АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/375/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 54 Діденко Т. І.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоФетісової Т. Л.
суддівВініченка Б. Б., Новікова О. М.
при секретаріВинник І. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Монастирищенська виробничо-впроваджувальна фірма «Енергетик» на рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 12 грудня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до товариства з обмеженою відповідальністю «Монастирищенська виробничо-впроваджувальна фірма «Енергетик» про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення компенсації за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_6 звернувся до суду із даним позовом, яким просив скасувати наказ ТОВ «Монастирищенська виробничо-впроваджувальна фірма «Енергетик» від 19.07.2016 №48 «Про звільнення з посади заступника директора із загальних питань ТОВ «МВВФ «Енергетик» ОСОБА_6», поновити його на посаді заступника директора із загальних питань ТОВ «МВВФ «ЕНЕРГЕТИК» з 19.07.2016 та стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги у справі обґрунтовано тим, що 01.08.2014 згідно строкового трудового договору №3 позивача прийнято на роботу в ТОВ «Монастирищенська виробничо-впроваджувальна фірма Енергетик» на посаду заступника директора із загальних питань. 19.07.2016 він отримав від відповідача повідомлення від 13.07.2016 вих. №133 в якому відповідач, в особі директора, посилаючись на п.1.5 трудового договору позивача, запропонував йому у термін 7 календарних днів з моменту отримання на адресу ТОВ «МВВФ «Енергетик» письмово: надати пояснення про його систематичну відсутність на робочому місці понад 3 години щоденно, починаючи з 30.05.2016; надати письмовий звіт за період з 04.01.2016 по 13.07.2016 про виконання своїх посадових обов'язків, передбачених трудовим договором та посадовою інструкцією заступника директора із загальних питань; надати письмові пояснення у формі звіту про використання грошових коштів та товарно-матеріальних цінностей ТОВ «МВВФ «Енергетик» для виконання своїх посадових обов'язків у період з 01.08.2014 по 13.07.2016.

Однак п.1.5 трудового договору, як і іншими його положеннями, не передбачено обовя'зку у заступника директора із загальних питань надавати директору підприємства звіти про виконання своїх посадових обов'язків та про використання грошових коштів і товарно-матеріальних цінностей відповідача.

З 01.08.2014 з позивача жодного разу не вимагалося надання будь-яких звітів.

Отже, на думку позивача, має місце створення відповідачем штучних підстав для його звільнення.

Зазначене повідомлення позивач отримав 19.07.2016. Від юриста підприємства позивач дізнався про те, що відповідач 19.07.2016 вже виніс наказ про його звільнення. Копію наказу він отримав поштою 21.07.2016.

Наказ відповідача від 19.07.2016 №48 про звільнення позивача є протиправним, оскільки підставою для звільнення, вказаною в наказі, є систематична відсутність працівника на робочому місці в робочі дні та робочий час.

Пунктом 6.3. трудового договору встановлено, що про своє бажання достроково припинити цей договір сторони повинні попередити одна одну не пізніше, ніж за два тижні до бажаної дати розірвання цього договору у письмовій формі. Враховуючи те, що відповідач не попередив позивача письмово про свій намір припинити трудовий договір за два тижні до дня винесення оскаржуваного наказу, розірвання трудового договору та звільнення позивача з посади відбулося з порушенням п.6.3. трудового договору.

Крім того, оскаржуваним наказом порушено вимоги ст.149 КЗпП України, так як відповідач порушив процедуру притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності, не надавши йому строк для представлення своїх пояснень, які є необхідними для обрання відповідного заходу дисциплінарної відповідальності працівника.

Указані фактичні обставини стали підставами для звернення з даним позовом до суду.

Рішенням Монастирищенського районного суду Черкаської області від 12.12.2016 позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. В обґрунтування вказує на те, що позивач систематично не з'являвся на робочому місці та був відсутній понад 3 години на день, зокрема, 22.06.2016, 29.06.2016 та 30.06.2016, що підтверджується, відповідно, доповідними записками від 24.06.2016, 02.07.2016 та 20.07.2016. Перше повідомлення про необхідність надання пояснень у зв'язку з неналежним виконанням трудових обов'язків позивачу направлялося 04.06.2016, однак воно повернулося без вручення. Повторне повідомлення аналогічного змісту позивач отримав 19.07.2016, після чого, цього ж дня, він з'явився на підприємстві. При цьому, зі змісту позовної заяви слідує, що позивач відмовився надавати пояснення з приводу своєї поведінки, адже він вказує, що надання таких пояснень не передбачено його трудовим договором. Отримавши таку відмову працівника від надання пояснень, керівництвом товариства прийнято рішення про достатність даних для накладення відповідного виду дисциплінарного стягнення та вирішено припинити трудові відносини з позивачем. Сім днів з моменту отримання відповідної вимоги для надання пояснень працівником відповідач не чекав, оскільки була встановлена відмова позивача від їх надання. При обранні працівнику дисциплінарного стягнення у виді звільнення роботодавцем враховано розмір його заробітної плати, наявність систематичних прогулів, за дні яких позивач отримав заробітну плату, використання позивачем під час прогулів автомобіля товариства, чим останньому завдано відповідних матеріальних збитків. Позивачем не надано доказів використання автомобіля товариства в службових цілях, а також здійснення витрат паливно-мастильних матеріалів при виконанні трудових обов'язків.

Підставою для звільнення позивача, вказаної в наказі про звільнення є відсутність на робочому місці (п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України), однак у рішенні суду вказано, що позивача звільнено на підставі п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України - систематичне невиконання працівником трудових обов'язків. Судом не вказано, які саме положення КЗпП України порушено відповідачем при звільненні позивача. Законодавством не встановлено обов'язку роботодавця зазначати у наказі про звільнення відповідної статті КЗпП України. у даному випадку було вказано словами причину звільнення позивача.

Судом неправильно розраховано компенсацію позивачу за час вимушеного прогулу, оскільки: враховано у період вимушеного прогулу день звільнення позивача, який є робочим днем; суд невірно вирахував середньомісячну заробітну плату позивача.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з'явилися у судове засідання, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав та мотивів.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що при звільненні позивача було порушено вимоги трудового законодавства - не додержано 7-денного строку на надання працівником пояснень у зв'язку з порушенням своїх трудових обов'язків; не вказано в наказі про звільнення коли саме мала місце відсутність працівника на робочому місці, яка стала підставою для його звільнення; відповідачем не надано доказів притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності за прогули, яке б передувало його звільненню, отже не може йти мова про систематичність прогулів та про застосування п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України, як підстави для розірвання трудових відносин з працівником з ініціативи роботодавця, про що вказується відповідачем при звільненні позивача; роботодавцем не надано доказів ознайомлення позивача після призначення його на посаду з його посадовою інструкцією та з правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Колегія суддів в цілому погоджується з такими висновками суду та вважає, що встановивши дійсні обставини справи, суд першої інстанції дав належну оцінку зібраним доказам, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, та ухвалив у справі законне і обґрунтоване рішення, підстав для скасування якого колегія суддів не вбачає, виходячи з наступного.

Так при розгляді справи встановлено, що згідно строкового трудового договору №3 від 01.08.2014 ОСОБА_6 прийнято на посаду заступника директора із загальних питань у ТОВ «МВВФ «Енергетик». Даний строковий договір набрав чинності із 01.08.2014 на підставі наказу по підприємству, строк його дії встановлено до 31.07.2017.

Згідно п.1.5. трудового договору працівник зобов'язується виконувати особисто доручену йому роботу в межах посадових обов'язків або за письмовим наказом роботодавця в разі поширення меж посадових обов'язків, що визначені в додатку до цього договору, і є невід'ємною частиною цього договору. Одночасно, відповідно до структури підприємства та наявності підлеглих, працівник зобов'язується організувати роботу для виконання положень статуту підприємства в межах посадових обов'язків, дотримуючись особисто принципів доброзичливості, своєчасності, достовірності, повноти та професійної відповідальності та аналогічних позитивних принципів щодо роботи підприємства та які не можуть асоціюватися з такими рисами індивідуального характеру, як егоїзм, перекручення достовірності фактів та даних, недоброзичливість до клієнтів та співробітників підприємства. Працівник зобов'язується дотримуватися принципів та норм невикористання без ліцензійного дозволу в роботі підприємства об'єктів права інтелектуальної власності третіх осіб (по відношенню до цього договору). Результатом виконання посадових обов'язків має бути забезпечення роботи щодо отримання доходу та прибутку підприємства.

Згідно п.6.4. трудового договору - цей договір припиняє свою дію в разі складання роботодавцем акта про незадовільне виконання посадових обов'язків співробітником або про порушення співробітником умов конфіденційності підприємства, роботодавець має пріоритет щодо п.6.3. цього договору.

Відповідно до наказу №42, виданого директором ТОВ «МВВФ «Енергетик» ОСОБА_6 від 06.06.2016, «Про проведення перевірки за відвідуванням робочого місця, використання паливно-мастильних матеріалів та майна ТОВ «МВВФ «Енергетик»» заступником директора із загальних питань ОСОБА_6» з метою встановлення виконання заступником директора із загальних питань своїх посадових обов'язків та умов трудового договору № 3від 01.08.2014 наказано: здійснювати письмову реєстрацію відвідування, починаючи з 08 год. 00 хв. 06.06.2016, контрольно-пропускним пунктом та відділом кадрів ТОВ «МВВФ «Енергетик» в'їзд/виїзд та вхід/вихід на територію ОСОБА_6 особисто через контрольно-пропускний пункт або через проїзд на територію ТОВ «МВВФ «Енергетик» на робочому автомобілі марки: AUDI Q7, ідентифікаційний номер (VIN): НОМЕР_1, державний реєстраційний номер: НОМЕР_2; щотижня до 18:00 п'ятниці начальнику відділу кадрів надавати доповідну записку на ім'я директора ТОВ «МВВФ «Енергетик» про перебування на робочому місці ОСОБА_6; здійснювати начальником транспортної дільниці письмову фіксацію використання паливно-мастильних матеріалів та запчастин ОСОБА_6, починаючи з 08 год. 00 хв. 06.06.2016 та щотижня до 18:00 п'ятниці начальнику транспортної дільниці надавати доповідну записку на ім'я директора ТОВ «МВВФ «Енергетик» про використання паливно-мастильних матеріалів та запчастин ОСОБА_6.

Згідно доповідних записок начальника охорони ОСОБА_7 від 12.06.2016, 17.06.2016, 24.06.2016, 02.07.2016 та 15.07.2016; начальника ВК ОСОБА_8, від 13.06.2016, 17.06.2016, 24.06.2016, 02.07.2016, 18.07.2016, 18.07.2016, ОСОБА_6 здійснював заїзд/виїзд через КПП на територію ТОВ «МВВФ «Енергетик», що по вул. Соборна, 3 у м. Монастирище у наступні дні та години: 06.06.2016 - з 17 год. 00 хв. по 17 год. 12 хв., автомобілем 1234; 07.06.2016 - з 9 год. 45 хв. по 13 год. 20 хв. автомобілем 1234; 10.06.2016 - з 19 год.10 хв. по 19 год. 25 хв. автомобілем 1234; 15.06.2016 - з 16 год. 20 хв. по 17 год. 17 хв. автомобілем 1234; 16.06.2016 - з 14 год.50 хв. по 15 год. 00 хв. автомобілем 1234; 22.06.2016 - з 9 год. 55 хв. по 10 год.00 хв. та з 11 год. 25 хв. по 12 год. 00 хв. автомобілем 1234; 29.06.2016 - з 11 год. 50 хв. по 11 год. 52 хв. автомобілем 1234; 30.06.2016 - з 11 год.00 хв. по 11 год.25 хв. автомобілем 1234; 15.07.2016 - з 10 год. 25 хв. по 11 год. 00 хв. та з 12 год. 20 хв. по 13 год. 40 хв. автомобілем 1234.

Відповідно до доповідної записки начальника охорони ОСОБА_7 від 08.07.2016 ОСОБА_6 04.07.2016 - 08.07.2016 проїзду не здійснювалося.

Згідно доповідних записок ОСОБА_9 від 10.06.2016, 17.06.2016, 24.06.2016, 02.07.2016, 08.07.2016 та 18.07.2016 ОСОБА_6 здійснював заправку автомобіля «Ауді Q7» державний номерний знак НОМЕР_2 у наступні дні: 07.06.2016 - 47 літрів; 08.06.2016 - 89 літрів; 13.06.2016 - 100 літрів; 15.06.2016 - 50 літрів; 17.06.2016 - 53 літри; 29.06.2016 - 96 літрів; 02.07.2016 - 46 літрів; 05.07.2016 - 86 літрів; 08.07.2016 - 71 літрів; 13.07.2016 - 39 літрів; 18.07.2016 - 83 літри; в період часу із 20.06.2016 по 24.06.2016 не здійснював заправку автомобіля «Ауді Q7» державний номерний знак НОМЕР_2.

Згідно акту від 18.07.2016, складеного заступником директора ТОВ «МВВФ «Енергетик» ОСОБА_10, начальником ВК ОСОБА_8 та представником трудового колективу ОСОБА_11, заступник директора із загальних питань ОСОБА_6, у період з 06.06.2016 по 18.07.2016 був присутній на робочому місці у робочі дні та в робочі години всього не повних 9 днів, з яких: 06.06.2016 - з 17 год. 00 хв. по 17 год. 12 хв.; 07.06.2016 - з 9 год. 45 хв. по 13 год. 20 хв.; 10.06.2016 -з 19 год.10 хв. по 19 год. 25 хв.; 15.06.2016 -з 16 год. 20 хв. по 17 год. 17 хв.; 16.06.2016 -з 14 год.50 хв. по 15 год. 00 хв.; 22.06.2016 - з 9 год. 55 хв. по 10 год.00 хв. та з 11 год. 25 хв. по 12 год. 00 хв.; 29.06.2016 - з 11 год. 50 хв. по 11 год. 52 хв.; 30.06.2016 - з 11 год.00 хв. по 11 год.25 хв.; 15.07.2016 - з 10 год. 25 хв. по 11 год. 00 хв. та з 12 год. 20 хв. по 13 год. 40 хв. Весь інший робочий час та в робочі дні ОСОБА_6 був відсутній на робочому місці. Згідно перевірки журналу відряджень, відрядження ОСОБА_6 за період з 06.06.2016 по 18.07.2016 не надавались.

Повідомленням ТОВ «МВВФ «Енергетик» №108 від 03.06.2016 запропоновано заступнику директора із загальних питань ОСОБА_6 у термін 7 календарних днів з моменту його отримання надати письмові пояснення про систематичну відсутність на робочому місці понад 3 години, щоденно, починаючи із 30.05.2016, надати письмовий звіт за період з 04.01.2016 по 31.05.2016 про виконання своїх обов'язків, передбачених трудовим договором та посадовою інструкцією та надати письмові пояснення у формі звіту про використання грошових коштів та товарно-матеріальних цінностей ТОВ «МВВФ «Енергетик» для виконання своїх посадових обов'язків у період із 01.08.2014 по 31.05.2016.

Адміністрацією дане повідомлення направлено ОСОБА_6 04.06.2016 цінним листом через відділення УДППЗ «Укрпошта» , що підтверджується описом вкладення до цінного листа, фіскальним чеком від 04.06.2016, відстеженням переселення відправлень від 12.07.2016; дане повідомлення повернуто без вручення ОСОБА_6 за закінченням встановленого терміну зберігання.

У зв'язку із неотриманням позивачем повідомлення про надання письмових пояснень щодо систематичної відсутності на робочому місці, ТОВ «МВВФ «Енергетик» 13.07.2016 повторно направлено повідомлення №133 аналогічного змісту, яке позивачем отримане саме 19.07.2016.

В повідомленнях №108 від 03.06.2016 та №133 від 13.07.2016 відповідачем надано позивачу термін 7 календарних днів з моменту отримання повідомлення для надання письмових пояснень.

Відповідач 19.07.2016 наказом №48 звільнив позивача і провів виплати всіх сум, що йому належать. 19.07.2016 відповідачем через Укрпошту позивачу надіслане повідомлення №138 про його звільнення із посади та копію наказу №48 від 19.07.2016 про звільнення (а.с.13), яка позивач отримав 21.07.2016. При цьому, згідно наказу ТОВ «МВВФ «Енергетик» №48 від 19.07.2016 «Про звільнення з посади заступника директора із загальних питань ТОВ «МВВФ «Енергетик» ОСОБА_6» за систематичні прогули ОСОБА_6 звільнено із посади заступника директора із загальних питань ТОВ «МВВФ «Енергетик».

Відповідно до положень п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України - прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

У даному випадку в оскарженому наказі про звільнення позивача вказано, що його звільнено за систематичні прогули, без зазначення конкретної дати їх вчинення.

Згідно до вимог п 3 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у разі систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

З системного аналізу змісту п.3 ч.1 ст.40 та п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України, а також причини звільнення позивача, зазначеної в оскарженому наказі, колегія суддів приходить до висновку про те, що жодна із вищенаведених підстав до позивача у даному випадку застосована бути не може, оскільки доказів систематичності покруглів при звільненні позивача відсутні.

Колегія суддів вважає вірними посилання суду першої інстанції на те, що суду не надано доказів ознайомлення позивача після призначення його на посаду заступника директора із загальних питань з посадовою інструкцією за даною посадою та з Правилами внутрішнього трудового розпорядку ТОВ «МВВФ «Енергетик».

Отже доводи відповідача про порушення позивачем своїх трудових обов'язків чи правил трудової дисципліни, що стало фактичною підставою для його звільнення, є необґрунтованими, оскільки відсутні докази обізнаності працівника зі своїми трудовими обов'язками та правилами трудової дисципліни на підприємстві.

Одночасно не може бути мови про звільнення позивача у зв'язку з прогулом (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин (п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України), оскільки в наказі про звільнення вказано про систематичні прогули та, крім того, не зазначено, коли ж саме цей прогул мав місце, що є перешкодою для встановлення того, чи дотримано роботодавцем строків застосування такого заходу дисциплінарної відповідальності до позивача, як звільнення та чи був в дійсності в той момент вчинено працівником прогул та за яких обставини, чи була вина працівника в цьому.

Звільнення власником працівника за прогул допускається тільки в тому випадку, якщо працівник здійснив цей прогул без поважних причин. Отже, звільненню працівника має обов'язково передувати з'ясування роботодавцем обставин за яких було здійснено прогул, оцінки їх на предмет поважності чи безпідставності .

Більш того, у наказі про звільнення позивача іде мова про систематичні прогули, а не про прогул, тому роботодавцем має бути з'ясовано причини його вчинення по кожному конкретному факту щодо з'ясування причин їх вчинення та наявності вини працівника в цьому.

Звільнення за вчинення прогулу є дисциплінарним стягненням та повинно здійснюватися з додержанням правил, встановлених для застосування дисциплінарних стягнень.

Однак, з матеріалів справи вбачається, що в отриманому позивачем 19.07.2016 повідомлені №133 від 13.07.2016 відповідачем надано йому термін 7 календарних днів з моменту отримання повідомлення для надання письмових пояснень. При з'ясуванні причин надіслання такої вимоги в цей же день позивач дізнався ,що на підприємстві вже винесений наказ по його звільнення без отримання від нього будь - яких пояснень.

У світлі викладеного колегія суддів прийшла до висновку, що при звільненні позивача відповідачем було допущено порушення вимог трудового законодавства - ст. 40 КЗпП України, яка регламентує розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, так як у якості фактичної підстави для розірвання трудових відносин між сторонами у справі вказано причини, які за обставин, встановлених при розгляді даної справи, не можуть тягнути звільнення позивача.

Також колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що відповідач в своїх поясненнях суду, зазначає про вчинення позивачем прогулу протягом червня та частини липня 2016 року, зокрема і 22.06., 29.06. та 30.06. 2016 року, однак з наданої суду копії розрахунку при звільненні позивача вбачається, що підприємство провело з ним розрахунки за вказаний період в повному обсязі як за повністю відпрацьований час.

При цьому колегія суддів звертає увагу відповідача на те, що неналежна трудова поведінка позивача, як працівника, про що вказується у відповідних апеляційних доводах, незалежно від ступеня її доведеності, не може слугувати підставою для припинення трудових відносин не у встановлений трудовим законодавством спосіб. У будь-якому випадку трудові відносини мають припинятися тільки з дотриманням належної процедури, встановленої трудовим законодавством.

Отже в даній справі слід констатувати недотримання роботодавцем процедури звільнення працівника - зазначення в наказі підстав для звільнення, які не передбачені трудовим законодавством та не підтверджуються фактичними обставинами справи.

Отже, суд першої інстанції при розгляді справи встановивши факт недотримання роботодавцем процедури та підстав звільнення працівника (невідповідність підстав для звільнення нормам трудового законодавства та фактичним обставинам правовідносин між сторонами у справі), прийшов до вірно висновку про те , що це є безсумнівною підставою для констатації незаконності звільнення працівника, що в свою чергу є підставою для поновлення його на роботі.

Відповідно до положень ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Також ст.235 КЗпП України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Далі, пунктом 21 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 №13 передбачено, що при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100.

Пунктом 32 постанови Пленуму ВСУ №9 від 06.11.1992 «Про практику розгляду судами трудових спорів» передбачено, що у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100.

Згідно п. 2 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» (далі - Порядок) середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Пунктами 5 та 8 вказаного Порядку встановлено, що нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочих (календарних) днів на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Приймаючи до уваги, що позивача звільнено 19.07.2016, останніми двома повними місяцями роботи , що передують його звільненню, є травень та червень 2016 року.

У травні 2016 та у червні 2016 року по 19 робочих днів. За ці два місяці роботи позивач отримав по 100000,00 грн. заробітної плати.

Указані обставини підтверджуються розрахунком середнього заробітку на а.с.130.

Отже середньоденна заробітна плата позивача становить (100000,00 грн. + 100000,00 грн.) / (19 +19)/2= 5263,16 грн.

Період вимушеного прогулу становить з 20.07.2016 (наступний після звільнення день) по 12.12.2016 (дата ухвалення рішення про поновлення позивача на роботі). За цей період часу було 102 робочі дні.

Отже компенсація за час вимушеного прогулу має дорівнювати 536842,32 грн.

При цьому колегія суддів відхиляє апеляційні доводи про те, що середньоденна заробітна плата позивача становить 4492,84 грн., оскільки вони суперечать обставинам справи.

Одночасно колегія суддів погоджується з апеляційними доводами про те, що суд невірно включив до часу вимушеного прогулу позивача день його звільнення 19.07.2016 (її останній робочий день).

Відповідно до положень ст. 2411 КЗпП України строки виникнення і припинення трудових прав та обов'язків обчислюються роками, місяцями, тижнями і днями. Коли строки визначаються днями, то їх обчислюють з дня, наступного після того дня, з якого починається строк.

У пункті 2.27 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58, днем звільнення вважається останній день роботи.

Таким чином періодом вимушеного прогулу у даному випадку є проміжок часу з 20.07.2016 (наступний день за днем звільнення позивачки) по 12.12.2016 (день поновлення на роботі).

Згідно ст.309 ЦПК України підставою для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи, недоведеність обставин, що мають значення по справі, які суд вважав доведеними, порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Таким чином, рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 12.12.2016 в частині вирішення позовних вимог про розмір компенсації позивачу за час вимушеного прогулу слід змінити у зв'язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи та визначити компенсацію позивачу за час вимушеного прогулу в сумі 536842,32 грн.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

апеляційну скаргу - задовольнити частково.

Рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 12 грудня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до товариства з обмеженою відповідальністю «Монастирищенська виробничо-впроваджувальна фірма «Енергетик» про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення компенсації за час вимушеного прогулу - змінити в частині вирішення позовних вимог про розмір компенсації позивачу за час вимушеного прогулу, стягнувши з товариства з обмеженою відповідальністю «Монастирищенська виробничо-впроваджувальна фірма «Енергетик» на користь ОСОБА_6 сумі 536842,32 грн. компенсації за час вимушеного прогулу.

У решті рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 12 грудня 2016 року у даній справі - залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом 20 днів з дня проголошення.

Головуючий :

Судді :