Справа № 639/8457/16-ц
27 березня 2017 р. Жовтневий районний суд м.Харкова
у складі: головуючого-судді Єрмоленко В.Б.
при секретарі- Слюсаревій О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Харкові цивільну справу за позовом:
ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Євролізинг холдінг» про визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення грошових коштів,-
В судовому засіданні позивач і його представник підтримали позовні вимоги і просили їх задовольнити.
Відповідач в судове засіданні не зявився,про день і час розгляду справи повідомлявся завчасно, належним чином, направив суду свої заперечення проти позову, в яких зазначає, що позивач добровільно власноручно підписав кожну сторінку договору фінансового лізингу разом з додатками, де зазначено склад та призначення лізингових платежів, не підтверджено ОСОБА_1 введення його в оману, ніяких навмисних дій, які було б спрямовано на спонукання до укладення договору відповідачем не здійснено, п. 1.4 договору передбачає право лізингоодержувача самостійно обирати ТЗ та продавця, а також нести повязані з цим ризики, договором визначено прааво лізингодавця на дострокове припинення дій договору виключно у випадку порушення лізингоодержувачем умов договору, договір укладено відповідно до вимог ст. 806 ЦК України, ст.ст. 1, 16 Закону Уккраїни «Про фінансовий лізинг», оформлено в належній формі, з погодженням усіх його істотних умов, які відповідають чинному законодавству і Закону України «Про захист прав споживачів», тому договір фінансового лізингу є дійсним і з боку відповідача не відбулося порушення жодних грошових зобовязань, тому правових підстав для стягнення інфляційних нарахувань і 3 % річних немає, а грошове зобовязання виникає саме у лізингоодержувача щодо оплати лізингових платежів.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Суд, вислухавши пояснення позивача і його представника, перевіривши матеріали справи та оцінивши надані докази, прийшов до наступного.
За правилами ст. 1 Закону України від 16 грудня 1997 року № 723/97-ВР «Про фінансовий лізинг» за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).
Відповідно до ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачу) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікації та умов (непрямий лізинг) на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).
Виходячи з аналізу норм чинного законодавства договір фінансового лізингу за своєю правовою природою є змішаним і містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до ст. 628 ЦК України.
Таким чином, до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим законом.До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом.
Судом встановлено, що 10.03.2016 р. між ТОВ «Євролізинг холдінг» в особі представника ОСОБА_2 ( лізингодавець) та ОСОБА_1 (лізингоодержувач) укладено Договір фінансового лізингу № 000144.
Згідно з п.п. 1.1, 1.2 вказаного договору, лізингодавець зобов'язується придбати та передати у користування майно, визначене п. 3.1 цього договору, а лізингоодержувач зобов'язується прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі та інші платежі згідно з умовами договору.Строк користування лізингоодержувачем предметом лізингу складається з періодів ( місяців) згідно з графіком сплати лізингових платежів ( додаток 2 до договору) та починається з дати підписання сторонами акту приймання-передачі предмету лізингу.
Додатком №2 до договору фінансового лізингу визначено графік сплати другого планового лізингового платежу : вартість предмета лізингу 1 858 975 грн., авансовий платіж - 50%, сума лізингу 929 488 грн., відсоткова ставка - 22%, комісія - 5%, період лізингу (кіль. міс.) - 60, страхування КАСКО - 0,00%, щомісячний платіж 28 382,21 грн. Відвантаження автомобіля після оплати передбачає: авансований платіж 929 487,50 грн., комісія за передачу ПЛ -55 769,25 грн., послуги реєстрації - 0,00 грн., страхування КАСКО - 0,00 грн. страхування ЦВ -0,00 грн., а всього 985 257 грн.
Згідно пункту 5.1 договору предмет лізингу передається у користування лізингоодержувачу не пізніше 90 робочих днів з моменту сплати ним на рахунок відповідача авансового платежу ( 50% вартості предмета лізингу) та комісії за передачу предмета лізингу (3% вартості предмета лізингу) . Лізингоодержувач має право сплачувати авансовий платіж впродовж( але не більша) 12 місяців з моменту підписання договору платежами, визначеними лізингодавцем залежно від вартості предмета лізингу в додатку № 1. Авансаовий платіж не може бути сплачений повністю до сплати комісії за організацію ( п. 5.2 договору).
На виконання договору фінансового лізингу позивачем сплачено ТОВ «Євролізинг холдінг» 10.03.2016 р.-149 240 грн., 11.03.2016 р. 36 657,50 грн., а всього 185 897,50 грн., що відповідає інформації додатку № 1 до договору щодо розміру комісії за організацію.
На звернення позивача до відповідача 28.03.2016 р. щодо розірвання договору фінансового лізинги, ТОВ «Євролізинг холдінг» надало письмову відповідь, з якої випливає, що за п. 12.11 договору « у випадку розірвання даного договору лізингодавцем до підписання акта приймання-передачі предмета лізингу, лізингодавець повертає сплачені кошти за вирахуванням штрафу за дострокове розірвання 20 % від сплаченої суми авансового платежу.В такому випадку комісія за організацію даного договору лізингоодежржувачу не повертається». Відповідач повідомив, що договір вважається розірваним з 05.04.2016 р. та сторони за договором звільняються від своїх зобовязань.
Статтею 16 Закону України від 16 грудня 1997 року № 723/97-ВР «Про фінансовий лізинг» встановлено, що лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо повязані з виконанням договору лізингу. За положеннями цієї статті адміністративний платіж не відноситься до витрат лізингодавця, що безпосередньо повязані з виконанням договору лізингу.
Однак відповідач при укладанні договору фінансового лізингу завуалював призначення адміністративного платежу в розмірі 185 897,50 грн під вигляд «згідно з договором», який за умовами договору не повертається в жодному випадку.
Відповідач не обґрунтував також співмірності розміру адміністративного платежу за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладення договору і вартості виконаної послуги, яка фактично полягала лише у виготовленні типової форми договору.
Крім того, достроково погасити лізингові платежі можливо не раніше ніж через 12 (дванадцять) календарних місяців після підписання акта приймання-передачі предмета лізингу між лізингодавцем та лізингоодержувачем. За дострокове погашення лізингових платежів у термін до 12 (дванадцяти) календарних місяців з моменту підписання акта приймання-передачі предмета лізингу лізингоодержувач сплачує штраф у розмірі 10 (десять) відсотків від суми дострокового погашення (пункт 8.14).
За п. 8.13 договору в період строку дії даного договору розмір лізингової плати може індексуватись в залежності від збільшення та/або зменшення податків, зборів та інших обовязкових платежів, повязаних з конвертацією гривні в іноземну валюту та змінами ситуації на грошовому ринку.
Відповідно до ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.
За вимогами ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений Договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Як вбачається предмет лізингу, лізингові платежі визначені у національній валюті України, еквівалент у іноземній валюті не застосовувався, а тому прив'язка до зміни курсу іноземної валюти відношенню до гривні не ґрунтується на вищевикладених вимогах закону.
Частинами першої, другої статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг».
Стаття 18 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача.Так, за змістом ч. 5 цієї норми у разі визнання окремого положення договору несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути визнано недійсним або змінено, а не сам договір.
У разі коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (ч. 6 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів»).
Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в ч. 2 ст. 18 вказаного вище Закону. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.
Проаналізувавши норму ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» слід дійти висновку, що умови договору кваліфікуються як несправедливі, якщо вони одночасно, по-перше, порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, завдають шкоди споживачеві.
Несправедливими згідно із ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору.
Зокрема п.3.5 договору, згідно якого лізингодавець не відповідає перед лізингоодержувачем за виконання будь-якого зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог монтажу, тощо. Окрім цього, в договорі та в додатках до нього відсутні відомості про продавця.
За п. 1.4 договору лізингоодержувач має право самостійно обирати ТЗ за продавця (постачальника) ОСОБА_3 є особа, що, як правило, зазначається у специфікації.В такому випадку лізингоодержувач подає лізингодавцю письмову заяву із назвою продавця. Спеціфікація до договору міститься в додатку 3 та укладалася разом із договором 10.03.2016 р., що унеможливило самостійне обрання продавця ТЗ. Приймаючи до уваги, що в цьому випадку вибір продавця предмета лізингу за договором здійснює ТОВ «Євролізинг Холдінг», тому як відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має звертатись споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару, то пункт 3.5 договору щодо усунення лізингодавця від відповідальності в частині якості, комплектності, справності тощо суперечить положенням ст. 808 ЦК України.
У п. 5.4 договору зазначено, що у разі збільшення вартості предмета лізингу до моменту повної сплати авансового платежу лізингоодержувачем, останній повинен одноразово сплатити різницю такої вартості до моменту купівлі предмету лізингу лізингодавцем з метою відповідності відсоткового розміру авансового платежу визначеного у додатку № 1 до цього договору фактичній вартості предмета лізингу на момент його купівлі у продавця, а також одноразово сплатити різницю комісії за організацію до моменту купівлі предмета лізингу лізингодавцем. У разі зменшення вартості предмета лізингу на момент його передачі лізингоодержувачу різниця комісії за організацію поверненню не підлягає.
Згідно п. 8.3 договору у випадку виникнення податкових та прирівняних до них платежів лізингодавець має право вимагати зміни розміру лізингових платежів, а лізингоодержувач зобов'язаний прийняти такі зміни.
Відповідно до п. 8.8 договору коригування розміру лізингових платежів у випадках передбачених цим договором не призводить до збільшення загальної вартості предмета лізингу. Відповідно також не збільшується частина лізингових платежів, які відшкодовують (компенсують) частину вартості предмета лізингу. Зазначене коригування індексує частину лізингових платежів - комісію (винагороду) лізингодавцю в частині витрат на фінансування предмета лізингу.
Таким чином, оспорюваний договір фінансового лізингу містить несправедливі умови, визначені частиною третьою статті 18 Закону № 1023-XII, а саме: встановлення жорстких обовязків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у звязку з розірванням або невиконанням ним договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір зі споживачем на власний розсуд, якщо споживачеві таке право не надається; установлення обовязкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору. Отже, існує невідповідність положень договору фінансового лізингу принципам добросовісності, розумності, справедливості, рівності сторін у договорі; умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін та завдають шкоди споживачеві.
Виконання зобов'язань за договором забезпечено лише відповідальністю лізингоотримувача. В п. 12.1, 12.2, 12.3, 12.7. 12.10. 12.11, 12.12 договору передбачена сплата лізингоодержувачем штрафу, тоді як лізингодавець за змістом договору ніякої відповідальності не несе.
Такий правовий висновок викладеній у постанові Верховного Суду України від 8 червня 2016 року №6-330цс16, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для судів.
Згідно зі ст. 216, 1167 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
Суд також зазначає, що згідно до ч. 2 ст. 628 ЦК України до відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.
Спірний договір фінансового лізингу стосується транспортного засобу , а тому відповідно до норми ч. 2 ст. 628 ЦК України до цих правовідносин застосовуються правила ст. 799 ЦК України .
Відповідно до ст.799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.
Згідно з частиною першою статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.
Договір № 000144 фінансового лізингу, укаледний між ТОВ «Евролізинг Холдінг» і ОСОБА_1, нотаріально посвідчено не було.
З огляду на викладене суд приходить до висновку, що спірний договір фінансового лізингу не відповідає вимогам закону, внаслідок чого відповідно до ст.ст. 203, 215, 216 ЦК України є недійсним і до нього застосовується реституція та стягується з відповідача на користь ОСОБА_1 сплачені за недійсним договором грошові кошти.
Вимоги позивача щодо стягнення з ТОВ ««Євролізинг холдінг» відповідно до ст. 625 ЦК України індексу інфляції та 3% річних від простроченої суми за період з 06.04.2016 р. по 07.11.2016 р. задоволенню не підлягають, тому як у відповідача не було грошового зобовязання перед позивачем за договором фінансового лізингу і грошові кошти з відповідача підлягають стягнення не за договором, а за наслідками недійсності договору.
На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 10, 11, 15, 60, 79, 84, 209, 212, 214-215, 218, 224-226 ЦПК України, ст.ст. 215, 628 , 638, 799, 806 ЦК України, Законом України «Про фінансовий лізінг », суд,-
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРОЛІЗИНГ ХОЛДІНГ» задовольнити частково.
Визнати договір №000144 фінансового лізингу від 10.03.2016 року з Додатками №1,2,3, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЄВРОЛІЗИНГ ХОЛДІНГ» та ОСОБА_1 - недійсним.
Стягнути з ТОВ «ЄВРОЛІЗИНГ ХОЛДІНГ» на користь ОСОБА_1 кошти у сумі 185 897 грн. 50 коп. , а також судовий збір у розмірі 2532 грн. 94 коп., а всього- 188 430 ( сто вісімдесят вісім тисяч чотириста тридцять) грн. 44 коп.
В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРОЛІЗИНГ ХОЛДІНГ» - відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

СУДДЯ-