АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/916/17 Справа № 207/3450/13-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Каратаєва Л.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Каратаєвої Л.О.

суддів: - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

за участю секретаря - Григорєвій В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 травня 2014 року по цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства Державний Ощадний банк України до ОСОБА_5, товариства з обмеженою відповідальністю Магеллангрупп, товариства з обмеженою відповідальністю НК Мартель ЛТД, товариства з обмеженою відповідальністю Нафта-Синтез-Термінал, ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 травня 2014 року позов ПАТ Державний Ощадний банк України до ОСОБА_5, ТОВ Магеллангрупп, ТОВ НК Мартель ЛТД, ТОВ Нафта-Синтез-Термінал, ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено в повному обсязі.

В рахунок погашення заборгованості за договором відновлюваної кредитної лінії від 21 січня 2010 року в розмірі 35824764 гривні звернуто стягнення на предмет іпотеки згідно іпотечного договору № 68/156/1 від 1 червня 2011 року квартири № 1 , № 2 , № 3 , № 4 , № 5 , № 6 , № 7 , № 8 , № 9 , № 10 , № 11 , № 12 , № 13 , № 14 , № 15 , № 16 , № 17 , № 18 , № 19 , № 20 , № 21 , № 22 , № 23 , № 24 , № 25 у будинку 47 по вулиці 8 Березня у м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області, які належать ОСОБА_5 Визначено спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом продажу ПАТ «Державний Ощадний банк України» від свого імені предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві в порядку ст. 38 Закону України «Про іпотеку». Початкову ціну предмету іпотеки встановлено на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності незалежним експертом на стадії оцінки майна під час підготовки до прилюдних торгів. Надано ПАТ «Державний Ощадний банк України» в порядку ст. 34 Закону України «Про іпотеку» право на подання та отримання в будь-яких установах, підприємствах, організаціях, а також у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстрації права власності на нерухоме майно та нотаріусів, будь-яких документів, їх копій, дублікатів , витягів з державних реєстрів, довідок , необхідних для продажу квартир № 1, № 2, № 3, № 4, № 5, № 6, № 7, № 8, № 9, № 10, № 11, № 12, № 13, № 14, № 15, № 16, № 17, № 18, № 19, № 20, № 21, № 22, № 23, № 24, № 25 у будинку 47 по вулиці 8 Березня у м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області. На період реалізації предмета іпотеки передано квартири № 1 , № 2 , № 3 , № 4 , № 5 , № 6, № 7, № 8, № 9, № 10, № 11, № 12, № 13, № 14, № 15, № 16, № 17, № 18, № 19, № 20, № 21, № 22, № 23, № 24, № 25 у будинку 47 по вулиці 8 Березня у м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області в управління ПАТ «Державний Ощадний банк України» в порядку, передбаченому ст. 34 Закону України «Про іпотеку». Вирішено питання судових витрат (том 2 а.с. 46-49).

Ухвалою колегії суддів судової палати по цивільним справам Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 травня 2015 року рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 травня 2014 року залишено без змін (том 2 а.с.115-118). Зазначена ухвала Апеляційного суду Дніпропетровської області у встановлений строк не оскаржувалась.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_4, яка не була залучена до участі у справі, однак вважає, що її права порушені, бо вона є дружиною ОСОБА_5 та має паво на ? частину майна, на яке звернуто стягнення, звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким у позові відмовити повністю (том 3 а.с.2-13).

Відповідно до ст.303 ЦПК апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, що 21 січня 2010 року між ПАТ Державний Ощадний банк України та ТОВ Магеллангрупп укладено договір кредитної лінії у розмірі 15 000 000 гривень строком до 20 січня 2013 року зі сплатою відсотків у розмірі 22,00 % річних. У забезпечення зобовязань за договором відновлюваної кредитної лінії з ОСОБА_5 укладено договір іпотеки від 01 червня 2011 року, згідно до умов якого ОСОБА_5 передав в іпотеку нерухоме майно - квартири №1, №2, №3, №4, №5, №6, №7, №8, №9, №10, №11, №12, №13, №14, №15, №16, №17, №18, №19, №20, №21, №22, №23, №24, №25 у будинку 47 по вулиці 8 Березня у м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області.

05 квітня 2013 року на адресу ТОВ Магеллангрупп та ОСОБА_5, через порушення строків повернення кредитних коштів та сплати відсотків за його користування, направлена вимога про усунення порушень зобовязання, але погашення кредиту і відсотків не здійснено.

Свої зобовязання за кредитним договором ТОВ Магеллангрупп не виконало, у звязку з чим, станом на 19 липня 2013 року заборгованість за договором стала складати 35824764 грн. 34 коп., яка складається з: простроченої заборгованості по кредиту 29442208 грн. 04 коп., строкові нараховані відсотки 268609 грн. 73 коп., прострочена заборгованість по нарахованим відсоткам 2207612 гривень 61 копійка, пеня за несвоєчасне повернення кредиту 2586640 гривень 55 копійок, пеня за несвоєчасне повернення відсотків 62589 гривень 15 копійок, 3% річних за несвоєчасну сплату процентів 12920 гривень 84 копійки; 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу 523619 гривень 87 копійок; втрати від інфляції за рахунок несвоєчасного погашення основного боргу 717296 гривень 26 копійок; втрати від інфляції за рахунок несвоєчасного погашення процентів 3267 гривень 29 копійок .

Згідно зі ст. 35 Закону України Про іпотеку у разі порушення основного зобовязання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобовязань, вимога про виконання порушеного зобовязання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону .

Позивачем надані докази такого звернення до відповідачів ТОВ Магеллангрупп та ОСОБА_5, копії яких знаходяться у матеріалах справи (а.с.1-2 том 2), відповідачі продовжують порушувати умови договору і на теперішній час, про що свідчить наданий суду розрахунок заборгованості станом на 15 травня 2014 року (а.с.3-10 том 2), згідно якої заборгованість збільшується порівняно з моментом предявлення позову.

Задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі, суд першої інстанції виходив із їх законності та обґрунтованості.

Колегія суддів, погоджується з таким висновком суду.

Доводи апеляційної скарги, що апелянта не залучено до справи, суд не приймає до уваги, оскільки, відповідно до вимог ст. 35 ЦПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до ухвалення судом рішення, якщо рішення в справі може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї із сторін.

Апелянт ніяким чином не була позбавлена права самостійно вступити в процес на боці відповідача.

За змістом ст.. 11 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець (майновий поручитель) несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання в межах вартості предмета іпотеки. Укладаючи договір застави (іпотеки), заставодавець (іпотекодавець) приймає на себе всі ризики, пов'язані з невиконанням зобов'язання боржником (у межах вартості предмета застави (іпотеки)). Оскільки покладення на особу, яка видала забезпечення, цих ризиків відбулося за договором, укладеним заставодавцем (іпотекодавцем) саме з кредитором, то всі прийняті ризики повинні покладатися на особу, яка видала забезпечення. Змістом ч. 1, 2 ст.590 ЦК України визначено порядок дій заставодержателя (іпотекодержателя) щодо захисту свого права у разі, коли основне зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін). У такому разі заставодержатель набуває право звернення до суду з позовною заявою про звернення стягнення на предмет застави.

Враховуючи той факт, що виконання зобов'язань за кредитним договором забезпечувалося іпотечним договором, укладеним з ОСОБА_5, то, відповідно, і позовні вимоги про звернення стягнення на майно були правильно пред'явлені саме до нього.

ОСОБА_4 надала Банку нотаріально посвідчену згоду на укладення її чоловіком - ОСОБА_5І іпотечного договору.

При укладенні іпотечного договору дотримано вимоги ст. 65 СК України та ст. 578 ЦК України, що підтверджується наявністю нотаріально посвідченої згоди ОСОБА_4 на передачу ОСОБА_5 в іпотеку банку спірного майна.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою з подружжя, тому інтереси ОСОБА_4 у справі були представлені її чоловіком ОСОБА_5

Крім того, ОСОБА_4 перебуває в шлюбі з ОСОБА_5 з 1997 р. ( т.3, а.с.17). Свідоцтво про право власності на іпотечне майно ОСОБА_5 отримано в 2010 р. та апелянтом до цього часу не оспорюється. Також апелянтом до цього часу не подавалися до суду позови з приводу визнання права власності на ? частину спільного майна подружжя.

Враховуючи наведене, а також наявність нотаріально посвідченої згоди ОСОБА_4 на передачу ОСОБА_5 в іпотеку банку спірного майна, колегія суддів вважає відсутнім порушення прав апелянта, як дружини іпотекодавця при зверненні стягнення на іпотечне майно, а також відсутність підстав для залучення її до участі у справі.

Не ґрунтуються на вимогах закону доводи скарги в частині порушення Банком та судом першої інстанції вимог ст. 31 ЦПК України, через те, що 22 квітня 2014 року подано уточнену позовну заяву, де був змінений предмет позову.

Предмет позову - це частина позову, яка становить матеріально-правову вимогу позивача до відповідача, щодо якої суд повинен ухвалити рішення. Підстава позову - частина позову, яка відображає обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги (п. 5 ч. 2 ст. 119 ЦПК України) і докази, що підтверджують кожну обставину, а також наявність підстав для звільнення від доказування (п. 6 ч. 2 ст. 119 ЦПК України).

31 липня 2013 року Банк звернувся із позовною заявою до ОСОБА_5, в якій просив стягнути з Відповідача заборгованість за Договором відновлювальної кредитної лінії від 21 січня 2010 року в розмірі 35 824 764,34 грн. шляхом звернення стягнення на заставлене майно; реалізацію заставленого нерухомого майна (предмету іпотеки) просив провести шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження».

20 серпня 2013 року Банком було подане уточнення до позовної заяви від 15 серпня 2013 року, де був змінений спосіб реалізації заставленого майна, а саме - шляхом проведення прилюдних торгів - продажу банком як Іпотекодержателем від свого імені предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві в порядку ст.. 38 Закону України «Про іпотеку». Початкову ціну предмету іпотеки встановити на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час підготовки до прилюдних торгів.

12 вересня 2013 року було подане уточнення до позовної заяви, де Банк просив визначити спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів - продажу Банком як Іпотеко держателем від свого імені предмета іпотеки будь-якій особі покупцеві в порядку ст.. 38 Закону України «Про іпотеку» за початковою ціною не менше 11 841 324 грн. 00 коп., що визначена на підставі Звіту про незалежну оцінку майна, проведеного 10 вересня 2013 року суб'єктом оціночної діяльності ТОВ «Укрспецексперт».

Як вбачається зі змісту поданих позовної заяви та уточнень до неї, предметом позову неодмінно є саме звернення стягнення на предмет іпотеки. Підстава позову була незмінною, а саме - невиконання відповідачем умов договору, що обґрунтовано відповідними нормами матеріального парва. Зміни в позовній заяві відбулися стосовно способів реалізації заставленого майна.

З цих самих підстав не заслуговують на увагу також і доводи апеляційної скарги щодо розгляду справи поза межами позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню через те, що, позивачем заявлено вимогу про подвійне стягнення, а саме - звернення стягнення на предмет іпотеки та стягнення суми заборгованості суд також відхиляє, виходячи з наступного.

У п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30.03.2012 року зазначено, що право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (ч.1 ст.20 ЦК, ст.. 3 і 4 ЦПК).

Задоволення позову кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави не є перешкодою для пред'явлення позову про стягнення заборгованості з поручителя за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашена. Задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості з поручителя не є перешкодою для пред'явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави з метою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду спору заборгованість за кредитом не погашена.

Як вбачається з останньої редакції позовної заяви, Банком були заявлені наступні вимоги (в тому числі, але не виключно): звернути стягнення на предмет іпотеки згідно іпотечного договору № 68/156/1 від 01 червня 2011 року, а саме: квартири № 1, № 2, № 3, № 4, № 5, № 6, №7,№8, №9,№ 10, № 11, № 12, № 13, № 14, № 15, № 16, № 17, № 18, № 19, №20, №21, № 22, № 23, № 24, № 25, що знаходяться в будинку № 47 по вулиці 8-го Березня в м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області, яке належить відповідачеві ОСОБА_5 в рахунок погашення заборгованості за Договором відновлювальної кредитної лінії від 21.01.2010 року в розмірі 35 824 764 грн.

З цих самих підстав не заслуговують на увагу також доводи скарги стосовно того, що вимоги про стягнення боргу за кредитним договором не можуть бути заявлені до майнового поручителя, оскільки майновий поручитель не приймав на себе зобов'язань саме з повернення боржником суми боргу у грошовому виразі, а забезпечив виконання зобов'язання нерухомим майном, від продажу якого задовольняються вимоги кредитора в межах вартості предмета іпотеки, оскільки подібних вимог позивачем не заявлялося.

Судові рішення про стягнення з позичальника та фінансових поручителів солідарно суми боргу за кредитним договором, на наявність яких посилається апелянт, як на одну з підстав у відмові у задоволенні позову, ще не свідчить про реальне виконання цих судових рішень та, відповідно, задоволення законних вимог Позивача щодо погашення суми заборгованості та сплати інших платежів, передбачених договором та законом.

Стягнення на предмет іпотеки можливе лише у тому випадку, якщо Позичальник невчасно, не в повному обсязі чи зовсім не виконує своїх зобов'язань за кредитним договором, забезпеченим заставою. Задоволення позову кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави не є перешкодою для пред'явлення позову про стягнення заборгованості з поручителя за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашена. Задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості з поручителя не є перешкодою для пред'явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави з метою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду спору заборгованість за кредитом не погашена.

Таким чином, вказаний довід апеляційної скарги є необґрунтованим.

Щодо ненадання позивачем доказів невиконання вищезазначених судових рішень, то відповідно до вимог ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Під час розгляду вказаної справи позивачем були надані розрахунки заборгованості за кредитним договором. Натомість відповідачем та апелянтом не надано жодних доказів виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 29.07.2013 року (справа № 904/35/08/13), рішення Заводського райсуду м. Дніпродзержинська від 30.10.2013 року (справа № 2/178/146/14). Сама апелянт вказує у скарзі на те, що по вказаних справах наявні лише Постанови виконавчої служби про відкриття провадження та про накладення арешту на майно боржника.

Посилання апелянта не недоведеність суми боргу через наявність лише довідки про суму боргу, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки апелянтом не надано жодного належного та допустимого доказу на спростування визначеної суми заборгованості.

Судом першої інстанції у досить повному обсязі зясовані, обставини справи, правовідносини, що виникли між сторонами, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, справа розглянута у межах позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які б могли призвести до скасування або зміни рішення суду, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, судове рішення відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права і тому, колегія апеляційного суду вважає, що згідно до ст. 308 ЦПК України правових підстав для скасування рішення не вбачає, а тому, доводи апеляційної скарги підлягають відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 травня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: