АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 лютого 2017 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Яремка В. В.

суддів: Владичана А.І., Перепелюк І.Б.

секретар Тодоряк Г.Д.

з участю представників позивачки ОСОБА_1, ОСОБА_2, представника відповідачки ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визначення розміру земельної ділянки за апеляційною скаргою ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_4, на рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 22 листопада 2016 року,

встановила:

У серпні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 про визначення розміру земельної ділянки, необхідної для обслуговування житлового будинку з належними до нього будівлями та спорудами. У подальшому позовні вимоги було уточнено.

Зазначала, що 01 липня 2003 року відповідачка подарувала їй житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1

На підставі рішення Колінковецької сільської ради №18 від 04 серпня 2007 року, земельна ділянка, на якій розташований вказаний житловий будинок, передана у приватну власність відповідачці. 05 травня 2009 року ОСОБА_5 було видано державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,25 га, цільове призначення якої - для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

У подальшому внаслідок розподілу земельної ділянки та відчуження її частини у власності ОСОБА_5 залишилась земельна ділянка площею 0,0908 га на підставі державного акту серії НОМЕР_1, кадастровий номер НОМЕР_2. На цій земельній ділянці знаходиться її, позивачки, житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами.

Посилаючись на необхідність забезпечення доступу до житлового будинку, його обслуговування, просила визначити розмір земельної ділянки, яка необхідна для обслуговування житлового будинку з належними до нього будівлями та спорудами із земельної ділянки, що належить на праві особистої власності ОСОБА_5 на підставі державного акту серії НОМЕР_3, кадастровий номер НОМЕР_2 у розмірі 0,0800 га.

Рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області від 22 листопада 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_4, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов в повному обсязі.

Посилається на неповне з'ясування обставин справи, які мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з безпідставності заявлених вимог.

Такий висновок суду є правильним.

У справі встановлено, що за договором дарування житлового будинку з належними до нього будівлями та спорудами від 01 липня 2003 року, посвідченого державним нотаріусом Хотинської державної нотаріальної контори, відповідачка ОСОБА_5 подарувала ОСОБА_4 житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 (а.с. 6).

Власником земельної ділянки площею 0,0908 га, на якій розміщено вказаний житловий будинок, згідно державного акту серії НОМЕР_1 від 19 серпня 2012 року є відповідачка ОСОБА_5 (а.с.13).

За рахунок вказаної земельної ділянки позивачка просить визначити розмір земельної ділянки, а саме, 0,0800 га, яка необхідна, як вона вважає, їй для обслуговування житлового будинку з належними до нього будівлями та спорудами.

Такі вимоги ОСОБА_4 не ґрунтуються на нормах матеріального права.

Право власності чи користування земельними ділянками виникає з підстав, визначених законом.

Позивачка пов'язує виникнення у неї права на чужу земельну ділянку з переходом до неї права власності на житловий будинок.

Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЗК України у редакції, яка була чинною на час укладення сторонами договору дарування житлового будинку, при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди.

Встановлено, що при відчуженні житлового будинку сторони не укладали жодних цивільно-правових угод з приводу земельної ділянки, на якій розташований житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами.

Тому позивачка не набула права власності чи оренди на спірну земельну ділянку.

Відповідно її вимоги про визначення розміру земельної ділянки, яка необхідна для обслуговування житлового будинку з належними до нього будівлями та спорудами, із земельної ділянки, що належить на праві особистої власності ОСОБА_5, є безпідставними.

Суть позовних вимог фактично зводиться до позбавлення відповідачки права власності на земельну ділянку без її згоди та без жодної компенсації, що суперечить ст. 41 Конституції України, ч. 1 ст. 81 ЗК України.

Апелянт посилається на зміст пункту 18-1 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» як на підставу для задоволення позову.

Проте указане роз'яснення стосується випадків, коли на час відчуження житлового будинку норма ст. 120 ЗК України передбачала перехід до нового власника права власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для їх обслуговування у випадку якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначено.

У спірному випадку відповідачка право власності на спірну земельну ділянку набула після отримання позивачкою у власність житлового будинку.

Тому за наявності у відповідачки права власності на спірну земельну ділянку вимоги позивачки про виділення їй для обслуговування будинку земельної ділянки задоволенню не підлягають.

Наведене свідчить, що рішення суду першої інстанції ухвалено на підставі повно з'ясованих обставин справи, з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для його скасування.

На підставі наведеного та керуючись п. 1 ч. 1 ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_4, відхилити.

Рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 22 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий В. В. Яремко

Судді: А.В. Владичан

І.Б. Перепелюк