Справа № 363/1824/15-ц Головуючий у І інстанції Баличева М. Б.
Провадження № 22-ц/780/1456/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 30 29.03.2017
РІШЕННЯ

Іменем України

29 березня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Кулішенка Ю.М.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Сушко Л.П.

за участю секретаря: Волошина В.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 09 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди та збитків, завданих внаслідок неналежного виконання договору підряду,

ВСТАНОВИЛА:

В квітні 2015 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що у жовтні 2009 року між ним та відповідачем було укладено усний договір будівельного підряду щодо будівництва прибудови до будинку позивача № 76 у с. Хотянівка Вишгородського району Київської області ( садівницьке товариство Долина) по вулиці 4 лінія відповідно до проекту. Повна вартість робіт була визначена сторонами в розмірі 400 000 гривень. Сторони узгодили між собою, що відповідач виступає генеральним підрядником і самостійно на власний розсуд залучає до будівництва субпідрядників. На виконання даного договору позивач зазначає, що в жовтні - грудні 2009 року двома сумами по 100 000 гривень особисто передав відповідачу грошові кошти в сумі 200 000 гривень, а також передав проект прибудови і забезпечив безперешкодний доступ до місця виконання робіт. Сторонами були оформлені письмові документи: розписка про отримання грошей відповідачем для виконання підрядних робіт з зазначенням строку будівництва, розписка про передачу проекту відповідачу, договір на виконання будівництва відповідачем.

Відповідач приступив до виконання договору підряду наприкінці жовтня 2009 року і роботи тривали до 15 січня 2015 року. На виконання договору відповідач, особисто, за рахунок отриманих від позивача коштів організував будівництво на обєкті ( направив бригаду робітників, визначив виконробів, визначив порядок робіт, забезпечив будівництво необхідною технікою та інструментами, забезпечував будівництво необхідними будівельними матеріалами, організувавши їх доставку транспортними засобами, проводив всі розрахунки з працівниками, проводив закупівлю та оплачував будівельні матеріали і їх доставку, самостійно залучав до виконання робіт інших субпідрядників, в тому числі ПП «Будівельна компанія «ОСОБА_4 ОСОБА_5» директором та власником якого сам і був. 15 січня 2010 року в період часу з 13 год. 40 хв. до 13 год. 54 хв. направлений на обєкт відповідачем працівник ОСОБА_5 знаходячись на перекритті другого поверху прибудови до будинку грубо порушуючи встановлені законодавством України вимоги пожежної безпеки під час перевірки робочого стану газової горілки, за допомогою відкритого полумя вогню допустив з необережності загорання даху будинку, внаслідок чого в будинку виникла пожежа. В результаті пожежі вогнем повністю було знищено будинок та наявне в будинку майно, чим позивачу було завдано майнову шкоду в сумі 3 867 816, 72 гривень.

Всі письмові документи щодо цього договору були знищені пожежею, яка сталась внаслідок робіт, що виконував відповідач.

Просив суд стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду в розмірі 3867816,72 грн., збитки в розмірі 200000 грн., моральну шкоду в розмірі 900000 грн.

Рішенням Вишгородвського районного суду Київської області від 09 грудня 2016 року в задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав:

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, що були досліджені в судовому засіданні.

Зазначениим вимога рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 у жовтні 2009 року розпочав будівництво прибудови до власного будинку № 76 у с. Хотянівка Вишгородського району Київської області, садівницьке товариство Долина по вулиці 4 лінія.

Будівництво тривало з жовтня 2009 року до 15 січня 2010 року. 15 січня 2010 року в період часу з 13 год. 40 хв. до 13 год. 54 хв. працівник ОСОБА_5 знаходячись на перекритті другого поверху прибудови до будинку грубо порушуючи встановлені законодавством України вимоги пожежної безпеки під час перевірки робочого стану газової горілки, за допомогою відкритого полумя вогню допустив з необережності загорання даху будинку, внаслідок чого в будинку виникла пожежа. В результаті пожежі вогнем повністю було знищено будинок та наявне в будинку майно.

Вироком Вишгородського районного суду Київської області 17.02.2014 року, який набрав законної сили 07.05.2014 року ОСОБА_5 було визнано винним у скоєні зазначеного злочину передбаченого ч. 2 ст. 270 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки та на підставі ст. 75 КК України останній був звільнений від відбування призначеного основного покарання з іспитовим строком на 3 роки.

Цивільний позов, який був заявлений ОСОБА_2 в рамках кримінальної справи був залишений без розгляду.

Вирішуючи вказаний спір та задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив із недоведеності позивачем своїх вимог та пропуском строку позовної давності без поважних причин.

З вказаним висновком не погоджується колегія суддів, виходячи з наступних підстав:

Відповідно до положень ст.ст. 256, 267 ЦК України позовна давність це строк у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності є підставою для відмови у позові.

Згідно приписів ст.ст.214, 215 ЦПК України, суд в обовязковому порядку спочатку має встановити чи були порушені, невизнані або оспорені права позивача, а вже потім вирішувати чи підлягає порушене право до захисту, чи слід застосувати строк позовної давності з відповідними наслідками. Недоведеність позову є самостійною підставою для відмови у його задоволенні.

Аналогічні розяснення містить п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цієї особи, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Згідно розяснень п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24 жовтня 2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» апеляційний суд ухвалює рішення про зміну рішення суду першої інстанції у випадку, якщо помилки у неправильно прийнятому рішенні можливо усунути без його скасування, не змінюючи суть рішення, і вони стосуються окремих його частин. Якщо помилки у такому рішенні стосуються правового обґрунтування рішення, то їх усунення необхідно вважати також зміною рішення, тому апеляційний суд не повинен усувати такі помилки ухвалою із зазначенням про залишення рішення без змін з його уточненням чи доповненням.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки недоведеністю позовних вимог ОСОБА_2, що є самостійною підставою відмови у позові.

За таких обставин застосування судом першої інстанції в даній справі спливу строків позовної давності як підстави відмови у позові порушує принцип законності і обгрунтованості рішення.

Відповідно до вимог ст. 875 ЦК України, за договором будівельного підряду підрядник зобов'язується збудувати і здати у встановлений строк об'єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов'язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов'язок не покладається на підрядника, прийняти об'єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх. Договір будівельного підряду укладається на проведення нового будівництва, капітального ремонту, реконструкції (технічного переоснащення) підприємств, будівель (зокрема житлових будинків), споруд, виконання монтажних, пусконалагоджувальних та інших робіт, нерозривно пов'язаних з місцезнаходженням об'єкта. До договору будівельного підряду застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом.

Договір будівельного підряду визначається як окремий вид договору підряду, який регулює договірний тип відносин у сфері створення та передання результатів будівництва чи інших будівельних робіт на умовах підряду. Положення цього параграфа є спеціальними до загальних правил підряду.

В ч. 1 статті 875 ЦК України міститься визначення договору будівельного підряду та певні загальні положення стосовно сторін договору та їхніх зобов'язань.

Сторонами договору виступають замовник та підрядник. Замовником можуть бути юридичні особи будь-якої форми власності, фізичні особи з необхідним за законом обсягом дієздатності, держава, АР Крим, територіальні громади. Підрядник - це юридична особа будь-якої форми власності або фізична особа, яка має необхідний за законом обсяг дієздатності. Для виконання окремих видів робіт з будівництва чи інших будівельних робіт у встановлених законом випадках підрядником може бути особа, яка має спеціальний дозвіл - ліцензію. Види господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню, встановлені статтею 9 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» від 01.06.2000 року N 1775. Зокрема, п. 30, 59 та 69 вищевказаної статті Закону підрядники по договору будівельного підряду повинні мати ліцензії на проведення такого роду робіт, як будівельна діяльність (вишукувальні та проектні роботи для будівництва, зведення несучих та огороджуючих конструкцій, будівництво та монтаж інженерних і транспортних мереж); проектування, будівництво нових і реконструкція існуючих меліоративних систем; розроблення проектів та проведення робіт з консервації, реставрації, реабілітації, музеєфікації, ремонту, пристосування пам'яток. Крім того, наряду з ліцензією при виконанні певного виду робіт підряднику у відповідності до законодавства України необхідно пройти сертифікацію чи атестацію. (Закон України "Про архітектурну діяльність" від 20.05.99 року N 687, Закон України "Про трубопровідний транспорт" від 15.05.96 року N 192/96-ВР,постанова Кабінету Міністрів України "Про перелік окремих видів проектних та будівельно-монтажних робіт, інженерних вишукувань для будівництва, надання інжинірингових та інших послуг, які потребують відповідної атестації виконавця" від 06.04.98 року N 451тощо). В зв'язку з цим, як правило, більшість підрядників є юридичними особами будь-якої форми власності та фізичні особи - підприємці.

Договір будівельного підряду двосторонній, консенсуальний, оплатний. Стосовно форми даного виду договору, то ні спеціальні норми § 3 «Будівельний підряд» Глава 61 ЦК України, ні загальні норми § 1 «Загальні положення про підряд» Глави 61 ЦК України не містять вказівки на форму договору будівельного підряду. Тобто, можна зробити висновок, що форма договору будівельного підряду повинна відповідати загальним правилам про форми угод. Даний договір може бути укладений як в усній, так і письмовій формі (ст. 205 ЦК України). У переважній більшості випадків форма даного договору є письмовою, яка як відомо має дві різновидності - проста та нотаріально посвідчена письмові форми. Проста письмова може застосовуватися у випадках передбачених ст. 208 ЦК України, нотаріально посвідчена може бути обов'язковою тільки якщо така форма прямо передбачена домовленістю сторін (ч. 1 ст. 209 ЦК України).

Відповідно до ст. 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків., письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів.

Статтею 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст.ст. 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Звертаючись до суду з даним позовом ОСОБА_2 не було доведено факту дійсності укладання договору, зокрема, обсягу робіт, строків виконання робіт, оплати робіт.

Враховуючи відсутність доведення істотних умов усного договору будівельного підряду щодо строків виконання робіт, обсягу та оплати робіт колегія суддів позбавлена можливості оцінити порядок, строки виконання даного договору сторонами.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_2 зазначає про те, що саме з вини ОСОБА_6 було знищене майно позивача та спричинено йому матеріальну та моральну шкоду.

Разом з тим, вироком Вишгородського районного суду Київської області 17.02.2014 року було визнано винним у скоєні злочину передбаченого ч. 2 ст. 270 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки та на підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5. Останній був звільнений від відбування призначеного основного покарання з іспитовим строком на 3 роки.

Матеріали справи не містять даних про заподіяння позивачу майнової шкоди внаслідок неправомірних дій відповідача та її розмір і таких доказів позивач у порушення вимог ст.ст.57, 60 ЦПК України суду не надав.

За правилами п.3 ч.1 ст.307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Згідно з ч.1 ст.309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Колегія суддів, приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_3 майнової шкоди за недоведеністю.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313-316 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 09 грудня 2016 рокускасувати і ухвалити нове.

В позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди та збитків, завданих внаслідок неналежного виконання договору підряду відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: