Справа № 442/5358/16 Головуючий у 1 інстанції: Гарасимків Л.І.
Провадження № 22-ц/783/447/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 С. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючої - судді Копняк С.М.,

суддів - Бойко С.М., Ніткевича А.В.

секретаря - Юзефович Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою старшого державного виконавця Дрогобицького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_2 на ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 14 вересня 2016 року у справі за скаргою Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» про визнання дій державного виконавця Дрогобицького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області неправомірними та скасування постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2016 року скаржник Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» звернувся в суд із скаргою, в якій просив визнати дії державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Львівської області про винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 26.12.2014 року неправомірними, скасувати зазначену постанову, а також зобовязати державного виконавця відновити виконавче провадження про стягнення заборгованості за спожитий природний газ з боржників ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на суму 1723 грн. 68 коп. основного боргу та 114 грн. 70 коп. судового збору.

В обґрунтування заявленої скарги покликається на те, що 08.11.2013 року Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області видано судовий наказ у справі № 442/7791/13-ц. про стягнення заборгованості за спожитий природний газ з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на суму 1723 грн. 68 коп. основного боргу та 114 грн. 70 коп. судового збору. 26.12.2014 року відділом ДВС Дрогобицького МУЮ винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачеві.

Вважає, що такі дії відділу ДВС Дрогобицького МУЮ є безпідставними та неправомірними, так як державний виконавець не вжив усіх можливих заходів для примусового виконання судового наказу, не вчинив дії щодо перевірки майнового стану боржника.

Відтак, оскаржувану постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві вважають передчасною, у звязку з чим і звернулися у суд із даною скаргою.

Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 14 вересня 2016 року скаргу Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» задоволено частково.

Визнано дії державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Львівської області неправомірними. Скасовано постанову ВП № 44983554 про повернення виконавчого документу від 26.12.2014 року, винесену державним виконавцем відділу Державної виконавчої служби Дрогобицького управління юстиції. В решті вимог скарги відмовлено.

Ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 14 вересня 2016 року оскаржив старший державний виконавець Дрогобицького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_2

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що при постановленні оскаржуваної ухвали, суд першої інстанції грубо порушив вимоги закону, а тому така підлягає скасуванню. Покликається на приписи ст. ст. 253, 257 ЦК України, положення Закону України «Про виконавче провадження».

Зазначає, що скаржником пропущено строк позовної давності, а сам скаржник не просив поновити строк для подачі скарги на дії державного виконавця та у своїй заяві не згадує про істотні підстави для поновлення такого строку.

Вказує й на те, що скаржник не вчиняв жодних дій щодо ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, не заявляв жодних клопотань щодо спільної перевірки майнового стану боржника, проте, суд першої інстанції на наведені обставини уваги не звернув.

Мотивує апеляційну скаргу також і тим, що 20.12.2014 року державним виконавцем Матіїшин А.Я. був перевірений майновий стан боржників за місцем їх проживання, про що складено відповідний акт, який долучено до матеріалів справи. Натомість, суд першої інстанції не взяв до уваги наведеної обставини, як і наданих державним виконавцем доказів, а розглянув скаргу без його участі, виходячи за межі заявлених у скарзі вимог, чим порушив приписи ст. ст. 11, 386 ЦПК України.

Вважає, що державним виконавцем вчинено усі дії у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Просить ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 14 вересня 2016 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою в задоволенні скарги відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обовязків має право на справедливий судовий розгляд.

В силу положень ст. 4 ЦПК України, суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до приписів ст. 383 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В силу ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, котрі спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Так, відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» та з метою приведення нормативно-правових актів у відповідність до вимог чинного законодавства, 02.04.2012 року затверджено Інструкцію з організації примусового виконання рішень, котра є чинною.

У свою чергу, статтею ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів, виданих судами.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі судового наказу, винесеного 08.11.2013 року у справі № 442/7791/13-ц., наказне провадження № 2п/442/456/13 за заявою публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Львівгаз», з боржників ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь стягувача підлягав до примусового стягнення борг у розмірі 1723 грн. 68 коп. та 114 грн. 70 коп. сплаченого судового збору. Відповідне виконавче провадження відкрито головним державним виконавцем відділу ДВС Дрогобицького МУЮ ОСОБА_7 08.10.2014 року.

Встановлено й те, що постановою державного виконавця відділу ДВС Дрогобицького МУЮ від 26.12.2014 року ВП № 44983554, виконавчий документ судовий наказ № 442/7791/13-ц. від 08.11.2013 року, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» повернуто стягувачеві.

Задовольняючи частково скаргу, суд першої інстанції виходив з того, що державним виконавцем лише частково здійснено виконавчі дії по своєчасному та послідовному виконанню згаданого вище судового наказу у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження», а, відтак, дійшов висновку про безпідставність винесення оскаржуваної постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується у повній мірі з таким висновком суду першої інстанції, так як такий зроблений передчасно, без дослідження належних доказів на підтвердження наведених в оскаржуваній ухвалі фактів.

Зокрема, колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що під час розгляду скарги ПАТ «Львівгаз» судом першої інстанції не були витребувані та не досліджувались належним чином матеріали виконавчого провадження ВП № 44983554.

Вказане фактично позбавило суд надати належну оцінку дійсним обставинам справи, зокрема й у частині перевірки державним виконавцем майнового стану боржників, а також встановлення їх майна, на котре могло б бути звернуто стягнення у встановлений законом спосіб.

Крім того, суд першої інстанції залишив поза увагою причини пропуску ПАТ «Львівгаз» встановлених законом строків звернення до суду із даною скаргою, не перевірив обставини щодо дати, коли скаржнику стало відомо про існування оскаржуваної постанови. Натомість із скарги вбачається, що ПАТ «Львівгаз» взагалі не ставив питання про поновлення такого строку, відповідного клопотання з належними обґрунтуваннями не подавав.

Крім того, скарга ПАТ «Львівгаз» всупереч положенням ч. 1, 2 ст. 386 ЦПК України розглянута судом без участі державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, чи їх представників. До участі у справі за скаргою на рішення державного виконавця судом не залучена також і інша сторона виконавчого провадження.

Відтак, має місце порушення судом першої інстанції порядку, встановленого для розгляду скарги на рішення державного виконавця чи посадової особи органу державної виконавчої служби.

За приписами п. 3 ч.1 ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу суду першої інстанції і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

З огляду на вказане, апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 3 ч. 1 ст. 312, ст. 313, ст. ст. 315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу старшого державного виконавця Дрогобицького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 14 вересня 2016 року - скасувати та передати питання щодо розгляду скарги Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» про визнання дій державного виконавця Дрогобицького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області неправомірними та скасування постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, як така, що в силу вимог ст.324 ЦПК України не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Бойко С.М.

ОСОБА_8