення для справи, зокрема шляхом витребування доказів. У ході судового розгляду судом створені усі необхідні умови для реалізації представниками позивача своїх прав на подання заяв про забезпечення доказів, зокрема клопотання про призначення повторної судової експертизи, у випадку незгоди з проведеною. В п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» вказано, що при вирiшеннi цивiльних справ суд має виходити з поданих сторонами доказiв.

Також в ході судового розгляду були допитані наступні свідки. Так, допитана в якості свідка в судовому засіданні ОСОБА_9 показала, що знала ОСОБА_7 протягом всього життя, так як проживає по сусідству. При цьому показала, що ОСОБА_7 працював вчителем в школі для дітей з вадами зору. Також показала, що ОСОБА_7 вів нормальний спосіб життя, часто заходив до неї в гості. Крім цього показала, що до ОСОБА_7 часто приїжджала ОСОБА_6 Додатково показала, що знає як ОСОБА_7 проходив лікування через травму голови.

Допитаний в якості свідка в судовому засіданні ОСОБА_10 показав, що знав ОСОБА_7 так як товаришував з його батьком. Також показав, що ОСОБА_7 любив грати в шахи. При цьому нічого дивного у способі життя ОСОБА_7 не помічав.

Допитаний в якості свідка в судовому засіданні ОСОБА_11 показав, що знав ОСОБА_7 з 1979 року, оскільки проживали в одному будинку. При цьому про лікування йому нічого не відомо.

Допитана в якості свідка в судовому засіданні ОСОБА_12 показала, що знала ОСОБА_7 протягом 41 року, так як проживає по сусідству. При цьому показала, що ОСОБА_7 був ввічливий, любив грати в шахи, багато читав, працював вчителем в школі для дітей з вадами зору. Також показала, що ОСОБА_6 постійно присилала ОСОБА_7 гроші. Крім цього показала, що їй відомо було про те, що ОСОБА_7 мав інвалідність другої групи та страждав на шизофренію.

Допитаний в якості свідка в судовому засіданні ОСОБА_13 показав, що знав ОСОБА_7 протягом 60 років, так знайомий з ним ще зі школи. Також показав, що відвідував ОСОБА_7 в лікарні в м. Берегово, коли той проходив лікування. При цьому ОСОБА_7 вів абсолютно нормальний спосіб життя. Також ОСОБА_7 розказував йому, що подарував частину квартири ОСОБА_6, так як вона цього заслуговує.

Допитана в якості свідка в судовому засіданні ОСОБА_14 показала, що знала ОСОБА_7 ще 1970-их років та вони постійно зустрічалися в молодості. Також показала, що приблизно у 2013 році ОСОБА_7 просив у неї гроші щоб купити хліба.

Допитана в якості свідка в судовому засіданні ОСОБА_15 показала, що знала ОСОБА_7 ще 1970-их років. Також показала, що протягом останніх двох років, тобто 2013-2015 років була вражена зовнішнім виглядом ОСОБА_7, коли зустрічала його, так той постійно просив гроші на вулиці.

Допитана в якості свідка в судовому засіданні ОСОБА_16 показала, що знала ОСОБА_7 з дитинства. Також показала, що з 2013 року постійно бачила ОСОБА_7 як той просив гроші на вулиці, щоб купити хліба, був дивний, випивав. Також показала, що приблизно у 2015 року ОСОБА_7 говорив їй як його сестра забрала квартиру через, що він не мав де жити.

З врахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності та враховуючи те, сторона позивача не надала належних та допустимих доказів, які б підтвердили позовні вимоги, обставини, на які посилається позивач, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки абсолютної неспроможності ОСОБА_7 в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними не доведено, що є обов'язковим за ст. 225 ЦК України, також враховуючи однозначність висновку експерта із врахування показів свідків, які жодним чином не вказують на те, що ОСОБА_7 якимось чином не усвідомлював значення своїх дій та (або) не міг керувати ними саме в момент укладення оспорюваного договору, суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання договору дарування від 29.06.2010 року недійсним, а тому в задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про визнання недійсним договору дарування із заявлених підстав слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 14, 57-60, 209, 212-215, 218, 223, 294 ЦПК України, ст. 203, 215, 216, 225, 727 ЦК України, суд,-

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_6, третя особа Мукачівська державна нотаріальна контора про визнання недійсним договору дарування відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Закарпатської області через Мукачівський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя А.М.Заболотний