Категорія 47Доповідач Луценко В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючого Луценка В.В.,

суддів Денишенко Т.О., Берегового О.Ю.,

при секретарі Торбасюк О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Вінницької області цивільну справу за позовом Вінницької міської ради до Вінницької районної державної адміністрації, ОСОБА_2, ОСОБА_3, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Держземагенства у Вінницькому районі, приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_4, про визнання недійсними державного акта на право власності на земельну ділянку та договору купівлі-продажу земельної ділянки, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 17 січня 2017 року,

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2015 року Вінницької міської ради звернулась в суд з позовом до за позовом Вінницької міської ради до Вінницької РДА, ОСОБА_2, ОСОБА_3, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Держземагенства у Вінницькому районі, приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_4, про визнання недійсними державного акта на право власності на земельну ділянку та договору купівлі-продажу земельної ділянки.

Позовні вимоги мотивовані тим, що розпорядженням Вінницької РДА №789 було передано громадянам у власність земельні ділянки загальною площею 2,0000га рілля, для ведення садівництва, за рахунок земель сільськогосподарського призначення, які не надані у власність та користування (землі запасу), на території Якушинецької сільської ради, за межами населеного пункту. Так, на підставі даного розпорядження управлінням Держкомзему у Вінницькому районі Вінницької області видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №723281, цільове призначення для індивідуального садівництва, площею 0,1000 га. Проте, постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 11.06.2014 року визнано протиправним та скасовано вищевказане розпорядження №789.

Вінницька міська рада вказує в позові, що територія, якою розпорядилася Вінницька РДА межує з м. Вінниця та запроектована під розширення міських територій, а саме для розміщення багатоквартирної та громадської забудови Х мікрорайону м. Вінниці. Оскільки підстава видачі оскаржуваного державного акту була скасована, тому, на думку позивача, підлягає визнанню недійсним зазначений державний акт. Разом з тим, ОСОБА_3, власниця спірної земельної ділянки, відчужила (продала) земельну ділянку ОСОБА_2, що було посвідчено договором купівлі-продажу земельної ділянки від 12.06.2013 року.

Враховуючи наведене Вінницька міська рада просила визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку виданий ОСОБА_3, визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки для індивідуального садівництва укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 17 січня 2017 року позов задоволено.

Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №723281, цільове призначення для індивідуального садівництва, площею 0,1000 га, кадастровий №:01:004:0157 на ім'я ОСОБА_3

Визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки для індивідуального садівництва, площею 0,1000 га, кадастровий №:01:004:0157, серія та номер: 1045, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, виданий 12.06.2013 року та посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Вінницької області ОСОБА_4

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду ОСОБА_2 оскаржує його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду першої інстанції винесене з порушенням норм матеріального та вимог процесуального права, а тому просила його скасувати, ухвалити нове рішення, якім відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Заслухавши доповідача, пояснення та заперечення сторін, які зявились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до висновку про те, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Матеріалами справи встановлено, що розпорядженням Вінницької РДА Вінницької області №789 від 05.07.2012 року «Про передачу у власність земельних ділянок громадянам для ведення садівництва на території Якушинецької сільської ради, за межами населеного пункту» було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок загальною площею 2,1805га, з них, зокрема, 2,0000 га у власність громадянам для ведення садівництва; передано громадянам у власність земельні ділянки загальною площею 2,0000га, з них, 2,0000га рілля, для ведення садівництва, за рахунок земель сільськогосподарського призначення, які не надані у власність та користування (землі запасу), на території Якушинецької сільської ради, за межами населеного пункту. Також було зобовязано видати громадянам державні акти на право власності на земельні ділянки для ведення садівництва на території Якушинецької сільської ради, за межами населеного пункту (т.1,а.с.7).

Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №723281, виданого 13.07.2012 року, на підставі вищевказаного розпорядження Вінницької РДА №789 від 05.07.2012 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №02789, ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 0,1000га для індивідуального садівництва, яка розташована: Вінницька область, Вінницький район, Якушинецька сільська рада (за межами населеного пункту). Кадастровий номер земельної ділянки :01:004:0157 (т.1,а.с.8).

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 11.06.2014 року по справі №127/27702/13-а (т.1,а.с.11-12), позов Вінницької міської ради був задоволений та визнано протиправними та скасовано розпорядження Вінницької РДА Вінницької області №789 від 05.07.2012 року «Про передачу у власність земельних ділянок громадянам для ведення садівництва на території Якушинецької сільської ради, за межами населеного пункту». Дана постанова була залишена в силі ухвалою Вищого адміністративного суду України від 03.12.2014 року (т.1,а.с.13-14).

Так, зі змісту вищевказаної постанови суду вбачається, що судом було встановлено те, що територія, якою розпорядилась Вінницька РДА межує з м. Вінниця. Генеральний план розвитку м. Вінниці затверджений постановою Ради Міністрів УРСР від 25.07.1987 року №259. Відповідно до п.а, б ч.2 р.1 даної постанови зазначено, що по територіальному розвитку міста і його забудові, подальший територіальний розвиток міста на площі 7,2 тис. га буде йти за рахунок включення до міської території 110 га сільськогосподарських земель Вінницького району, а також розміщення нового житлового будівництва на вільних від забудови територіях у західній та південній частинах міста, а також за рахунок здійснення часткової реконструкції існуючої малоцінної забудови в окремих районах міста. Згідно діючого на даний час Генерального плану 2007 року дана територія запроектована під розширення міських територій, а саме для будівництва Х мікрорайону м. Вінниці.

З наведеного вбачається, що передача земельної ділянки в приватну власність порушує права Вінницької міської ради, оскільки вказана земля відповідно до Генплану має бути передана під розширення міських територій м. Вінниці та призначена для громадської забудови. Таким чином майнові права органу місцевого самоврядування, як представницького органу територіальної громади, на спірну земельну ділянку є порушеними.

Відповідно до ст.81, 116 ЗК України, громадяни України набувають право власності на земельні ділянки, зокрема, на підставі безоплатної передачі із земель державної та комунальної власності, приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування. Із земель державної або комунальної власності громадяни набувають право власності на землю за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених Земельним Кодексом ст.122 ЗК.

Таким чином Вінницька РДА не мала права передавати землю в приватну власність ОСОБА_3, то правовстановлюючий документ Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 723281, цільове призначення для індивідуального садівництва, площею 0,1000 га, кадастровий №:01:004:0157 на ім'я ОСОБА_3 повинен бути визнаний недійсним. Дана думка також узгоджується із правовою позицією, висловленою Верховним Судом України 9 грудня 2015 року при розгляді справи №6-1426цс15 про визнання недійсним рішення селищної ради, державного акта на право власності на земельну ділянку, скасування його державної реєстрації та визнання за державою права власності на землю.

Відповідно до ст.657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Судом також встановлено, що 12.06.2013 року між ОСОБА_5, діючого від імені ОСОБА_6, діючого від імені ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_4 (т.1,а.с.83). Так, відповідно до умов договору ОСОБА_3 продала та передала, а ОСОБА_2 купила та прийняла земельну ділянку, площею 0,1000 га, кадастровий номер :01:004:0157, в межах згідно з планом, розташовану за адресою: Вінницька область, Вінницький район, Якушинецька сільська рада (за межами населеного пункту) за 80000 гривень. Право власності на спірну земельну ділянку було зареєстровано за ОСОБА_2, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 12.06.2013 року (т.1,а.с.84) та інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо обєкта нерухомого майна від 16.02.2015 року (т.1,а.с. 9-10).

Відповідно до ч.3 ст.215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Враховуючи, що розпорядження Вінницької РДА Вінницької області №789 від 05.07.2012 року «Про передачу у власність земельних ділянок громадянам для ведення садівництва на території Якушинецької сільської ради, за межами населеного пункту», на підставі якого ОСОБА_3 набула права власності на спірну земельну ділянку, скасовано, то в неї не було підстав розпоряджатися майном та укладати договір купівлі-продажу з ОСОБА_2, а відтак у Вінницької міської ради виникло право на оскарження договору купівлі-продажу так, стороною якого вона не була, оскільки іншим способом Вінницька міська рада не може захистити своє майнове право на земельну ділянку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на ст.388 ЦК Україну, як підставу для відмови у задоволенні позовних вимог, проте судова колегія з подібними доводами безперечно погодитись не може, з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

З аналізу зазначеної норми Закону вбачається, що вона встановлює підстави витребування майна у добросовісного набувача, натомість Вінницька міська рада взагалі не заявляла вимоги про вирубання вказаної земельної ділянку від ОСОБА_2, а тому посилання відповідача на ч.1 ст.388 ЦК України є безпідставними.

Окрім того, ОСОБА_2 в своїй апеляційній скарзі просить відшкодувати майнову та моральну шкоду з Вінницької РДА, посилаючись на ст.392 ЦК України.

Відповідно до ч.2 ст.392 ЦК України власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта. У разі неможливості відновлення попереднього становища власник має право на відшкодування майнової та моральної шкоди.

Згідно вимог ЦПК України позивач сам визначає спосіб захисту своїх прав і інтересів в суді, натомість ОСОБА_2 не заявляла подібних вимог під час розгляду справи в суді першої інстанції та не зверталась до Вінницької РДА з відповідним позовом, а тому підстави для задоволення такої вимоги відсутні.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Враховуючи наведене, судова колегія приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає нормам матеріального та вимогам процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 17 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала суду набуває законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі 20 днів.

Суддя-доповідач: _______ ОСОБА_7

Судді: _______ Денишенко Т.О.

_______ ОСОБА_8