Головуючий суду 1 інстанції - ОСОБА_1
Доповідач - Назарова М.В.
Справа № 431/653/16-ц
Провадження № 22ц/782/1016/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області в складі:

головуючого Назарової М.В.,

суддів: Єрмакова Ю.В., Лозко Ю.П.

за участю секретаря Коротенка С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Апеляційного суду Луганської області в м. Сєвєродонецьку

апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4

на рішення Старобільського районного суду Луганської області від 21 жовтня 2016 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи ОСОБА_6, Малохатська сільська рада Старобільського району Луганської області, Старобільська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування за законом та по зустрічному позову ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення суми витрачених коштів на ремонт і утримання будинку,

в с т а н о в и л а:

02 лютого 2016 року ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_4 (далі позивачі) звернулись до суду з вказаним позовом, який згодом уточнили, та в обґрунтування якого посилалися на те, що вони є спадкоємцями за законом на спадщину, яка відкрилася після смерті їхньої матері ОСОБА_8, померлої 15 лютого 2007 року.

Відповідач ОСОБА_5 (далі - відповідач) є вдовою їхнього померлого 21 січня 2013 року брата ОСОБА_9, а третя особа ОСОБА_6 його сином від попереднього шлюбу.

Після смерті їхньої матері ОСОБА_8 позивачі в шестимісячний строк подали до нотаріуса заяви про прийняття спадщини за законом як спадкоємці першої черги та отримали свідоцтва про право на спадщину кожен по 1/3 частині майна матері з урахуванням частки ОСОБА_9, так як він відмовився від своєї частки спадщини на користь позивачів та завірив свою відмову нотаріально.

З відповідачем ОСОБА_5 у них виник спір стосовно права власності на житловий будинок за адресою: вул. Красна, буд. 9 с. Орловка Старобільського району Луганської області.

Зазначений будинок був збудований батьками позивачів у шлюбі, тобто був спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_8, та був введений в експлуатацію в 1963 році і зареєстрований на покійного батька позивачів ОСОБА_10, який помер 01 вересня 1999 року.

Відповідно батьку належала та підлягала поділу між спадкоємцями лише ? частина будинку, а ? частина належала їхній матері ОСОБА_8.

Позивачі відмовилися від прийняття спадщини за батьком.

Спадщину прийняла мати ОСОБА_11, яка була зареєстрована та проживала разом з батьком на момент його смерті та своїм сином і братом позивачів ОСОБА_12 До складу спадщини входила земельна частка (пай) на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серія ЛГ № 0024733, який був виданий покійному ОСОБА_10 19 листопада 1996 року, та відповідно ? частина житлового будинку за адресою: вул. Красна, буд. 9 с. Орловка Старобільського району Луганської області.

Спадщину батька вони розділили в рівних частках, відповідно, по ? частці земельного паю та по ? частці будинку матері та брату. Тобто частка матері у будинку складала ? + ? = ? .

Старобільською нотаріальною державною конторою було заведено спадкову справу №342/2000 до майна померлого 01 вересня 1999 року ОСОБА_10 та видано свідоцтво про право на спадщину 07 червня 2000 року за №1144.

Факт заведення спадкової справи та видачі свідоцтва про право на спадщину вказується в Постанові про відмову у вчиненні нотаріальних дій Лузан (до шлюбу ОСОБА_12) ОСОБА_13 від 29 вересня 2015 року, а також в сертифікаті на право на земельну частку (пай) серія ЛГ №0024733, який був виданий покійному ОСОБА_10 та до якого були внесені зміни у звязку з передачею права на пай, а саме на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 07 червня 2000 року за №1144, право на земельну частку (пай) було передано в рівних частинах ОСОБА_8 та ОСОБА_9.

Вважають на підставі викладеного, що кожен із позивачів має право власності по праву спадкування після смерті матері за законом на ? частку спірного житлового будинку, тому просять визнати за ними це право.

Позивач ОСОБА_5 звернулась до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3 про стягнення суми витрачених коштів на ремонт і утримання будинку, який уточнила, в обґрунтування якого посилається на те, що вона з ОСОБА_12 проживали в незареєстрованому шлюбі з 2003 року, 07 листопада 2011 року зареєстрували шлюб, а 21 січня 2013 року ОСОБА_12 помер.

Після його смерті залишилось спадкове майно у вигляді ? частини домоволодіння, розташованого за адресою: вул. Красна, буд. 9 с. Орловка Старобільського району Луганської області. Спадкоємцями першої черги після смерті її чоловіка є вона, ОСОБА_5 як його дружина, та його син від попереднього шлюбу ОСОБА_6

Весь час, який вони перебували у шлюбі з ОСОБА_12, вони проживали за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із його матірю ОСОБА_8 і весь цей час вони доглядали будинок, вели спільне господарство, робили поточні ремонти, сплачували комунальні платежі. В 2006 році вони провели в будинок газ, на що було витрачено 11000 грн., після чого зробили ремонт: поклеїли шпалери 1500 грн., послали лінолеум 4500 грн., на кухні оббили стіни пластиком. В 2014 році замінили огорожу, на що було витрачено 5600 грн., було перекрити шифером дах на кухні 3000 грн., перекритий погрібник 2000 грн., замінена електропроводка 800 грн. та інші витрати на утримання будинку.

Таким чином, позивач вважає, що має право на компенсацію витрат, повязаних з утриманням будинку та проведенням в будинку ремонтних робіт.

Оскільки згідно звіту, наданого позивачами, ринкова вартість спірного будинку становить 23400 грн., а згідно звіту про незалежну оцінку, який надала суду вона 49500 грн., то вважає це збільшенням вартості спірного домоволодіння на 28400 грн., і оскільки вказані поліпшення не можуть бути відокремлені від домоволодіння, а позивачі претендують на спадкування ? будинку, то розмір компенсації становить 28400:4=7100 грн., які кожен із позивачів повинен їй сплатити як компенсацію вартості вказаних поліпшень.

Рішенням Старобільського районного суду Луганської області від 21 жовтня 2016 року первісний позов та зустрічний позов задоволено частково.

Визнано за кожним із позивачів зі первісним позовом - ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_4 - право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_8, яка померла 15 лютого 2007 року, на ? частину житлового будинку за адресою: вул. Красна, буд. 9 с. Орловка Старобільського району Луганської області.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь кожного з позивачів за первісним позовом судовий збір в розмірі 275 грн. 60 коп.

В частині стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 витрат за проведення експертної оцінки у розмірі 600 грн. відмовлено за необґрунтованістю.

Стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 суму витрачених коштів на ремонт та утримання будинку за адресою: вул. Красна, буд. 9 с. Орловка Старобільського району Луганської області по 6187 грн. 50 коп. з кожного.

В іншій частині зустрічного позову ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3 про стягнення суми витрачених коштів на ремонт і утримання будинку відмовлено за необґрунтованістю.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, позивачі за первісним позовом ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулись з апеляційною скаргою на нього та, посилаючись порушення судом норм матеріального та процесуального права, а також неповне зясовані обставини по справі, просять його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити їхній позов повністю, а у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 до них про стягнення суми витрачених коштів на ремонт і утримання будинку - відмовити. Також просять стягнути з ОСОБА_5 на їхню користь судові витрати.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції позивачі за первісним позовом та їх представник підтримали доводи апеляційної скарги у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_5 та її представник, 3-ті особи по справі ОСОБА_6, Малохатська сільська рада Старобільського району Луганської області, Старобільська державна нотаріальна контора, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявилися. Відповідач ОСОБА_5 надала заперечення на апеляційну скаргу, в якій вважає рішення суду законним та обґрунтованим та просить у задоволенні скарги відмовити.

Згідно ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином, повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши доповідача, осіб, які брали участь у розгляді справи, розглянувши справу у межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених такими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

За правилами ст. ст. 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкування є перехід прав та обов?язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов?язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Судом встановлено, підтверджено письмовими доказами та не оспорюється сторонами, що спірне домоволодіння, розташоване в с. Красна, буд. 9 с. Орлівка Старобільського району Луганської області належало на праві спільної сумісної власності ОСОБА_10Й та ОСОБА_8 як подружжю.

Згідно свідоцтв про право на спадщину від 07.06.2000 року після смерті 01 вересня 1999 року ОСОБА_10 спадкоємцями майна померлого є в рівних частках його дружина ОСОБА_11 та син ОСОБА_12 (а.с. 16).

Після смерті 15.02.2007 року своєї матері ОСОБА_8 (а.с. 6) позивачі ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_4 як її діти та спадкоємці першої черги за законом своєчасно 14 серпня 2007 року звернулися із заявами про прийняття спадщини (а.с. 110, 111, 112), а ОСОБА_12 відмовився від належної йому по закону обовязкової частки спадкового майна після смерті матері на користь своїх сестер ОСОБА_4 та ОСОБА_3 та брата ОСОБА_2 (а.с. 113).

21 січня 2013 року ОСОБА_12 помер (а.с. 12).

У силу ст. ст. 1258, 1261 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

У відповідності до ч. 1 ст. 1267 ЦК України, частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Відповідно до ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

За змістом п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину, в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для звернення позивачів за первісним позовом до суду з даним позовом стала саме неможливість оформити спадщину, яка відкрилась після смерті матері, через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно, оскільки постановою нотаріуса Старобільської державної нотаріальної контори ОСОБА_4 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на 1/3 частку спірного житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, оскільки на підтвердження права власності померлого ОСОБА_10 на вказаний житловий будинок не надано жодного документа (а.с. 13-14).

Суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що доля ОСОБА_8 у спірному домоволодінні як дружини померлого 01 вересня 1999 року ОСОБА_10 становила ? частину та ? частини в якості її долі в спадковій масі, а доля ОСОБА_9 як сина, який проживав разом із спадкодавцем та був спадкоємцем першої черги, становить ?.

При цьому незастосування судом до спірних правовідносин норм ЦК Української РСР 1963 року, що діяли на час їх виникнення, а саме ст.ст. 529 та 548 щодо кола спадкоємців першої черги за законом та дій, що свідчать про прийняття спадщини, не спростовують правильних висновків суду в цій частині.

Також, суд першої інстанції, задовольняючи первісний позов, виходив із того, що позивачі є дітьми спадкоємця ОСОБА_8, відповідно спадкоємцями першої черги, які прийняли спадщину, оскільки своєчасно подали заяви про прийняття спадщини після смерті матері, а тому вважаються такими, що прийняли спадщину на підставі ч. 1 ст. 1269 ЦК України.

Відтак, частки усіх спадкоємців першої черги після смерті ОСОБА_8 з урахуванням відмови ОСОБА_9 як спадкоємця першої черги після смерті матері від своєї частки спадкового майна складають по ? спірного домоволодіння.

Як витікає із змісту апеляційної скарги, наведений висновок суду апелянтами не заперечується.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням (ч. 2 вказаної норми).

Оскільки всі позивачам 22.11.2007 року нотаріусом було видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті їхньої матері ОСОБА_8 на 1/3 частину спадкового майна (земельної ділянки), наведене є обовязковим для врахування цих часток і в спірному будинку, де доля матері складала ?.

Тому доводи апеляційної скарги та зміст оскаржуваного судового рішення в наведеній частині не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, тому колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу в цій частині відхилити.

При цьому правильним є висновок суду про відмову у задоволенні позову про стягнення на користь позивача ОСОБА_2 600 грн. за проведення оцінки майна як судових витрат, оскільки з огляду на вимоги ст. 79 ЦПК України вказана сума не є такими витратами.

Що стосується часткового задоволення зустрічного позову та стягнення з позивачів на користь відповідача ОСОБА_5 суми витрачених коштів на ремонт та утримання спірного будинку по 6187,50 грн., то він не відповідає матеріалам справи та вимогам закону з огляду на наступне.

Так, виходячи із таких принципів цивільного процесуального судочинства як змагальність сторін та диспозитивності цивільного судочинства, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Заявляючи зустрічну вимогу про стягнення з позивачів на свою користь витрачених коштів на ремонт і утримання будинку 28400 грн., відповідач ОСОБА_5 визначає цю суму як різницю між ринковою вартістю спірного домоволодіння згідно звіту про оцінку майна від 2015 року, наданого позивачами, та незалежною оцінкою домоволодіння у 49500 грн., яка проведена 31 липня 2016 року.

Задовольняючи частково позов в цій частині на підставі ст. 360 ЦК України та враховуючи, що вказані поліпшення не можуть бути відокремлені від домоволодіння, суд вважав доведеним факт збільшення вартості спірного майна за період фактичного володіння ним ОСОБА_12 та ОСОБА_5 на різницю у ринковій оцінці домоволодіння і тому обґрунтованою вимогу щодо компенсації вартості проведеного поліпшення позивачами відповідачу згідно їх часток в спадковому майні.

Роблячи такий висновок, суд не звернув уваги на те, що підставою позову є фактичні обставини, що наведені у заяві, а зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законодавством слід керуватися при вирішенні спору.

Згідно із ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном.

Стаття 360 ЦК України закріплює правило про відповідальність кожного із співвласників відповідно до належної йому частки перед третіми особами.

У даному випадку спір виник не між співвласниками щодо використання спільного майна, а між спадкоємцями, яким на час виникнення спірних правовідносин належало лише право спадкування, а не право власності на спадщину.

Крім того, для застосування вимог вказаної норми законодавець має на увазі витрати, об'єктивно необхідні для належного функціонування спільного майна, тобто для підтримання його технічних, санітарно-гігієнічних, екологічних, ергономічних та естетичних характеристик в даному випадку - спірного домоволодіння, які визначають його експлуатаційні якості.

Відповідачем ОСОБА_5 не надано належних доказів як проведення перелічених робіт взагалі, проведення цих робіт саме відповідачем, а не іншими особами, що там мешкали (ОСОБА_8, ОСОБА_12 або його сином ОСОБА_6С.), їх вартості і вартості витрачених на це матеріалів, так і періоду здійснення вказаних поліпшень (в період проживання без реєстрації шлюбу, в період шлюбу, після смерті ОСОБА_9 або інше), не надано доказів наявності підстав здійснення нею витрат з поліпшення будинку, з урахуванням того, що відповідач не була власником будинку й зазначені ремонтні роботи у будинку робила на власний ризик; не надано доказів того, що такі роботи відповідно до вимог ч. 1. ст. 151 ЖК України були необхідними для забезпечення схоронності жилого будинку, а тому відсутні правові підстави для стягнення з відповідачів, які набувають право власності на будинок в порядку спадкування, зазначених витрат.

Крім того, підставою зустрічного позову відповідач зазначає поліпшення у вигляді різниці у оцінці домоволодіння, які надані позивачами (ринкова вартість 24300 грн., визначена на замовлення позивачів 14.12.2015 року) та нею (ринкова вартість 49050 грн., визначена на замовлення відповідача 31.07.2016 року), що взагалі не є доказом проведених ОСОБА_5 поліпшень і підставою позову про їх стягнення.

Оскільки неправильне застосування судом зазначених норм матеріального права у справі, яка переглядається, а також невідповідність висновків суду обставинам справи призвело до неправильного вирішення справи, то відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України ухвалене у справі судове рішення в частині часткового задоволення зустрічного позову підлягає скасуванню з ухваленням по справі в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Одночасно відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України позивачам як стороні, на користь якої ухвалюється рішення суду, слід стягнути з відповідача понесені ними під час подання позову та апеляційної скарги і документально підтверджені судові витрати.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів

В и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Старобільського районного суду Луганської області від 21 жовтня 2016 року

змінити.

Скасувати рішення в частині часткового задоволення зустрічного позову ОСОБА_5 та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити ОСОБА_5 у задоволенні позову до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення суми витрачених коштів на ремонт і утримання будинку.

Змінити рішення суду в частині стягнутого судового збору з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, збільшивши його з 275,60 грн. до 551,20 грн. на користь кожного з позивачів.

В іншій оскаржуваній частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 судовий збір по 606,32 грн. кожному.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили негайно, але може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів після його проголошення.

Головуючий

Судді: