Ухвала

іменем україни

29 березня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Гримич М.К.,

КадєтовоїО.В., Кафідової О.В.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційними скаргами Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит») звернулось до суду із указаним позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, обґрунтовуючи його тим, що відповідно до кредитного договору від 18 квітня 2008 року ОСОБА_3 отримав кредит у сумі 85 000 доларів США зі сплатою за користування ним відсотків. У забезпечення належного виконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором 18 квітня 2008 року між банком та ОСОБА_4 було укладено договір поруки, за умовами якого поручитель взяла на себе зобов'язання солідарно відповідати за неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором.

Посилаючись на те, що позичальник у порушення умов договору своїх зобов'язань належним чином не виконував, у зв'язку з чим утворилася заборгованість у розмірі 1 195 743 грн 97 коп., яку позивач просив суд стягнути солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на свою користь, а також вирішити питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 01 жовтня 2015 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит») заборгованість за кредитним договором у розмірі 1 195 743 грн 97 коп., що складається з: 47 861, 65 доларів США, що в еквіваленті становить 560 325 грн 91 коп., - тіло кредиту; 930,07 доларів США, що в еквіваленті становить 10 888 грн 52 коп., - відсотки; 624 529 грн - пеня. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 квітня 2016 року рішення суду першої інстанції змінено.

Стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість у розмірі 609 124 грн 50 коп., з яких: 46 933, 72 доларів США, що в еквіваленті становить 549 124 грн 52 коп., - тіло кредиту; 60 000 грн - пеня.

Виключено із резолютивної частини рішення суду першої інстанції стягнуту суму заборгованості зі сплати відсотків у розмірі 930, 07 доларів США.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» просить скасувати оскаржуване рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням апеляційним судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати оскаржуване рішення апеляційного суду в частині стягнення заборгованості по тілу кредиту та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову, яким застосувати до позовних вимог строк позовної давності та стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у солідарному порядку заборгованість по тілу кредиту у розмірі 24 522, 31 доларів США, що в еквіваленті становить 287 087 грн 58 коп., а в іншій частині у задоволенні позову відмовити, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням апеляційним судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, доводи касаційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позичальник умови кредитного договору належним чином не виконує, допустив заборгованість, яка підлягає стягненню з нього та поручителя в солідарному порядку.

Змінюючи рішення місцевого суду в частині стягнутих сум тіла кредиту та відсотків, апеляційний суд виходив із того, що до ухвалення рішення судом першої інстанції позичальник сплатив частину кредиту у сумі 1 858 доларів США, які були спрямовані на погашення відсотків, проте зазначена сума не була виключена з розрахунку заборгованості, наданого позивачем.

При цьому, апеляційний суд також дійшов висновку про застосування положень ч.3 ст. 551 ЦК України, якою передбачено зменшення розміру неустойки, якщо він значно перевищує розмір збитків.

Крім того, судом апеляційної інстанції відхилено доводи ОСОБА_3 про те, що він був позбавлений можливості подати заяву про застосування строку позовної давності до частини вимог банку, внаслідок його неналежного повідомлення про час та місце судового розгляду, оскільки під час вирішення питання про скасування заочного рішення відповідач не був позбавлений можливості ставити питання про застосування строку позовної давності, однак цим не скористався.

Проте повністю погодитись із такими висновками судів попередніх інстанцій не можна.

Згідно зі ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону рішення судів попередніх інстанцій не відповідають з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 18 квітня 2008 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, за умовами якого позичальник отримав кредит у сумі 85 000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом та терміном повернення до 10 квітня 2015 року.

У забезпечення належного виконання позичальником ОСОБА_3 своїх зобов'язань за кредитним договором 18 квітня 2008 року між банком та ОСОБА_4 було укладено договір поруки, за умовами якого поручитель взяла на себе зобов'язання солідарно відповідати за неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором.

Позичальник належним чином не виконував умови кредитного договору, у зв'язку із чим станом на 15 липня 2014 року утворилась заборгованість у сумі 1 195 743 грн 97 коп., що складається з: тіла кредиту у сумі 47 861, 65 доларів США, що в еквіваленті становить 560 325 грн 91 коп.; відсотків у сумі 930,07 доларів США, що в еквіваленті становить 10 888 грн 52 коп., та пеня у сумі 624 529 грн.

Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладанні договору, вибору контрагентів та визначенні умов договору з урахуванням вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 554 ЦК України визначено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що до ухвалення рішення судом першої інстанції, ОСОБА_3 сплатив частину заборгованості на суму 1 858 доларів США, які були зараховані у рахунок погашення процентів.

Разом з тим, апеляційний суд, дійшов висновку про зарахування у рахунок погашення процентів за користування кредитом суми у розмірі 930,07 доларів США, заборгованість за якими існувала станом на 15 липня 2014 року, а залишок суми у розмірі 927,93 доларів США відніс до тіла кредиту, зменшивши тим самим його розмір.

Пунктом 7.9. кредитного договору встановлено, що позичальник доручає банку самостійно розподіляти кошти у порядку, визначеному іншими умовами договору на погашення заборгованості за виданими кредитними ресурсами та на погашення нарахованих процентів та сплату комісійної винагороди та неустойки.

Враховуючи викладене, апеляційний суд у порушення вимог ст. ст. 212-214, 316 ЦПК України на зазначені положення закону уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про зарахування частини сплачених коштів у рахунок погашення тіла кредиту, оскільки відповідно до умов договору банк на свій розсуд здійснює розподіл коштів, які сплачуються позичальником.

З огляду на те, що від правильного визначення суми боргу залежить і вирішення питання про зменшення суми неустойки відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України, рішення апеляційного суду підлягає скасуванню в повному обсязі.

Крім того, колегія суддів не погоджується із висновками апеляційного суду про відхилення доводів апеляційної скарги ОСОБА_3 про те, що він був позбавлений можливості подати заяву про застосування строку позовної давності до частини вимог банку, внаслідок його неналежного повідомлення про час та місце судового розгляду справи в суді першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

З матеріалів справи вбачається, що, звертаючись із заявою про перегляд заочного рішення суду, ОСОБА_3 вказував адресу для листування - АДРЕСА_2, проте судові повістки про виклик до суду для розгляду даної справи після скасування заочного рішення направлялися йому за адресою: АДРЕСА_1, однак відомості про отримання ним судових повісток у матеріалах справи відсутні.

Враховуючи викладене, ОСОБА_3 не був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи в суді першої інстанції, у зв'язку із чим був позбавлений можливості подати заяву про застосування строку позовної давності до частини вимог банку.

За таких обставин рішення судів першої та апеляційної інстанцій не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 01 жовтня 2015 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 квітня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

М.К. Гримич

О.В.Кадєтова

О.В. Кафідова