Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Пр. № 22-ц/778/359/17Суддя-доповідач Гончар М.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого судді Гончар М.С.

суддів Кухаря С.В., Трофимової Д.А.

за участі секретаря Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 10 листопада 2016 року про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_2 про поновлення пропущеного строку для пред'явлення виконавчого документу до виконання

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у здійсненні права власності

ВСТАНОВИЛА:

30 серпня 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду першої інстанції із вищезазначеною заявою, яку у подальшому уточнив (а.с. 144) та в якій просив останній поновити йому пропущений строк для пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Заяву обґрунтовував тим, що на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 27 листопада 2014 року у цій справі, 26 травня 2016 року ним був отриманий виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судового збору в розмірі 229,41 грн., 10,00 грн. - комісії банку за приймання платежів, судові витрати за послуги БТІ на проведення експертизи в розмірі 1919,00 грн. Рішення у цій справі набрало законної сили 15 січня 2015 року. Добровільно виконувати рішення суду відповідач відмовилась. Але, у зв'язку з багаторазовими та довготривалими хворобами, пов'язаними з хірургічним втручанням та довготривалою реабілітацією у післяопераційний період, він не подав вчасно виконавчий документ до виконання, таким чином пропустив передбачений законодавством термін. Строк для пред'явлення виконавчого листа до виконання скінчився 15 січня 2016 року.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 10 листопада 2016 року (а.с.153), з урахуванням ухвали суду першої інстанції від 28.12.2017 року про виправлення описки (а.с. 183), у задоволенні заяви ОСОБА_2 про поновлення пропущеного строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм процесуального права судом першої інстанції при її постановленні, ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі (а.с.157-158) просив ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову ухвалу, якою поновити пропущений строк для пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області (а.с.168) апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито, справу призначено до апеляційного розгляду (а.с. 169, 185).

У судове засідання 02 лютого 2017 року повідомлена апеляційним судом про час і місце розгляду цієї справи з додержанням вимог ст. ст. 74-77 ЦПК України (а.с. 188) відповідач ОСОБА_3 не з'явилась, про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістила, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавала.

В силу вимог ст. 305 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.

При вищевикладених обставинах, колегія суддів апеляційного суду визнала неповажною причину неявки відповідача ОСОБА_3 у дане судове засідання та ухвалила розглядати дану справу у даному судовому засіданні за відсутністю останньої за присутністю позивача ОСОБА_2

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_2, якій у тому числі на запитання колегії суддів апеляційного суду зазначав, що інших доказів поважності причини пропуску строку для пред'явлення виконавчого листа до виконання, окрім тих, що вже надані ним у матеріали цієї справи, у нього немає, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріалів справи, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду скарги на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення ухвали без змін.

Відповідно до ст. 312 ч. 1 п. 1 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Встановлено, що суд першої інстанції, відмовляючи ОСОБА_2 у задоволенні його заяви про поновлення пропущеного строку для пред'явлення виконавчого документу до виконання у цій справі, керувався ст. 371 ЦПК України та виходив із того, що заявник не довів існування обставин, які унеможливлювали йому отримати виконавчий лист на протязі року, з часу набрання рішення суду законної сили, а саме з 15.01.2015р.; не пояснив і того, чому із заявою про видачу виконавчого листа він звернувся лише в травні 2016р., тобто більше ніж через рік після набрання рішенням законної сили.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, а ухвалу суду першої інстанції - такою, що постановлена з додержанням вимог закону, є правильною та законною.

Так, судом першої інстанції було правильно встановлено, що на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 27 листопада 2014 року у цій справі, яке набрало законної сили 15 січня 2015 року, лише 26 травня 2016 року ОСОБА_2 був отриманий виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судового збору в розмірі 229,41 грн., 10,00 грн. - комісія банку за приймання платежів, судові витрати за послуги БТІ на проведення експертизи в розмірі 1919,00 грн., строк пред'явлення виконавчого листа до виконання - до 15 січня 2016 року.

У своїй заяві ОСОБА_2 зазначав, що він пропустив строк для пред'явлення вищезазначеного виконавчого документу до виконання з поважних причин, зокрема: він тривалий час хворів.

Однак, як правильно було встановлено судом першої інстанції з копій наданих заявником лікарняних листів та виписок (а.с.132-135,145-148), ОСОБА_2 дійсно проходив лікування з 31.08.15 по 18.09.15р., потім перебував на лікарняному з 21.09.15 по 02.10.15р., та перебував на стаціонарному лікуванні у Запорізькій обласній клінічній лікарні ЗОР з 06.10.2015р. по 22.10.2015р., тобто заявник мав достатньо часу, починаючи з 15 січня 2015 року, для того, щоб отримати виконавчий лист та звернути його до примусового виконання, навіть враховуючи час його перебування у лікувальному закладі. На питання суду першої інстанції, чому він не звернувся до суду з відповідною заявою з січня 2015 р. до серпня 2016 р., ОСОБА_2 пояснив, що він вважав, що відповідач добровільно виконає рішення суду стосовно усунення перешкод у здійсненні права власності. Проте, виконавчий лист про стягнення судового збору і витрат на проведення експертизи виданий ОСОБА_2 на виконання іншої частини рішення згідно заяви останнього (а.с. 128) - про стягнення судових витрат, а не про усунення перешкод у користуванні власністю. Тому, цей довід суд першої інстанції правильно не прийняв до уваги у цій справі, як доказ правомірності, вимоги заявника.

Ч. 1 ст. 371 ЦПК України встановлено, що стягувачам, які пропустили строк для пред'явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Суд першої інстанції правильно вважав у цій справі, що поновлення пропущеного строку на пред'явлення виконавчого листа до виконання є правом суду, а не обов'язком, тому стягувач має мати дійсно поважні причини для можливого поновлення строків. Формальне подання стягувачем заяви про поновлення строків на пред'явлення виконавчого документу, без зазначення причин його пропуску, не може мати наслідком прийняття судом ухвали про задоволення такої заяви, оскільки це суперечить положенням ЦПК України.

При вищевикладених обставинах, суд першої інстанції правильно відмовив у задоволенні заяви заявника ОСОБА_2 про поновлення пропущеного строку для пред'явлення вищезазначеного виконавчого документу до виконання у цій справі, оскільки заявник не довів існування обставин, які унеможливлювали йому своєчасно отримати виконавчий лист у цій справі після набрання законної сили рішенням суду у цій справі у січні 2015 року протягом року та своєчасно пред'явити його до примусового виконання.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 не спростовують фактичних обставин, встановлених судом першої інстанції на час постановлення оскаржуємої ухвали у цій справі, є безпідставними, не ґрунтуються на цивільному процесуальному законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи.

Виключним правом ОСОБА_2, як позивача та стягувача, є право вирішувати самостійно на власний розсуд питання: отримувати йому будь-який виконавчий лист у цій справі чи не отримувати, пред'являти його до примусового виконання чи не пред'являти.

Однак, якщо ОСОБА_2 вирішив скористатись своїми вищезазначеними правами, то він має робити це у строки та у порядку, встановлені законом, зокрема цивільним процесуальним законом.

Оскільки, особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки (ст. 27 ч. 3 ЦПК України).

Судом першої інстанції було правильно встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 27 листопада 2014 року у цій справі (а.с. 97-98), залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 15 січня 2015 року без змін (а.с. 121-125):

Усунуто перешкоди у здійсненні права власності ОСОБА_2 шляхом зобов'язання ОСОБА_3 знести самовільно збудований нею навіс ( колони виконано з металевої труби зі спиранням на відмостку, каркас покрівлі пов'язано з колонами та покрито металевим профільованим листом стінового профілю) прибудований до житлового будинку ( літ.А) та службової прибудови ( літ.а) за адресою АДРЕСА_1, поклавши усі витрати по зносу на ОСОБА_3

Усунуто перешкоди у здійсненні права власності ОСОБА_2 шляхом зобов'язання ОСОБА_3 перенести належні їй будівельні матеріали (шлакоблок) на відстань, що забезпечить доступ до стіни житлового будинку за адресою АДРЕСА_1, та надасть можливість безперешкодного його обслуговування.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 229 грн. 41 коп., 10 грн. - комісії банка за приймання платежів; судові втрати за послуги БТІ на проведення експертизи в розмірі 1919 грн.

Позивач ОСОБА_2 лише 26.05.2016 року (заява а.с. 128) звернувся до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя за отриманням виконавчого листа на виконання вищезазначеного рішення суду і лише в частині стягнення з ОСОБА_3 на його користь судового збору в розмірі 229 грн. 41 коп., 10 грн. - комісії банка за приймання платежів; судових втрат за послуги БТІ на проведення експертизи в розмірі 1919 грн.

26.05.2016 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя виданий ОСОБА_2 вказаний виконавчий лист, строк пред'явлення останнього до виконання збіг 15 січня 2016 року.

ОСОБА_2 лише 30.08.2016 року (а.с.131) звернувся до суду першої інстанції із вищезазначеною заявою про поновлення йому строку для пред'явлення вищезазначеного виконавчого листа до виконання, строк якого збіг ще 15 січня 2016 року, при цьому, зазначивши причини пропуску цього строку, які суд першої інстанції правильно визнав неповажними.

При вищевикладених обставинах, суд першої інстанції правильно вважав, що підстави для поновлення строку для пред'явлення даного виконавчого листа до виконання ОСОБА_2 на підставі ст. 371 ЦПК України на підставі наданих останнім матеріалів та доказів відсутні.

В силу вимог ст. 368 ЦПК України, Інструкції з діловодства в місцевих загальних судах, якщо резолютивною частиною рішення передбачено вчинення кількох дій, суд має право за заявою стягувача видати кілька виконавчих листів, точно зазначивши, яку частину рішення треба виконати за кожним виконавчим листом.

Як правильно було встановлено судом першої інстанції у цій справі, ОСОБА_2 за отриманням виконавчого листа у цій справі щодо виконання рішення суду в частині усунення ОСОБА_3 перешкод у здійснені ним права власності до суду першої інстанції не звертався та він йому останнім не видавався.

Судом першої інстанції також не вирішувалось оскаржуємою ухвалою питання про поновлення ОСОБА_2 строку для пред'явлення даного виконавчого листа (щодо виконання рішення суду в частині усунення ОСОБА_3 перешкод у здійснені ним права власності) до виконання.

Відповідно, правильність (неправильність) вирішення останнього судом першої інстанції не могло переглядатися і не переглядається апеляційним судом у цій справі при апеляційному перегляді цієї справи на теперішній час.

За таких обставин, судова колегія не вбачає передбачених законом підстав для скасування ухвали суду першої інстанції або її зміни.

У разі відмови апеляційним судом боржнику ОСОБА_2 у задоволенні його вищезазначеної апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції у цій справі, останній не має права на компенсацію за рахунок ОСОБА_4 понесених судових витрат у вигляді судового збору (а.с. 166) за подачу останньої до суду апеляційної інстанції.

Разом із тим, колегія суддів апеляційного суду вважає за доцільне роз'яснити ОСОБА_2, що він не позбавлений у подальшому вирішувати питання про отримання виконавчого листа у суді першої інстанції у цій справі щодо виконання рішення суду в частині усунення ОСОБА_3 перешкод у здійснені ним права власності та поновлення строку для пред'явлення останнього до виконання, у тому числі з інших підстав.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 10 листопада 2016 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Кухар С.В.Трофимова Д.А.