Справа № 346/5448/16-ц
Провадження № 22-ц/779/125/2017
Головуючий у 1 інстанції Калинюк О. П.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

Головуючого: Проскурніцького П.І.

Суддів: Бойчука І.В., Горейко М.Д.

за участю секретаря: Шемрай Н.Б.

сторін: позивачки ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, його представника ОСОБА_4, апелянта ОСОБА_5, її представника ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно, за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Коломийського міськрайонного суду від 14 листопада 2016 року, -

в с т а н о в и л а :

18.10.2016 року ОСОБА_2 звернулася в суд з даним позовом посилаючись на те, що нежитлові приміщення в м. Коломиї, по вул. Симоненка, 2-б, Івано-Франківської області належали на праві власності ВАТ «Коломийський ДОЗ». Між сторонами було досягнуто домовленостей про те, що позивач надає кошти для придбання нежитлових приміщень за вказаною адресою та здійснюватиме всі необхідні витрати для цього, а відповідач вирішуватиме всі питання щодо укладення договору купівлі-продажу цих нежитлових приміщень, оформлення документів та інших питань, що виникатимуть в подальшому.

17.05.2011 року між сторонами укладено договір про придбання та реконструкцію нежитлових приміщень при спільній діяльності, за умовами якого досягнуто домовленостей, що після завершення реконструкції частки сторін розподіляються між ними таким чином: частка відповідача - 25%, що становить 1/4 частину обєкту; частка позивача - 75%, що становить 3/4 частини цього обєкту.

Цього ж дня (17.05.2011 року) між ВАТ «Коломийський ДОЗ» в особі голови комісії з припинення юридичної особи ОСОБА_7 з однієї сторони та відповідачем з іншої сторони укладено договір купівлі-продажу частини нежитлових будівель, який посвідчено приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу ОСОБА_8 та зареєстровано в реєстрі за № 2072. За умовами цього договору відповідачу у володіння та користування перейшла прохідна, яка позначена за планом земельної ділянки літерою «А1», площею 492,3 кв.м., що становить 93/10000 частин нежитлових будівель. Право власності на вказану частину нежитлових будівель зареєстроване за відповідачем в ОКП «Коломийське МБТІ», що стверджується витягом про державну реєстрацію прав. Інша частина нежитлових будівель належала третім особам.

17.05.2011 року приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу ОСОБА_8 17.П. посвідчено договір про поділ майна, що є у спільній частковій власності, за адресою: м. Коломия, вул. Симоненка, 2-б, Івано-Франківської області. За умовами даного договору припинено спільну часткову власність сторін на приміщення нежитлових будівель за даною адресою. В п. 3 цього договору передбачено, що за домовленістю сторін та на підставі відомостей, викладених у витязі з реєстру прав власності на нерухоме майно та висновку щодо технічної можливості поділу обєкту нерухомого майна, які вказані в п. 2 цього договору, у власність відповідача передано зазначену прохідну.

Рішенням виконавчого комітету Коломийської міської ради від 22.11.2011 року № 363 за заявою відповідача викупленій частині нежитлового приміщення надано таку адресу: вул.В.Стефаника, 2 «б»-8. За відповідачем зареєстровано право приватної власності на нежитлову будівлю (прохідну) за цим номером, що стверджується відповідним витягом про державну реєстрацію прав. Зазначене приміщення нежитлової будівлі (прохідної) знаходиться на земельній ділянці, що належала Коломийській міській раді, і за умовами договору оренди землі від 05.12.2011 року відповідачу в оренду надано земельну ділянку площею 0,1272 га для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд (землі промисловості).

02.10.2014 року відповідачем подано до інспекції ДАБК в Івано-Франківській області декларацію про початок виконання будівельних робіт на реконструкцію прохідної під виробничо-виставковий комплекс. Після проведеної реконструкції ним подано до управління державної архітектурно-будівельної інспекції в Івано-Франківській області декларацію про готовність обєкта експлуатації.

Однак, як позивачу стало відомо, подання відповідачем декларації про готовність обєкта експлуатації призведе до неможливості оформлення нею права власності на 3/4 частини реконструйованого обєкта, оскільки вся документація на реконструкцію цього обєкта оформлена лише на відповідача.

Позивач зазначає, що вищевказаним договором про придбання та реконструкцію нежитлових приміщень при спільній діяльності від 17.05.2011 року підтверджено, що між сторонами погоджено всі необхідні умови для досягнення мети - придбання та реконструкція обєкта нерухомості, що відбулося у відповідності з вимогами чинного законодавства України.

Просила визнати за нею право власності на 3/4 частини, а за відповідачем - на 1/4 частину вказаного нежитлового приміщення.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 14 листопада 2016 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_2 право власності на 3/4 частки нежитлового приміщення виробничо-виставкового комплексу, що знаходиться за адерсою: м. Коломия по вул.Симоненка,2б-8, Івано-Франківської області. Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/4 частки нежитлового приміщення виробничо-виставкового комплексу, що знаходиться за адерсою: м. Коломия по вул. Симоненка,2б-8, Івано-Франківської області. Загальна площа нежитлового приміщення - виробничо-виставкового комплексу становить 1017,9 кв.м.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне зясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм процесуального права.

Зокрема, зазначає, що вона є дружиною ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 02.09.2006 року. Від даного шлюбу мають дочку ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1. На даний час у них з чоловіком склались непорозуміння щодо ведення спільного господарства і останній повідомив їй, що при розлученні він залишить її без частки у спільно нажитому майні.

Так, 28 листопада 2016 року їй стало відомо, що ОСОБА_3, попередньо вступивши у змову із своєю мамою ОСОБА_2, зловживаючи своїми цивільними правами, ввели суд першої інстанції в оману, що призвело до порушень її прав як власника майна (реального позбавлення права власності), яке належить їй на праві спільної сумісної власності як подружжя.

Статтею 60 Сімейного кодексу України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно вимог ст.369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.

Зазначає, що у випадку укладення договору щодо розпорядження майном, що подається для нотаріального посвідчення, може бути посвідчений нотаріусом і без згоди другого з подружжя, якщо з правовстановлюючого документа, договору, укладеного між пожружжям, свдоцтва про шлюб та інших документів випливає, що зазначене майно є особистою приватною власністю одного з подружжя, тобто, набуте до реєстрації шлюбу, за час шлюбу, але на умовах, передбачених шлюбним або іншим договором, укладеним між подружжям, договором дарування або в порядку спадкування, або за кошти, які належали їй (йому) особисто тощо.

Тобто, виходячи із викладеного, ОСОБА_3 знав і був повідомлений про те, що купляв приміщення за кошти, які є спільною власністю подружжя, оскільки отримував згоду дружини на вчинення такого роду дій і не заперечував про це.

Виходячи із викладеного, ОСОБА_5 є співвласником спірної нежитлової будівлі, а, відповідно, мала брати обовязково участь в розгляді даної справи, як співвідповідач, оскільки порушються її права як власника майна. Крім того, вона не давала жодної згоди на підписання будь-яких договорів про спільну діяльність на нерухоме майно, яке є спільною власністю подружжя. Проведена реконструкція, внаслідок чого було збільшено площа нерухомого майна, була здійснена виключно за спільні кошти подружжя.

Суд першої інстанції не розяснив позивачеві його право на подачу заяви про залучення до участі у справі в якості відповідача ОСОБА_5, як співвідповідача, права якої можуть бути порушені внаслідок розгляду зазначеної справи.

Виходячи із викладеного, в порушення норм процесуального права, суд допустив також порушення вимог ст.10 ЦПК України, а саме позбавив її можливості скористатись правами, передбаченими ст.ст.27, 31 ЦПК України. Тому вважає, що судом було порушено її право на справедливий суд, гарантоване їй ст.6 Європейської конвенції з прав людини.

З наведених підстав просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити за безпідставністю.

Колегія суддів, вислухавши доповідача, сторони та їхніх представників, перевіривши матеріали справи, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами які були дослідженими в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду не відповідає.

Суд першої інстанції ухвалюючи рішення про задоволення позову і визнаючи за позивачем право власності на спірні нежитлові приміщення неповно з»ясував обставини що мають значення для справи що відповідно до вимог п.1, ч.1 ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

На час розгляду справи, обставини придання майна відповідачем ОСОБА_3 відповідно до договору купівлі- продажу від 17 травня 2011 року були відомі. Було відомо і те, що покупець перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5. Шлюб було зареєстровано 02 вересня 2006 року (а.с.63). Про зазначене свідчить і те, що у самому договорі купівлв продажу вказано що дружина ОСОБА_10, дає згоду на укладення договору, що підтверджено її заявою, підпис на якій засвідчено приватним нотаріусом (а.с. 10).

Рішенням суду першої інстанції суттєво порушуються права ОСОБА_10 яка на час придбання майна і на час ухвалення судового рішення, розподіл якого відбувся за рішенням суду, між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з визнанням за ними права власності перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 і не була залучена до участі в розгляді справи ні у якості сторони чи третьої особи.

На стадії апеляційного розгляду зазначене процесуальне порушення виправити неможливо, оскільки таке право суду апеляційної інстанції не надано.

Розглянувши справу в межах позовної заяви та в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням вимог матеріального і процесуального права, тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Коломийського міськрайонного суду від 14 листопада 2016 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовуТкачик ОСОБА_11 до ОСОБА_3 про визнання права власності на майно, частину виробничо-виставкового комплексу за адресою м. Коломия, вул. Симоненка, 2б-8, відмовити.

Рішення набирає законної сили з часу його проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з часу набрання ним законної сили.

Головуючий: П.І. Проскурніцький

Судді: І.В. Бойчук

ОСОБА_12