Справа № 299/2735/16-ц
У Х В А Л А

Іменем України

30 січня 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючої - судді Кожух О.А.

суддів - Джуги С.Д., Куштана Б.П.,

з участю секретаря - Терпай С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Виноградівського районного суду від 16 листопада 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Колективного підприємства «Агрошляхбуд», третя особа - державний реєстратор Виноградівської райдержадміністрації Корнієнко Тетяна Василівна - про визнання дій підприємства протиправними та зобов'язання вчинити певні дії , -

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що він працював у КП «Агрошляхбуд» у періоди з 07.03.1985 по 18.10.1993, з 02.02.1994 по 30.09.1996, та з 19.03.2002 по теперішній час працює в даному підприємстві.

Вказував, що органи управління КП - загальні збори членів Підприємства, Голова ради Підприємства, рада - Підприємства здійснювали протиправні дії, прийняли незаконні локальні правила для незаконного поділу членів трудового колективу - на членів і не членів Підприємства, від якого залежали права працівників на визначення вкладу, а в подальшому частки в майні підприємства.

Зазначав, що відповідачем було внесено положення у Статут КП «Агрошляхбуд» у редакції 1993 року, якими закріплено окреме членство Підприємства, до якого входили 75 працівників, а інші працівники повинні були додатково вступати в члени Підприємства. Такими нормами Статуту та діями адміністрації КП порушено ст.15 п. 1 Закону України «Про підприємства в Україні» (діяв до вступу в дію ГК України 01.01.2001), оскільки такий поділ працівників у період з 1991 по 2016 надав можливість КП позбавити працівників, які не були членами підприємства, права на частки в майні КП. Цим працівникам не визначалися вклади, а потім частки в майні колективного підприємства, тому що їх цілеспрямовано не включали до членів підприємства, у порядку передбаченому Статутом у редакції 1993 року (розділи 6, 7, 8). На погляд позивача, цей протиправний поділ членів трудового колективу - на членів і не членів Підприємства - створив перешкоди та усунув працівників КП, які не були членами підприємства, від у часті в управлінні КП, оскільки вищим органом управління підприємством стали Загальні збори членів підприємства, а не Загальні збори трудового колективу.

Також указував, що до моменту втрати чинності Законом України «Про власність» статтями 20, 21, 23 цього нормативного акту було передбачено, що частки в майні колективного підприємства визначалися як вклади його працівників, розмір яких визначався залежно від трудової участі у діяльності підприємства, а також участі у збільшенні майна колективного підприємства після його створення. Працівникові, який припинив трудові відносини з підприємством, а також, спадкоємцям померлого працівника - виплачувалася вартість вкладу.

З 2007 року майнові права членів трудового колективу на частку в майні колективного підприємства регулюються главою 26 ЦК України.

Таким чином, КП, через вищезгадані неправомірні дії, визначала вклади в майні, а потім частки, виключно окремим членам трудового колективу, яких називали членами підприємства, а для позбавлення права на частку в майні інших працівників у Статут в редакції 1993 року внесено незаконні положення про членство та порядок вступу до нього.

Всупереч Закону України «Про власність», КП внесла в Статут у редакції 1998 року незаконне положення (статтю 5), яким дозволено з 1998 року передавати свої вклади (паї) іншим членам підприємства, що стало основою для незаконного перетворення вкладів в майні КП в частки в статутному фонді КП, і як наслідок - появи незаконних власників підприємства, які ніколи не працювали на підприємстві і не були членами його трудового колективу та ніколи не брали трудової участі у створенні майна колективного підприємства.

Зокрема, у 2008 році КП незаконно внесло відомості про 34-х членів підприємства, як учасників (засновників) колективного підприємства в Державний реєстр юридичних осіб та фізичних осіб підприємців (далі ЄДРПОУ), без відповідних рішень законних та повноважних зборів трудового колективу КП «Агрошляхбуд».

На підставі наведеного, вважаючи, що права позивача як члена підприємства порушені, ОСОБА_1 просив суд: 1) визнати протиправними дії КП «Агрошляхбуд» щодо внесення у Статут, затверджений загальними зборами членів підприємства протоколом №1 від 01.03.1993, положення про створення підприємства на основі членства та поділу трудового колективу в Статуті підприємства на членів підприємства та працівників, які не є членами підприємства; 2) визнати протиправними дії КП «Агрошляхбуд» щодо позбавлення позивача права на частку (вклад) у майні КП «Агрошляхбуд» відповідно до його трудової участі за весь період роботи; 3) зобов'язати адміністрацію КП «Агрошляхбуд» у двотижневий термін створити комісію за участю позивача для визначення частки (вкладу) в майні КП «Агрошляхбуд» за весь період роботи позивача в КП «Агрошляхбуд»; 4) визнати протиправними дії КП «Агрошляхбуд» щодо позбавлення його права на частку в майні КП «Агрошляхбуд», шляхом не внесення відомостей про нього в реєстраційну картку форми №6, розділ «Склад засновників юридичної особи» від 05.05.2008, як учасника (засновника) КП «Агрошляхбуд» для реєстрації в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань; 5) визнати недостовірними та недійсними відомості, вказані ОСОБА_3 в реєстраційній картці форми №6, поданій ОСОБА_4 державному реєстратору Корнієнко Т.В. 19.05.2008, а саме у розділі "Склад засновників юридичної особи" про те, що учасниками КП «Агрошляхбуд» є: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_29, ОСОБА_30, ОСОБА_31, ОСОБА_32, ОСОБА_33, ОСОБА_34, ОСОБА_35, ОСОБА_36, ОСОБА_37 - всього 34 особи.

Рішенням Виноградівського районного суду від 16.11.2016 у задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовлено.

На це рішення подав апеляційну скаргу ОСОБА_1 Посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення місцевим судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення його позову.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання у визначений час не з'явились, про час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення судових повісток (а.с. 201-205). Зважаючи на те, що доводи апелянта викладені у позовні заяві та в апеляційній скарзі, судова колегія, відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, розглянула справу за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до положень ст. 197, ч. 2 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд, відповідно до вимог ч. 1 та ч. 3 ст. 303 ЦПК України, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що даний спір, відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦПК України, підвідомчий судам загальної юрисдикції.

Проте з таким висновком суду погодитися не можна, оскільки суд дійшов його без повного та всебічного з'ясування дійсних обставин справи, прав сторін та з порушенням норм процесуального права.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі визначеного законом виду судочинства та щодо визначеного кола правовідносин.

За змістом статті 15 ЦПК України під цивільною юрисдикцією розуміється компетенція загальних судів вирішувати з додержанням процесуальної форми цивільні справи у видах проваджень, передбачених цим Кодексом.

У порядку цивільного судочинства загальні суди вирішують справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, зокрема, спори, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також із інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства (статті 3, 15 ЦПК України).

Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 12 ГПК України господарським судам підвідомчі, зокрема, справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між юридичною особою та її учасниками (засновниками, акціонерами, членами), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи, пов'язаними зі створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності такої особи, крім трудових спорів.

Указані зміни до пункту 4 частини 1 статті 12 ГПК України щодо підвідомчості господарським судам справ, що виникають з корпоративних відносин, було внесено згідно із Законом N 642-VII від 10.10.2013 (набрав чинності 29.03.2014).

Критерієм розмежування справ цивільного судочинства від справ господарського судочинства є одночасно як суб'єктний склад учасників процесу, так і характер спірних правовідносин.

Позовну заяву ОСОБА_1 було подано до суду у жовтні 2016 року, де відповідачем є юридична особа.

З матеріалів даної справи вбачається, що спір виник між ОСОБА_1 та КП «Агрошляхбуд» щодо його членства у підприємстві, позивачем ставиться, зокрема, вимога, про зобов'язання адміністрації КП «Агрошляхбуд» створити комісію для визначення частки (вкладу) позивача в майні КП «Агрошляхбуд» за весь період роботи позивача в КП «Агрошляхбуд», а отже, між сторонами існує спір, який випливає із корпоративних відносин - щодо права члена колективного підприємства, який припинив трудові відносини з підприємством, на вклад (частку); оспорювання правомірності внесення змін до статуту колективного підприємства; оспорювання правомірності невключення позивача до складу учасників підприємства.

Отже, з урахуванням суб'єктного складу учасників процесу та характеру спірних правовідносин - такий спір підвідомчий господарським судам.

Суд першої інстанції на дані обставини та норми процесуального права уваги не звернув.

Відповідно до п. 1 ст. 205 ЦПК України якщо справа не підлягає розгляду в по-рядку цивільного судочинства суд своєю ухвалою закриває провадження у справі. Статтею ст. 310 ЦПК України передбачено підстави для скасування рішення суду першої інстанції із закриттям провадження у справі з підстав, визначених статтею 205 цього Кодексу.

Зважаючи на викладене, ухвалене у справі рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст. ст. 205, 304, п.4 ч.1 ст. 307, 310, п.3 ч. 1 ст. 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Виноградівського районного суду від 16 листопада 2016 року скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Колективного підприємства «Агрошляхбуд», третя особа - державний реєстратор Виноградівської райдержадміністрації Корнієнко Тетяна Василівна - про визнання дій підприємства протиправними та зобов'язання вчинити певні дії - закрити, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Повідомити заявникові, що розгляд таких справ віднесено до юрисдикції господарського суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча: Судді: