Справа № 509/2690/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2017 року смт Овідіополь

Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Бочарова А.І.

при секретарі Осадченко С.В.,

за участю: позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.Овідіополь цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

до

ОСОБА_4

про визнання майна обєктом права спільної сумісної власності подружжя та його поділ,

ВСТАНОВИВ:

27 липня 2016 року ОСОБА_5 від імені та в інтересах ОСОБА_1 звернувся до Овідіопольського районного суду Одеської області з позовною заявою до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя, у якому просив визнати обєктом права спільної сумісної власності подружжя квартиру, розташовану за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, селищна рада Таїровська, «Радужний» масивАДРЕСА_1; визнати за ОСОБА_1 право власності на 2/3 частини квартири, розташованої за адресою: Одеська область, Овідіопольський р-н, селищна рада Таїровська, «Радужний» масивАДРЕСА_1; визнати за ОСОБА_1 майнові права на 1/2 частини машиномісця №89 в підземному вбудовано-прибудованому паркінгу до житлового будинку №1, розташованого за адресою: масив «Радужний», Таїровська селищна рада, Овідіопольський район, Одеська область; стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 4 134,00 грн. (чотири тисячі сто тридцять чотири гривні) 00 коп.

У судовому засіданні 02 грудня 2016 року представник позивача ОСОБА_6 від імені ОСОБА_1 надала уточнення до позовних вимог, у яких просила визнати обєктом права спільної сумісної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_1 квартиру, загальною площею 77,8 кв.м., житловою площею 44,8 кв.м., що розташована за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, селищна рада Таїровська, «Радужний» масивАДРЕСА_1; припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на квартиру, загальною площею 77,8 кв.м., житловою площею 44,8 кв.м., що розташована за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, селищна рада Таїровська, «Радужний» масивАДРЕСА_1; визнати за ОСОБА_1 право власності на 2/3 частин квартири, загальною площею 77,8 кв.м., житловою площею 44,8 кв.м., що розташована за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, селищна рада Таїровська, «Радужний» масивАДРЕСА_1; визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/3 частин квартири, загальною площею 77,8 кв.м., житловою площею 44,8 кв.м., що розташована за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, селищна рада Таїровська, «Радужний» масивАДРЕСА_1; припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на майнові права на машиномісце №89 в підземному вбудовано-прибудованому паркінгу до житлового будинку №1, розташованого за адресою: масив «Радужний», Таїровська селищна рада, Овідіопольський район, Одеська область; визнати за ОСОБА_1 майнові права на 1/2 частину машиномісця №89 в підземному вбудовано-прибудованому паркінгу до житлового будинку №1, розташованого за адресою: масив «Радужний», Таїровська селищна рада, Овідіопольський район, Одеська область; визнати за ОСОБА_4 майнові права на 1/2 частину машиномісця №89 в підземному вбудовано-прибудованому паркінгу до житлового будинку №1, розташованого за адресою: масив «Радужний», Таїровська селищна рада, Овідіопольський район, Одеська область; стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з липня 2007 року, тобто до укладення шлюбу, позивач та відповідач проживали спільно, були повязані спільним побутом, вели спільне господарство. Внаслідок спільних трудових та грошових затрат, понесених за час шлюбу, вартість квартири істотно збільшилась у результаті проведення подружжям ремонту квартири. Згідно висновку про незалежну оцінку квартири, що був здійснений субєктом оціночної діяльності - фізичною особою-підприємцем ОСОБА_7, ринкова вартість квартири станом на дату проведення оцінки 12 липня 2016 року становила 1 437 630,00 грн. Таким чином, в результаті здійсненого за період шлюбу ремонту вартість квартири істотно збільшилася, а саме на 1 108 072,00 грн., що складає 436% її первісної вартості. Також, з 2010 року сторони спільно несли витрати з утримання зазначеної квартири відповідно до Договору про надання житлово-комунальних послуг №1/049-10/кп, укладеного з ТОВ «Житлово-комунальній сервіс». Майнові права на машиномісце №89 набуто ОСОБА_4 за час шлюбу, тому майнові права на машиномісце №89 є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Враховуючи те, що згідно рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 15 квітня 2015 року вирішено доньку залишити на виховання матері - ОСОБА_1, то позивач, піклуючись про те, щоб її донька мала рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, вважає за необхідне визнати за ОСОБА_1 2/3 частини спірної квартири. Отже, з посиланням на ст.60, 62, 70, 74 СК України, ст.ст.360, 372 ЦК України ОСОБА_1 просить позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_4 надав заперечення на позовну заяву, у яких просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, обґрунтувавши свої доводи тим, що спірна квартира була придбана за кошти батьків ОСОБА_4. Так, ОСОБА_8, мати ОСОБА_4, 01 червня 2007 року отримала з ЗАО КБ «ПриватБанку» вклад та відсотки у розмірі 50 150,93 євро. В подальшому 19 вересня 2007 року було здійснено частковий обмін суми у розмірі 48 500 євро, що складало 339 500 грн., на купівлю квартири у ТОВ «Руніком Стройінвест», та переведено на рахунок будівельної компанії у розмірі 329 558 грн. 19 вересня 2007 року. ОСОБА_4 зазначив про сплату в повному обсязі вартості майнових прав за спірну квартиру до реєстрації 23 вересня 2007 року шлюбу між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 (колишньою ОСОБА_9). Ремонт у квартирі був здійснений за рахунок коштів батьків ОСОБА_4, які надали їх своєму синові для ремонту квартири, що була придбана ним за їх кошти, оскільки ні ОСОБА_4, ні ОСОБА_1 не мали самостійного доходу, так як ОСОБА_4 навчався, а ОСОБА_1 займалася утриманням малолітньої дитини. ОСОБА_4 посилається на придбання майнових прав на машиномісце №89 в підземному вбудовано-прибудованому паркінгу до житлового будинку №1, розташованого за адресою: масив «Радужний», Таїровська селищна рада, Овідіопольський район, Одеська область, за свої особисті кошти, що були зняти 02 жовтня 2007 року з його депозитного рахунку. В подальшому ОСОБА_4 сплатив ОСОБА_10 20 800 грн. та було укладено додаткову угоду про уступку по Договору купівлі-продажу майнових прав між ОСОБА_10 та ОСОБА_4, що була узгоджена ТОВ «Руніком Стройінвест». Оскільки квартира та машиномісце придбані за особисті кошти ОСОБА_4, то спірне майно ні є спільною сумісною власністю. В звязку з чим, з посиланням на ст.57 СК України, в задоволенні позову ОСОБА_4 він просить відмовити.

У судовому засіданні 01 листопада 2016 року відповідач ОСОБА_4 надав заяву про застосування строку позовної давності до спірних правовідносин.

Позивач та її представник в судовому засіданні підтримали свій та просили суд його задовольнити в повному обсязі, з урахуванням наданих уточнень..

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, вважає його безпідставним і необґрунтованим, просив в задоволені позову відмовити у повному обсязі.

Вислухавши пояснення сторін та покази свідків, дослідивши надані суду письмові докази по справі, суд вважає позов необґрунтованим та таким, що задоволенню не підлягає в повному обсязі, з наступних підстав.

Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими і урегульовані положеннями ЦК України та СК України.

По справі встановлені наступні фактичні обставини.

Згідно даних свідоцтва про шлюб, 23 вересня 2007 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 було укладено шлюб, зареєстрований Ладижинським міським відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницької області, актовий запис №183. Від шлюбу подружжя має неповнолітню дитину доньку, ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 15 квітня 2015 року шлюб, укладений між сторонами, розірвано та вирішено доньку залишити на виховання матері.

Зазначеним рішенням суду питання щодо поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, не вирішувалось.

Відповідно до договору купівлі-продажу майнових прав від 13 вересня 2007 року, укладеному між ТОВ «Рунікон-Стройінвест» та ОСОБА_4, ТОВ «Рунікон-Стройінвест» зобовязується побудувати обєкт будівництва квартиру №49 у будинку №1, що розташований в масиві «Радужний», селищна рада Таїровська, Овідіопольського району, Одеської області, та передати майнові права ОСОБА_4 з подальшою передачею в натурі квартири після прийняття обєкта будівництва до експлуатації, а ОСОБА_4 зобовязався в свою чергу сплатити ТОВ «Рунікон-Стройінвест» договірну ціну та прийняти квартиру, характеристика якої визначена умовами договору.

Згідно даних платіжного доручення від 19 вересня 2007 року ОСОБА_4 перерахував кошти за майнові права на квартиру у повному обсязі. Кошти для сплати за майнові права на квартиру було знято матірю відповідача, ОСОБА_8, зі своїх депозитних рахунків, які ОСОБА_4 у обмінному пункті валюти обміняв на гривню та через відкритий рахунок у ВАТ «Морський транспортний банк» перерахував на розрахунковий рахунок ТОВ «Рунікон-Стройінвест».

Як вбачається з пояснень свідка ОСОБА_12, який був допитаний в якості свідка у судовому засіданні 02 грудня 2016 року, ремонт квартири проводився за рахунок коштів, що були надані батьками ОСОБА_4. Ремонт здійснювався бригадою, яку очолював ОСОБА_12 Будівельні матеріали придбалися як робочими, так і батьками ОСОБА_4 за їх рахунок.

Відповідно до договору купівлі-продажу майнових прав від 16 березня 2007 року, укладеному між ТОВ «Рунікон-Стройінвест» та ОСОБА_10, ТОВ «Рунікон-Стройінвест» зобовязується побудувати обєкт будівництва машиномісце №89 у підземному вбудовано-прибудованому паркінгу до жилого будинку №1, що розташований в масиві «Радужний», селищна рада Таїровська, Овідіопольського району, Одеської області, та передати майнові права ОСОБА_10 з подальшою передачею в натурі машиномісця після прийняття обєкта будівництва до експлуатації, а ОСОБА_10 зобовязався в свою чергу сплатити ТОВ «Рунікон-Стройінвест» договірну ціну та прийняти машиномісце, характеристика якого визначена умовами договору.

Додатковою угодою від 24 жовтня 2007 року до договору купівлі-продажу майнових прав на машиномісце від 16 березня 2007 року, укладеною між ОСОБА_10 та ОСОБА_4, узгодженою ТОВ «Рунікон-Стройінвест», ОСОБА_10 передала а ОСОБА_4 прийняв на себе права та обовязки покупця за договором купівлі-продажу майнових прав на машиномісце №89.

Згідно даних заявок від 02 жовтня 2007 року ОСОБА_4 отримав 3 656,00 та 596,12 доларів США з депозитного рахунку, що був відкритий у АКІБ «УкрСиббанк» на підставі договору по депозиту «Стандарт плюс» в іноземній валюті з виплатою відсотків по закінченню строку дії договору від 10 вересня 2004 року.

Зазначені кошти ОСОБА_4 передав ОСОБА_10 за уступку прав та обовязків за договором купівлі-продажу майнових прав на машиномісце.

За змістом ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним, за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

У даному випадку ОСОБА_4 сплатив кошти за придбання майнових прав на квартиру в повному обсязі до укладення шлюбу.

Посилання позивача ОСОБА_1 на проживання спільно, повязаність позивача та відповідача спільним побутом, ведення спільного господарства з липня 2007 року, не знайшло свого підтвердження у судовому засіданні.

Позивачка ОСОБА_1 не зверталася з вимогою про встановлення факту проживання жінки та чоловіка однією сімєю до укладення шлюбу.

Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Покази свідка ОСОБА_9, яка була допитана у судовому засіданні 02 грудня 2016 року, про проведення ремонту квартири за рахунок та силами батьків ОСОБА_1 суд не приймає до уваги, оскільки вона не надала належних доказів, що підтверджують придбання будівельних матеріалів, проведення ремонту квартири своїми силами. ОСОБА_9 є матірю позивача ОСОБА_1, тобто є зацікавленою особою. З цих підстав суд критично відноситься до показів свідка ОСОБА_9

З цих саме підстав суд критично відноситься та не приймає до уваги покази свідка ОСОБА_13, який був допитаний у судовому засіданні 03 лютого 2017 року, оскільки він є батьком позивача ОСОБА_1

Також суд критично відноситься та не приймає до уваги покази свідка ОСОБА_8, яка була допитана у судовому засіданні 02 грудня 2016 року, оскільки вона є матірю відповідача ОСОБА_4

Суд приймає до уваги тільки покази свідка ОСОБА_12, так як вони узгоджуються з наданими розрахунками, поясненнями сторін, іншими матеріалами цивільної справи, він не є зацікавленою особою.

При викладених обставинах суд приходить до висновку, що квартира №49 у будинку №1, масив «Радужний», Таїровська селищна рада, Овідіопольського району, Одеської області, була придбана до укладення шлюбу, а ремонт квартири проведений за кошти батьків ОСОБА_4, що підтверджується показами свідка ОСОБА_12 та наданими письмовими доказами, в звязку чим квартира є особистою власністю відповідача.

Крім того, відповідно до п.5.1 договору від 13.09.2007 року вартість майнових прав на квартиру на момент укладення договору складала 329558 грн, що еквівалентно 65259 доларам США, а згідно висновку про незалежну оцінку квартири, що був здійснений субєктом оціночної діяльності - фізичною особою-підприємцем ОСОБА_7, ринкова вартість квартири станом на дату проведення оцінки, 11 липня 2016 року, становила 1 437 630,00 грн., що еквівалентно 57883 доларам США, отже вартість квартири зменшилась.

Як встановлено судом, майнові права на машиномісце №89 у підземному вбудовано-прибудованому паркінгу до жилого будинку №1, що розташований в масиві «Радужний», селищна рада Таїровська, Овідіопольського району, Одеської області, були придбані за рахунок особистих коштів ОСОБА_1, що знаходилися на депозитному рахунку у АКІБ «УкрСиббанк» на підставі договору по депозиту «Стандарт плюс» в іноземній валюті з виплатою відсотків по закінченню строку дії договору від 10 вересня 2004 року.

Кошти з зазначеного депозитного рахунку були зняти 02 жовтня 2007 року та передані ОСОБА_10 за уступку прав та обовязків за договором купівлі-продажу майнових прав від 16 березня 2007 року.

Таким чином, майнові права на машиномісце №89 були придбані за особисті кошті ОСОБА_4

Якщо навіть брати до уваги пояснення сторони позивача, що машиномісце було безоплатно передано ОСОБА_10 ОСОБА_1, то мало місце дарування, що також в силу ч.1 ст.57 СК України надає відповідачу право особистої власності.

Суд приймає до уваги висновки Верховного Суду України, що висловлені у постанові ВСУ від 25 листопада 2015 року у справі №6-2333цс15, згідно яких статтею 60 Сімейного кодексу України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України майном, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (статтю 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є:

1) час набуття такого майна;

2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття);

3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.

Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим критеріям.

Відповідно до вимог ст.360-7 ЦПК України, рішення ВСУ, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обовязковим для всіх судів України.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Однак, як встановив суд, будь-яких належних та допустимих документальних доказів, передбачених ст.ст.10, 57-60 ЦПК України, того, що квартира та машиномісце придбані за спільні кошти, за результатами спільної праці позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_4 суду не надано.

Враховуючи те, що позивачка ОСОБА_1 не надала доказів на підтвердження факту придбання майнових прав на квартиру, проведення у неї ремонту, а також придбання майнових прав на машиномівсце №89 за рахунок спільних коштів подружжя, суд приходить до висновку про відмову в задоволені позову в повному обсязі.

Відповідно до п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільних справах», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважних причин, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Відповідач ОСОБА_4 надав заяву про застосування строку позовної давності до спірних правовідносин. Оскільки ОСОБА_1 не довела обґрунтованість своїх доводів, то суд відмовляє в задоволені позову по суті позовних вимог, а ні в звязку з порушенням строку позовної давності.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 209, 214-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Овідіопольський районний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: ОСОБА_14