Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Є.У. № 2-970/2011 Головуючий у 1-й інстанції: Воробйов А.В.
Провадження № 22-ц/778/346/17 Суддя-доповідач: Трофимова Д.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Трофимової Д.А.

Суддів: Крилової О.В.

Дзярука М.П.

При секретарі: Бєловій А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на ухвалу судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 31 жовтня 2016 року у справі за скаргою Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на дії головного державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Іваниці Юрія Олександровича, заінтересована особа - ОСОБА_4,

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2016 року представник АТ «Банк «Фінанси та Кредит» звернулася до суду зіскаргою на дії головного державного виконавця Шевченківського ВДВС м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Іваниці Ю.О., просила суд: визнати дії головного державного виконавця незаконними, визнати постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження № 52107251 від 23.08.2016 року неправомірною та скасувати її, зобов'язати головного державного виконавця усунути порушення та відкрити виконавче провадження за виконавчим листом № 2-970/11, який видано 06.09.2012 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя, про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованості у розмірі 749 834,43 грн.

Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 31 жовтня 2016 року скаргу АТ «Банк «Фінанси та Кредит» залишено без розгляду. Роз'яснено заявникові його право на повторне звернення до суду на загальних підставах.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою судді, представник АТ «Банк «Фінанси та Кредит» подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати ухвалу та направити скаргу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

При постановленні оскаржуваної ухвали суд виходив із того, що заява про відкриття виконавчого провадження та виконавчий лист подані до виконавчої служби 18.08.2016 року. Тобто, заявник був обізнаний про порушення своїх прав ще у серпні 2016 року, але скаргу подано до суду лише у жовтні 2016 року, тому вона подана з порушенням строку встановленого ст. 385 ч. 1 ЦПК України.

Судова колегія з таким висновком суду першої інстанції погодитися не може з огляду на наступне.

Право на звернення до суду є строковим.

Відповідно до ч. 1 ст. 385 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася, або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод.

Як роз'яснено у пункті 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 07.02.2014 року „Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах", суди повинні враховувати, що коли в законі встановлено спеціальний порядок обчислення строків звернення заявника зі скаргою до суду (наприклад, стаття 26 - оскарження постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження, стаття 58 - оскарження оцінки майна, визначеної за результатами рецензування звіту про оцінку майна, Закону про виконавче провадження), їх перебіг має визначатися за цими нормами, а не за нормами статті 385 ЦПК.

Такі строки є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з'ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. Наприклад, при оскарженні бездіяльності зазначених осіб у вигляді невжиття заходів з примусового виконання судового рішення до уваги може бути взято ті обставини, що стягувач, який подав до відповідного органу заяву про відкриття виконавчого провадження і не отримав у визначений законом строк (з урахуванням поштового обігу) задоволення своїх вимог, вважається обізнаним про ймовірність порушення його прав у виконавчому провадженні незалежно від того, чи отримав він від державного виконавця певні процесуальні документи та чи ознайомлений він із матеріалами виконавчого провадження.

Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, така скарга суддею одноособово залишається без розгляду при її прийнятті та повертається заявникові. При цьому заявникові може бути роз'яснено право на повторне звернення до суду на загальних підставах.

Отже, Законом України "Про виконавче провадження" встановлено спеціальний порядок обчислення строків звернення до суду зі скаргою на рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби та їх посадових осіб, який судам і потрібно враховувати, а не загальний строк, визначений статтею 385 ЦПК України.

Наприклад, десятиденний строк обчислюється з моменту одержання заявником копії відповідної постанови: про відмову у відкритті виконавчого провадження (стаття 26 Закону України "Про виконавче провадження"), про повернення стягувачу виконавчого документа (стаття 47 Закону України "Про виконавче провадження"), про закінчення виконавчого провадження (стаття 49), про арешт коштів чи майна боржника (стаття 57 Закону України "Про виконавче провадження"), з дня отримання повідомлення про результати рецензування оцінки майна боржника (частина четверта статті 58 Закону України "Про виконавче провадження").

Якщо зі скарги чітко не вбачається, чи пропущений строк звернення до суду, то суд має два варіанти процесуальних дій: залишити скаргу без руху та запропонувати заявнику усунути недолік скарги й зазначити з посиланням на відповідні докази дату, коли йому стало відомо про порушення свого права чи свободи. Суд у судовому розгляді може з'ясувати зазначене питання з відповідним рішенням: залишити скаргу без розгляду у зв'язку з пропущенням строку на оскарження та відсутність клопотання про його поновлення або розглянути скаргу по суті, якщо буде встановлено, що строк не пропущено (лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ N 24-152/0/4-13 від 28.01.2013р. «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення у цивільній справі»).

У скарзі представник заявника посилалася на те, що копію оскаржуваної постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову в прийнятті до провадження виконавчого документа) від 23.08.2016р. було отримано АТ «Банк «Фінанси та Кредит» 19.10.2016р., проте, доказів на підтвердження дати отримання копії вказаної постанови суду першої інстанції надано не було.

Скарга направлена поштою до суду першої інстанції 26.10.2016р. (а.с. 163).

Як вбачається з доданих до апеляційної скарги доказів, копію оскаржуваної постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову в прийнятті до провадження виконавчого документа) від 23.08.2016р. було отримано АТ «Банк «Фінанси та Кредит» 19.10.2016р. (а.с. 170, 171).

Отже, судом не було належним чином з'ясовано чи пропущений строк звернення до суду.

Таким чином, висновки суду першої інстанції колегія суддів вважає передчасними, так як судова практика щодо поважності причин пропуску процесуального строку на звернення до суду за захистом своїх порушених прав викладена у позиції колегії суддів судової палати у цивільних справах Верховного Суду України, у справі № 6-26370кс04, з якої вбачається, що поважними причинами пропуску процесуального строку вважаються такі обставини, за яких своєчасне здійснення процесуальної дії стає неможливим або утрудненим.

Причини поважності пропуску процесуального строку суд оцінює, зважаючи на обґрунтування поважності цих причин та наданих доказів. Така оцінка відбувається з дотриманням норм ст. 212 ЦПК України, яка встановлює, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За викладених обставин ухвала суду підлягає скасуванню з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції у відповідності до положень п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» задовольнити частково.

Ухвалу судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 31 жовтня 2016 року по цій справі скасувати та передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: