РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

23.01.2017 року Франківський районний суд м.Львова в складі:

головуючого-судді Козюренка Р.С.

при секретарі- Бугайчук В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Партнер Дістрібьюшн» (ТОВ "Партнер Дістрібьюшн") до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики, суд, -

встановив:

позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, у якому просить стягнути заборгованість за договором позики в розмірі 425 000,00 гривень та судові витрати в розмірі 6 375, 00 грн. Позов мотивує тим, що між ТОВ "Партнер Дістрібьюшн" та ОСОБА_1 01.03.2016 року укладено усний договір позики грошових коштів в сумі 425 000, 00 грн. Під час отримання вказаних коштів відповідач надав позивачу розписку від 01.03.2016 року, відповідно до якої взяв на себе зобов'язання повернути вказану суму до 15 березня 2016 року. Проте, позику відповідач до вказаного терміну не повернув, на телефонні дзвінки не відповідає, від сплати боргу станом на дату звернення до суду ухиляється.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав клопотання про розгляд справи у його відсутності. Між тим, позов підтримує повністю, просить такий задовольнити та у разі неявки відповідача не заперечує проти заочного розгляду справи.

Відповідач в судове засідання не з'явилася, про причини своєї неявки суду не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи. На підставі ст. 169, 224 ЦПК України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до переконання, що позов слід задовольнити.

Судом встановлено, що 01.03.2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Партнер Дістрібьюшн» (ТОВ «Партнер Дістрібьюшн») та ОСОБА_2 укладено усний договір позики грошових коштів в сумі 425 000, 00 грн, що підтверджується розпискою складеною власноручно відповідачем того ж дня. Зазначену позику відповідач зобов'язувався повернути до 15.03.2016 року, чого у визначений строк не зробив.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

В силу ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ немає для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Обов'язок доказування обставин, на які сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України покладений на сторону, яка зазначає про ці обставини, за виключенням випадків визначених ст. 61 ЦПК України.

На підставі наведеного вище, суд вважає, що позовні вимоги позивача щодо повернення коштів за договором позики від 01.03.2016 року є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення, як і вимоги щодо стягнення на користь позивача судових витрат.

З наведених міркувань та керуючись ст. ст. 4, 10, 11, 57, 60, 88, 169, 209, 212, 215, 218 ЦПК України, суд,-

вирішив:

позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Партнер Дістрібьюшн» (ТОВ «Партнер Дістрібьюшн») заборгованість за договором позики від 01.03.2016 року в сумі 425 000, 00 (Чотириста двадцять п'ять тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Партнер Дістрібьюшн» (ТОВ «Партнер Дістрібьюшн») судові витрати в розмірі 6 375, 00 гривень.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка подається протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Рішення виготовлено в нарадчій кімнаті в єдиному примірнику.

Суддя Козюренко Р.С.