Провадження № 22-ц/780/208/17 Доповідач у 2 інстанції Сушко Л. П.
Категорія 26 29.03.2017
РІШЕННЯ

Іменем України

29 березня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Кулішенка Ю.М.,

при секретарі: Волошину В.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 серпня 2016 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про звернення стягнення на заставне майно,-

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2016 року позивач ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулося до суду з вищезазначеним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 19 березня 2008 року між ОСОБА_2 та ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є АТ «ОТП Банк» був укладений кредитний договір № ML-011/021/2008. За умовами кредитного договору банк надав позичальнику кредит в розмірі 101500,00 доларів США зі сплатою плаваючої процентної ставки, яка складається з фіксованого відсотка у розмірі 5,99% річних та FIDR (процентна ставка по строкових депозитах фізичних осіб у валюті, тотожній валюті кредиту, що розмішені в банку на строк в 366 днів, з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору). Кредитні кошти надавались банком шляхом перерахування кредитних коштів з кредитного рахунку на поточний рахунок позичальника, відкритий у банку. В свою чергу позичальник зобов'язався прийняти, належним чином використати та повернути банку зазначені кредитні кошти у строки передбачені кредитним договором, а також сплатити відповідну плату за користування кредитними коштами і виконати всі інші зобов'язання, визначені кредитним договором. Погашення відповідної частини кредиту та нарахованих відсотків повинно здійснюватись позичальником щомісяця. За порушення строків повернення кредиту, відсотків за користування кредитом, позичальник зобов'язаний сплатити банку пеню в розмірі 1% від суми несвоєчасно виконаних боргових зобов'язань за кожний день прострочки, що передбачено п. 4.1.1 частини № 2 кредитного договору. Станом на 13 жовтня 2014 року у позичальника існує заборгованість перед банком в сумі 80660,13 доларів США, що еквівалентно 1044550,54 грн. за офіційним курсом НБУ на дату проведення розрахунку та пені за прострочення виконання зобов'язань в розмірі 2654633,11 грн. Окрім того, 20.03.2008 року для забезпечення повного і своєчасного виконання боргових зобов'язань між банком та ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки № PML-011/021/2008. За умовами договору іпотеки, а саме п. 1.1 для забезпечення повного і своєчасного виконання боржником боргових зобов'язань, іпотеко давці надають іпотекодержателю в іпотеку нерухоме майно, а саме: будинок з господарськими спорудами загальною площею 346,8 кв.м. та земельна ділянка, загальною площею 0,1223 га, що знаходяться за адресою АДРЕСА_1. На момент звернення до суду письмові вимоги про усунення порушень за договором іпотеки, відповідачами не виконано. Враховуючи, що позичальник та поручитель порушують вимоги умов кредитного договору та договору іпотеки, а саме не виконують належним чином, в обумовлені строки зобов'язання щодо оплати кредиту і відсотків у сумі, передбаченій кредитними договорами, просив звернути стягнення на підставі договору іпотеки PML-011/021/2008 від 20.03.2008 року на іпотечне майно - будинок з господарськими спорудами загальною площею 346,8 кв.м. та земельна ділянка, загальною площею 0,1223 га, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, яка належить на праві власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № ML-011/021/2008 від 19 березня 2008 року в сумі 80660,13 доларів США , що еквівалентно 1044550,54 грн. за офіційним курсом НБУ на дату проведення розрахунку та 2654633,11 грн., що разом складає 3699183,65 грн., шляхом проведення прилюдних торгів, встановивши початку ціну на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Кошти отримані від реалізації заставного майна направити на погашення заборгованості 3699183,65 грн. перед ТОВ «ОТП Факторинг Україна» за кредитним договором № ML-011/021/2008 від 19 березня 2008 року та стягнути з відповідачів на користь позивача витрати на сплату судового збору в розмірі 243,60 грн..

Під час судового розгляду представник позивача збільшив позовні вимоги зазанчивши, що заборгованість по кредитному договору станом на 25.07.2016року складає 80660 доларів США і 13 центів, що еквівалентно 2001383 грн. 67 коп. за офіційним курсом НБУ на дату проведення розрахунку та пені 7325064 грн. 34 коп., що разом складає 9 326 448,01 грн., та просив звернути стягнення на предмети іпотеки в рахунок погашення цієї заборгованості.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 серпня 2016 року позов задоволено частково, звернуто стягнення на підставі договору іпотеки PML-011/021/2008 від 20.03.2008 року на іпотечне майно - будинок з господарськими спорудами загальною площею 346,8 кв.м., який належить на праві власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та земельну ділянку загальною площею 0,1223 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яка належить на праві власності ОСОБА_2 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № ML-011/021/2008 від 19 березня 2008 року в сумі 80660,13 доларів США , що еквівалентно 2001383,67 грн. за офіційним курсом НБУ на дату проведення розрахунку та (пеня) 2001383,67 грн., що разом складає 4002767,34 грн., шляхом продажу з прилюдних торгів, з початковою ціною визначеною суб'єктом оціночної діяльності на стадії виконавчого провадження у порядку ЗУ «Про виконавче провадження» та стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 порівну на користь позивача судовий збір в сумі 243,60 грн. та витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідачів в сумі 420,00 грн..

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати в частині звернення стягнення на предмет іпотеки та ухвалити нове рішення про відмову в задоволені позову, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вважає, що суд в порушення вимог ст. 39 ЗУ «Про іпотеку» не зазначив початкову ціну предмету іпотеки для подальшої її реалізації. Вважає, що пред'явлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитним договором є зміною строку виконання зобов'язання та зумовлює перебіг позовної давності. Вважає, що банк звернувся із зазначеним позовом з пропуском позовної давності. Вважає, що суд не переконався чи мав право позивач заявляти вимоги про стягнення заборгованості, оскільки ОСОБА_2 не був належним чином повідомлений про відступлення права вимоги ПАТ «ОТП Банк» на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна».

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу з прилюдних торгів, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що позов заявлений в цій частині правомірно, оскільки відповідач ОСОБА_2 всупереч умовам договору не сплачує передбачені ним платежі, чим ухиляється від виконання своїх цивільно-правових обов'язків, відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є іпотекодавцями, а банк в свою чергу має право захистити своє порушене право шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до положень закону та умов укладених між сторонами кредитного та іпотечного договорів.

Зменшуючи розмір пені, суд обгрунтовував свої висновки тим, що нарахований позивачем розмір пені значно перевищує розмір заборгованості відповідача по тілу кредиту, що є несправедливим по відношенню до боржника і створює дисбаланс прав та обов'язків сторін за кредитним договором, а тому суд враховуючи положення ст. 551 ч.3, ст. З ЦК України, ст. 10 ч.4 ЦПК України, правову позицію викладену у постанові Верховного Суду України від 3 вересня 2014 р. (справа № б-100цс14) прийшов до висновку про необхідність зменшення розміру пені до розміру заборгованості по тілу кредиту до 2001383,67 грн..

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлено, що 19 березня 2008 року між ОСОБА_2 та ЗАТ «ОТП Банк» був укладений кредитний договір № МІ-011/021/2008. Кредитний договір складається із двох частин, які нероздільно пов'язані між собою, згідно п. 1 частини № 1 Кредитного договору. За умовами кредитного договору банк надав позичальнику кредит в розмірі 101500,00 доларів США зі сплатою плаваючою процентною ставкою, яка складається з фіксованого відсотка у розмірі 5,99% річних та FIDR (процентна ставка по строкових депозитах фізичних осіб у валюті, тотожній валюті кредиту, що розмішені в банку на строк в 366 днів. з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору), дата остаточного повернення 17 березня 2017 року. Кредитні кошти надавались банком шляхом перерахування кредитних коштів з кредитного рахунку на поточний рахунок позичальника, відкритий у банку (а.с. 7).

Позичальник зобов'язався прийняти, належним чином використати та повернути банку зазначені кредитні кошти у строки передбачені кредитним договором, а також сплатити відповідну плату за користування кредитними коштами і виконати всі інші зобов'язання, визначені кредитним договором. Погашення відповідної частини кредиту та нарахованих відсотків повинно здійснюватись позичальником щомісяця. За порушення строків повернення кредиту, відсотків за користування кредитом, позичальник зобов'язаний сплатити банку пеню в розмірі 1% від суми несвоєчасно виконаних боргових зобов'язань за кожний день прострочення, що передбачено п. 4.1.1 частини № 2 кредитного договору (а.с. 8-10).

Встановлено, що 20.03.2008 року для забезпечення повного і своєчасного виконання боргових зобов'язань між банком та ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки № РМЬ-011/021/2008. За умовами договору іпотеки, а саме п. 1.1 для забезпечення повного і своєчасного виконання боржником боргових зобов'язань, іпотекодавці надають іпотекодержателю в іпотеку нерухоме майно, а саме: будинок з господарськими спорудами загальною площею 346,80 кв.м. та земельна ділянка, загальною площею 0,1223 га. що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 12-15).

Позивач у повному обсязі виконав свої зобов'язання перед відповідачем по кредитному договору, що підтверджується кредитною заявою на перерахування кредитних коштів на поточний рахунок (а.с. 11)..

Встановлено, що станом на 25 липня 2016 року у позичальника за кредитним договором існує заборгованість перед банком в сумі 80660,13 доларів США, що еквівалентно 2001383,67 грн. за офіційним курсом НБУ на дату проведення розрахунку та пені 7325064,34 грн., що разом складає 9326448,01 грн. (а.с. 115).

Відповідачі неодноразово були повідомлені Банком про невиконання умов Кредитного договору, але вимоги Банку так і не виконали ( а.с. 23-34).

Згідно з умовами договору купівлі - продажу кредитного портфелю від 05 листопада 2010 року та у відповідності до ст. ст. 512,514,1077-1079,1082,1084 ЦК України ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором № ML-011/021/2008 від 19 березня 2008 року, укладеними між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2, а також договором іпотеки № РML-011/021/2008 від 20 березня 2008 року, укладеними між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_3 (а.с. 38-45).

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що за рахунок предмета іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Відповідно до ст. 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до ч. 6 ст. 38 Закону України "Про іпотеку" ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього.

Відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону України "Про іпотеку" у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Відповідно до ч. 2 ст. 43 зазначеного Закону початкова ціна продажу предмета іпотеки встановлюється рішенням суду або за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем, а якщо вони не досягли згоди, - на підставі оцінки, проведеної відповідно до законодавства про оцінку майна і майнових прав та професійну оціночну діяльність, при цьому початкова ціна продажу майна не може бути нижчою за 90 відсотків його вартості, визначеної шляхом його оцінки. Відповідно до роз"ясень, викладених в постанові Пленуму ВССУ №5 від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", а саме п.42 Пленуму, резолютивна частина рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України "Про іпотеку", так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має значитися : загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотеко держателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки- шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотеко держателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації ( при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за зазначені ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/ незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу з прилюдних торгів, суд не звернув уваги на відсутність в матеріалах справи доказів на підтвердження вартості предметів іпотеки.

Відповідно до Правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 2 листопада2016 року у справі № 6-1923цс15, в рішенні суду про звернення стягнення на предмет іпотеки має бути зазначено початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

В силу ст.360-7 ЦПК України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених п.п.1-2 частини першої ст..355 цього Кодексу, є обов'язковими для всіх суб"єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

У ході розгляду справи в апеляційній інстанції, позивач надав у відповідності до вимог ст.ст.39,43 Закону України "Про іпотеку" та судової практики, викладеної у Постанові Пленуму ВСУ від 2 листопада 2016 року, Звіт про оцінку земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_3, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, станом на 26 грудня 2016 року ( а.с. 48-68 т.2). Згідно експертної оцінки ринкова вартість земельної ділянки, що є предметом іпотеки, власником якої є ОСОБА_2 та ОСОБА_3, складає 225190,00 грн.

Відповідно до Звіту про оцінку житлового будинку 346,80 кв. м., що входить до складу будинковолодіння, яке розташоване на земельній ділянці загальною площею 0,1223 га та знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, станом на 26 грудня 2016 року ( а.с. 3-29 т.2). Згідно експертної оцінки ринкова вартість житлового будинку, що є предметом іпотеки, власником якої є ОСОБА_2 та ОСОБА_3, складає 2629303,00 грн.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник відповідач зазначив, що судом було ухвалено рішення про стягнення боргу за кредитним договором, яке перебуває примусовому виконанні у державній виконавчій службі, доказів того, що рішення суду виконано в нього не має.

Оскільки на час ухвалення судового рішення по даній справі, суд першої інстанції не зазначив початкової ціни предмета іпотеки в грошовій формі, колегія вважає за можливе врахувати надані позивачем звіти та в межах, наданих законом апеляційній інстанції, внести зміни в резолютивну частину рішення суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги частково заслуговують на увагу, висновки суду не в повній мірі відповідають обставинам справи, і тому підлягає зміні в частині звернення стягнення на нерухоме майно шляхом продажу з прилюдних торгів з зазначенням вартості предмету іпотеки відповідно до ст. 309 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач пропустив строк позовної давності для звернення до суду за захистом свого порушеного права, не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки хоча позивач і звертався до відповідачів з вимогою сплатити заборгованість в 2009році, разом з цим дія договору іпотеки- майнової поруки припиняється у зв'язку з виконанням основного зобов'язання, яке на час ухвалення рішення не виконано, отже зазначені посилання є безпідставними.

Доводи апеляційної скарги про те, що правовідносини підпадають під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України…», у зв'язку з чим є підстави для відмови у позові, не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки зазначений закон не забороняє захищати свої порушені права в суді.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції порушені норми процесуального права щодо сплати судового збору та не направлення заяви про уточнення позовних вимог відповідачам, у зв'язку з цим рішення підлягає скасуванню, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки суд першої інстанції хоч і допустив зазначені порушення, однак вони не призвели до неправильного вирішення справи.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2задовольнити частково.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 серпня 2016 року змінити в частині звернення стягнення на нерухоме майно шляхом продажу з прилюдних торгів, резолютивну частину викласти в наступній редакції.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № ML-011/021/2008 від 19.03.2008 року в сумі 80660,13 доларів США, що еквівалентно 2001383,67 грн. та пені 2001383,67 грн. звернути стягнення на нерухоме майно на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на підставі договору іпотеки PML-011/021/2008 від 20.03.2008 року на іпотечне майно, а саме:

- будинок з господарськими спорудами загальною площею 346,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, який належить на праві власності ОСОБА_2 (інд. номер НОМЕР_1) та ОСОБА_3 (інд. номер НОМЕР_2), шляхом продажу з прилюдних торгів з початковою ціною продажу предмета іпотеки 2629303,00 грн.

- земельну ділянку загальною площею 0,1223 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яка належить на праві власності ОСОБА_2 (інд. номер НОМЕР_1), шляхом продажу з прилюдних торгів, з початковою ціною продажу предмета іпотеки 225190,00 грн.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: