Провадження № 2/742/478/17
Єдиний унікальний № 742/631/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2017 року Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючого - судді Циганка М. О.,

при секретарі Чміль С. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів,-

встановив:

Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Свої уточнені позовні вимоги мотивує тим, що від шлюбу із ОСОБА_2 у них 07 травня 2003 року та 20 листопада 2006 року народилися сини ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відповідно. На підставі рішення Прилуцького міськрайонного суду від 24 червня 2010 року, відповідач є платником аліментів на користь позивача в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку на утримання синів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 до досягнення ними повноліття. Відповідач ухиляється від сплати аліментів на утримання синів. Рішенням Прилуцького міськрайонного суду від 09 січня 2014 року, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Чернігівської області 14 лютого 2014 року та рішенням Прилуцького міськрайонного суду від 23 липня 2015 року, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 03 вересня 2015 року, задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 пені за прострочення сплати аліментів за період з 10 червня 2010 року по 01 грудня 2013 року та з 01 грудня 2013 року по 01 червня 2015 року відповідно. Проте, відповідач продовжує сплачувати аліменти на утримання дітей нерегулярно та не в повному обсязі, і згідно розрахунку державного виконавця Прилуцького міськрайонного відділу державної виконавчої служби, заборгованість ОСОБА_2 по аліментам, за період з червня 2015 року по січень 2017 року становить 51 618 грн. 20 коп. Оскільки, з вини відповідача виникла заборгованість по аліментам, то у відповідності до ст.196 СК України, позивачем і подано позов про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення в розмірі 4804 грн. 68 коп. та судові витрати в розмірі 640 грн.

В судове засідання позивач не з»явилася, проте її представник ОСОБА_7 заявлені уточнені позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання також не з»явився, проте згідно письмового заперечення, в задоволенні позову просив відмовити, посилаючись на обставини, викладені в запереченні (а.с.19).

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав:

Судом встановлено, що рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 24 червня 2010 року в цивільній справі №2-1027/2010, задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дітей. Вирішено стягувати з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітніх синів ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 1/3 частки від усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, починаючи з 10 червня 2010 року, тобто з дня подачі заяви до суду, і до досягнення дітьми повноліття.

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду від 09 січня 2014 року, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Чернігівської області 14 лютого 2014 року та рішенням Прилуцького міськрайонного суду від 23 липня 2015 року, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 03 вересня 2015 року, задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 пені за прострочення сплати аліментів за період з 10 червня 2010 року по 01 грудня 2013 року та з 01 грудня 2013 року по 01 червня 2015 року відповідно.

Згідно Розрахунку заборгованості по аліментам, обчисленого державним виконавцем Прилуцького міськрайонного відділу державної виконавчої служби по виконавчому листу Прилуцького міськрайонного суду №2-1027 від 26 червня 2010 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1/3 частини всіх видів доходів на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 та сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, за період з червня 2015 року по січень 2017 року становить 51 618 грн. 20 коп., який сторонами не оскаржено, і саме такий суд вважає належним і допустимим доказом для розрахунку пені (а.с.3).

Згідно розрахунку неустойки (пені) наданого позивачем, за період з 01 червня 2015 року по 01 лютого 2017 року розмір пені за прострочення сплати аліментів ОСОБА_2 становить 4804 грн. 68 коп. (а.с.2).

Статтею 196 СК України визначено, що при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

При цьому, ст.20 СК України передбачено, що до вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених частиною другою статті 72, частиною другою статті 129, частиною третьою статті 138, частиною третьою статті 139 цього Кодексу.

Відповідно до п.22 постанови Пленума Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3, передбачена ст.196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв»язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст.197 СК умов повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості.

При цьому, у постанові Верховного Суду України від 11 вересня 2013 року, прийнятій за результатами перегляду ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 квітня 2013 року у справі про стягнення заборгованості за аліментами та пені від суми несплачених аліментів вказано, що оскільки зобов»язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісячно, то при розгляді спорів про стягнення на підставі ч.1 ст.196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з»ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов»язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із сум несплачених аліментів за кожен місяць окремо, від дня порушення платником аліментів свого обов»язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оцінюючи в сукупності добуті в судовому засіданні докази, суд знаходить достовірно встановленим, що відповідачу відомо про виконавчий лист, який перебуває на виконанні у відділі державної виконавчої служби, проте, як зазначено у розрахунку державного виконавця, заборгованість по аліментах виникла за досить тривалий час, оскільки ОСОБА_2 сплачував аліменти по 100 грн., що значно менше ніж нараховано; сума заборгованості ним не оспорювалась у визначений законом спосіб і термін, та за період з червня 2015 року по січень 2017 року, становить 51 618 грн. 20 коп.

За таких обставин, оскільки заборгованість по сплаті аліментів виникла з вини відповідача, який достеменно знав про свій обов»язок сплачувати аліменти на дітей, але сплачував їх в меншому розмірі ніж було встановлено судовим рішенням, та враховуючи, що у відповідності до ч.1 ст.20 СК України, до вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, а наведені відповідачем в письмовому заперечені обставини, спростовуються дослідженими у судовому засіданні доказами у їх сукупності, тому позовні вимоги про стягнення неустойки (пені) у зв»язку з несплатою аліментів за період з червня 2015 року по січень 2017 року включно в розмірі 4804 грн. 68 коп. підлягають задоволенню.

Крім того, на підставі ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне судові витрати по справі стягнути з відповідача на користь позивача.

На підставі ст.ст. 195, 196 СК України, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 208, 209, 212-215, 218, 294 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 4804 (чотири тисячі вісімсот чотири) грн. 68 коп. пені за прострочення сплати аліментів за період з 01 червня 2015 року по 01 лютого 2017 року.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 640 грн. судового збору.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі протягом десяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги до апеляційного суду Чернігівської області через Прилуцький міськрайонний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя М.О.Циганко