Справа № 727/4595/16-ц
Провадження № 2/727/38/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2017 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

головуючої судді Чебан В.М.

при секретарі Меренчук Р.Ю.

за участю представника позивача ОСОБА_1

за участю представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом про стягнення боргу до відповідача ОСОБА_4 Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 23.03.2016 року житель ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 познайомив його із відповідачем ОСОБА_6, який займається діяльністю щодо транспортування автомобілів різних марок із-за кордону, та запевняв його в тому, що проблем із приводу привезення автомобіля не буде, тому гроші можна та необхідно передати відповідачу, однак перед тим, як відповідач буде їхати за кордон, щоб останній привіз автомобіль.

Вказує, що 10.04.2016 року приблизно о 21.00 22.00 годині він передав відповідачу кошти в сумі 4000 Євро (згідно курсу ПАТ «Державний ощадний банк України» станом на 16.06.2016 року становить суму 111800 грн.) для придбання автомобіля «Х-5», привезеного відповідачем із-за кордону. Вказаний автомобіль повинен був бути переданий до 18.04.2016 року, однак на неодноразові звернення до відповідача ні автомобіль, ні кошти йому повернуті не були.

На основі викладеного, позивач просить стягнути з відповідача на його користь борг в сумі 4000 Євро, що по курсу на 16.06.2016 року становить суму 111800 грн., та понесені судові витрати на сплаті судового збору в сумі 1118 грн.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила позов задовольнити. Вказала, що при одержанні коштів відповідачем були присутні свідки ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_5

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та вказала, що позивачем не надано ніяких письмових доказів з приводу передачі та отримання коштів. Окрім того дані обставини не підтверджуються показами свідків, а відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Просила відмовити в задоволенні позову.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_7 вказали, що їм відомо, що позивач ОСОБА_3 хотів придбати автомобіль. Відповідач ОСОБА_4 показував позивачу автомобіль, який останній хотів придбати. Вони були присутні 10.04.2016 року при передачі позивачем відповідачу в автомобілі грошових коштів в сумі 4000 Євро. Дані кошти передавались з метою придбання автомобіля, при цьому ніяких письмових документів не оформлялось. Відповідача вони бачили вперше.

Суд, заслухавши пояснення сторін, покази свідків, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення, виходячи з наступного.

Так, відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно ч.1, ч.3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Згідно ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вибір способу захисту своїх прав покладається на позивача.

Обираючи спосіб захисту своїх прав, позивач вказує, що між ним та відповідачем виникли договірні правовідносини, що випливають із грошового зобовязання, а саме договору позики.

Так, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ч.1, 2 п.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, тощо. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

У відповідності до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов'язанням їх повернення та дати отримання коштів.

Таку ж правову позицію Верховний Суд України висловив в постанові від 11 листопада 2015 року № 6-1967 цс 15.

Відповідно до ч. 1 ст. 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом; заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами; рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків, у зв'язку з чим судом не беруться до уваги покази допитаних в судовому засіданні свідків.

Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач не надав суду належних та допустимих доказів, які би підтверджували факт укладення між сторонами договору позики, зокрема не надано боргову розписку та будь-яких інших належних письмових доказів, які б підтверджували факт отримання відповідачем від позивача грошових коштів в сумі 4000 Євро, що еквівалентно 111800 грн.

Також клопотання про призначення експертизи голосу відповідача - представником позивача в судовому засіданні не заявлялось.

На підставі викладеного, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про стягнення боргу з ОСОБА_4 належить відмовити за безпідставністю. Також згідно вимог ст.88 ЦПК України не підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_4 на користь позивача понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1118 грн.

Керуючись вимогами ст.ст. 11, 15, 16, 202, 207, 509, 1046, 1047, 1049 ЦК України , ст.ст. 4, 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Чернівецької області через Шевченківський районний суд м.Чернівці шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особи, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ: