Справа № 310/4400/16-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

24 травня 2017 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Черткової Н.І.,

при секретарі судового засідання - Димовій Л.В.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача- Звягінцева С.С.,

представника відповідача- Петровської В.М.,

представника третьої особи органу опіки та піклування виконавчого комітету Бердянської міської ради ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа: орган опіки та піклування виконкому Бердянської міської ради про визначення місця проживання малолітньої дитини, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, третя особа: орган опіки та піклування виконкому Бердянської міської ради про визначення місця проживання малолітньої дитини, посилаючись на наступні обставини. Позивач вказала, що вони з відповідачем перебували у цивільному шлюбі, від якого у них народився син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. До народження дитини сторони винаймали квартиру, мешкали однією сім»єю, мали спільний побут. Через деякий час відповідач запропонував мешкати разом з його батьками в їхньому будинку, щоб економити гроші, оскільки вони разом вирішили народити дитину. Позивач вказав, що після народження дитини вони з відповідачем продовжили мешкати разом з його батьками, і вона дала згоду на реєстрацію місця проживання дитини в будинку батьків її чоловіка. Позивач зазначила, що їх спільне з відповідачем життя не склалось і почались конфлікти, причиною яких стало те, що в родині батьків чоловіка - батько ОСОБА_4- інвалід і він не має можливості самостійно обслуговувати себе, тому, оскільки вона знаходилась у відпустці по догляду за дитиною і постійно перебувала вдома, то її чоловік хотів, щоб вона також доглядала і за його батьком і обслуговувала його. На це позивач була не згодна, про що заявила своєму чоловіку, тому відповідач сказав позивачу, щоб вона пішла працювати, бо батьки відмовляються їм допомагати, а він свої гроші віддає їм за спожиті комунальні послуги. Позивач зазначила, що після цього вона пішла працювати продавцем в меблевий салон. Конфлікти між сторонами продовжувались і ОСОБА_1 запропонувала чоловіку переїхати на квартиру до її матері, у відповідь на що, родина чоловіка заявила їй, щоб вона виїхала з їх будинку і що малолітня дитина, якій тільки нещодавно виповнився один рік, залишиться мешкати разом з ними, а вона, якщо забажає, то може приходити на декілька часів та спілкуватись зі своїм сином тільки в їх будинку. Позивач вказала, що вона на це не погодилась, однак 30.05.2016 року коли вона після роботи прийшла до будинку де вони мешкали з чоловіком, то на подвір'ї побачила свої зібрані речі і батько відповідача заявив, щоб вона забиралась геть. Він взагалі дуже неврівноважена людина, ось і того ж дня почав кричати та лаятись. Позивач не знала, що їй робити та зателефонувала своїм батькам та родичам, приїхали і викликали поліцію. Але батько відповідача не пустив нікого в свій будинок, лаявся, і позивач була вимушена поїхати з батьками додому, а малолітній син залишився в родині чоловіка. Наступного дня позивач прийшла його навідати і була з ним лише кілька часів, гуляти з дитиною їй не дозволили батьки чоловіка, а його самого не було вдома. Позивач вважає, що після цих подій їх цивільний шлюб припинено і не вона буде більше мешкати з відповідачем, а також вважає, що їх малолітній дитині в цьому віці необхідна мати, про що вона письмово повідомила свого чоловіка, надіславши йому листа, в якому запропонувала віддати їй дитину, але відповідач переживає, що йому прийдеться платити аліменти, якщо місце проживання дитини буде зареєстровано разом з позивачем і тому в усному порядку він повідомив, що все залишиться так як є, а якщо вона буде наполягати, то вони звернуться до суду для стягнення з неї аліментів на утримання сина. Позивач зверталась до служби у справах дітей виконкому Бердянської міської з заявою про те, що їй не дають можливості спілкуватись з дитиною. Позивач вказала, що працює продавцем меблів по договору з ФОП ОСОБА_6, зареєстрована та мешкаю за адресою АДРЕСА_1. У неї у власності є частка однокімнатної квартири в якій окрім неї мешкає ще й її мати, яка також є власницею квартири. Позивач вказала, що в неї є постійний дохід у вигляді заробітної плати, вона не судима, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває. Позивач вказала, що дуже любить свого сина ОСОБА_7 і хотіла б, щоб він постійно мешкав з нею, оскільки материнська любов і турбота йому дуже потрібні. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали вимоги, викладені в позовній заяві. Відповідач та його представник в судовому засіданні позов не визнали, в судове засідання 24.05.2017 року не з»явилися, будучи належним чином повідомленими про дату та місце судового засідання, причину неявки відповідача та його представника суд не визнав поважною, враховуючи тривалий розгляд справи, неодноразове відкладення розгляду справи, саме за заявою відповідача, достатність доказів, наявних в матеріалах справи, суд вважав за можливе закінчити судовий розгляд у відсутність відповідача та його представника. Представник третьої особи- органу опіки та піклування виконавчого комітету Бердянської міської ради в судовому засіданні вважав можливим вирішити справу на розсуд суду, в подальшому в судове засідання не з»явився, надав судові заяву про розгляд справи у його відсутність. Суд, заслухав сторони, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, вважає позов підлягаючим задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у цивільному шлюбі і мають від нього малолітню дитину ОСОБА_5, 03.02.2015 року. Встановлено, що останнім часом ОСОБА_1 і ОСОБА_4 разом з малолітньою дитиною проживали за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, в будинку батьків відповідача ОСОБА_4, там також і зареєстрована малолітня дитина. Судом встановлено, що 30.05.2016 року внаслідок постійних сварок між сторонами, відповідач та його батьки не пустили ОСОБА_1 до будинку, зібрали її речі і не віддали їй малолітню дитину, з того часу дитина мешкає разом з батьком та його батьками. Доводи відповідача про те, що позивач самостійно покинула будинок і залишила малолітню дитину, не заслуговують на увагу, оскільки негайно після конфлікту позивач звернулася до органу опіки та піклування з питання неможливості спілкування зі своєю малолітньою дитиною, їй рекомендовано було звернутися до суду і вже 30.06.2016 року вона звернулася з відповідним позовом до суду. Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 працює і має постійний дохід, має ? частку квартири на праві власності , яка розташована за адресою: м. Бердянськ, вул. Хіміків, 8/15, кв.58і також зареєстрована за цією адресою. Встановлено, що останнім часом, позивач орендує однокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_2. Відповідно до акту обстеження умов проживання, складеного службою у справах дітей виконкому Бердянської міської ради 17.10.2016 року за вказаною адресою створені належні умови для проживання малолітньої дитини.

Позивач ОСОБА_1 позитивно характеризується за місцем реєстрації та роботи, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває.

Судом встановлено, що відповідач проживає в будинку своїх батьків за адресою: вул. Челюскіна, 18.

Відповідно до акту обстеження умов проживання, складеного службою у справах дітей 17.10.2016 року за вищевказаною адресою створені належні умови для проживання малолітньої дитини.

Встановлено, що відповідач працює, має постійний дохід у вигляді заробітної плати і також інші джерела доходів банківський вклад, орендну плату за здавання в найм своєї квартири, має власний транспорт.

Судом був опитаний ряд свідків, як за клопотанням позивача, так і за клопотанням відповідача.

Свідки, опитані за клопотанням позивача характеризували позивача, як добру господиню та матір, свідки ж з боку відповідача негативно характеризували позивача негативно, як погану матір.

Суд, оцінив докази у вигляді показання свідків в сукупності з іншими доказами по справі, дав їм належну оцінку.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Бердянської міської ради про визначення місця проживання малолітньої дитини від 06.10.2016 року № 01-6968/48 у зв»язку із тим, що проживання малолітнього ОСОБА_5 можливе як з батьком ОСОБА_4, так і з матір»ю ОСОБА_1, орган опіки та піклування вважає, що питання визначення місця проживання дитини має бути вирішено на розгляд суду виключно в інтересах дитини.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків..

Відповідно до положень ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Статтею 171 СК України регламентовано, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

Відповідно до положень ч.1 ст.3, ч.1 ст.9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками в супереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

З огляду на викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, керуючись ст.ст. 160, 161 СК України з урахуванням віку дитини та станом на час розгляду справи більшої необхідності у спілкуванні дитини саме з матір'ю для належної самоідентифікації, з метою якнайкращого забезпечення прав та інтересів дитини, суд прийшов до висновку, що місцем проживання малолітнього ОСОБА_5 слід визначити з матір'ю ОСОБА_1

Верховний Суд України в Постанові від 14 грудня 2016 року у справі №6-2445цс16, виклав таку правову позицію: в принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір'ю.

Таким чином, при ухваленні рішення, судом встановлені обставини, досліджені письмові докази та показання свідків у їх сукупності та співставленні, а також зроблені висновки відносно того, що обидва батьки є працюючими, мають постійний дохід, характеризуються лише з позитивної сторони, житлові умови у кожного з них є належними для проживання та виховання малолітньої дитини.

При цьому судом не встановлено виняткових обставин у розумінні положень статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, які б свідчили про неможливість проживання дитини з матір'ю та необхідність їх розлучення, а тому суд при ухваленні рішення дійшов до висновку, визначити місце проживання малолітньої дитини хлопчика, саме з матір'ю.

Всі доводи відповідача, зокрема, що відповідачем вже тричі змінювалося місце її фактичного проживання, режим її роботи не дозволяє опікувати дитину, те, що його батьки не працюють і можуть виховувати малолітню дитину, не заслуговують на увагу, оскільки не є виключними обставинами у розмінні вищезазначених норм закону, при яких можливо розлучити малолітню дитину з матір»ю.

Крім того, судом встановлено, що у позивача також є батьки, які допомагають їй, як матеріально, так і у догляді за дитиною.

На підставі ст.ст. 24, 51 Конституції України, ст.ст. 3, 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989р., яку ратифіковано постановою ВР за №789-ХІІ від 27 лютого 1991р., ст.ст.141, 157, 160, 161, 171 СК України, п.6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року та керуючись ст.ст. 3, 4, 10,11, 57-60, 88, 174, 209, 212-215, 218, 223, 294, 296 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа: орган опіки та піклування виконкому Бердянської міської ради про визначення місця проживання малолітньої дитини, задовольнити.

Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з його матір»ю ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, яка зареєстрована за адресою ІНФОРМАЦІЯ_4.

Стягнути зі ОСОБА_4 (ІПН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2) судовий збір у розмірі 551 (п»ятсот п»ятдесят одну гривню), 20 копійок.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Запорізької області на протязі десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: