Справа №442/1173/17
Провадження №2/442/909/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Заочне

28 березня 2017 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області

в складі: головуючого судді Хомика А.П.

з участю секретаря Лужецької С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дрогобичі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третьої особи: Дрогобицького міського відділу Головного управління державної міграційної служби України про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, шляхом зняття з реєстраційного обліку, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить визнати його таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком №48 по вул. Лесі Українки в с.Долішній Лужок Дрогобицького району Львівської області. В обґрунтування позову, покликається на те, що вона є власником вказаного житла. У вказаному будинку є зареєстрованим також відповідач, який є колишнім чоловіком її доньки ОСОБА_3 Однак, з 2015 року він не проживає у вказаному будинку, оскільки 16.06.2015 року шлюб між ними розірвано. Вказане стверджується відповідною довідкою.

В судовому засіданні ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала та дала пояснення, які по суті та змісту відповідають викладеному у позовній заяві. Позов просила задоволити.

Відповідач в судове засідання не зявився, не повідомивши причин, хоча був належно повідомлений через оголошення в пресі і, керуючись ст.224 ЦПК України, суд вважає цю особу повідомленою про час та місце судового засідання. При таких обставинах суд визнав неявку відповідача не поважною та розглянув справу у його відсутності, провівши заочний розгляд справи.

Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч. 1 ст. 224 ЦПК України.

Суд дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у сукупності, дійшов висновку, що позовна заява підлягає до задоволення з огляду на таке.

Встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником будинку №48 по вул. Лесі Українки в с.Долішній Лужок Дрогобицького району Львівської області на підставі свідоцтва про право власності (САА 706860) від 28.11.2003 року, виданого виконавчим комітетом Долішньолужецької сільської ради.

Також, відповідно до даних будинкової книги на вказаний вище будинок, в такому є зареєстрований колишній зять позивачки ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 2010 року, однак останній не проживає у будинку більше одного року (довідка № 74 від 24.02.2017 року, видана виконкомом Долішньолужецької сільської ради).

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою за змістом ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

Права власника житлового будинку визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Згідно ст. 3 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні місце проживання адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік.

Разом з тим, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст.71, 72, 116, 156 ЖК; ст.405 ЦК). Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 (справа №6-57цс11).

Беручи до уваги наведене та те, що відповідач фактично добровільно залишив спірне житло і в ньому не проживає понад встановлені законом терміни, його особисте майно в будинку відсутнє, не бере участі в утриманні житла, суд приходить до висновку про те, що такі його дії свідчать про втрату інтересу до вказаного житла. Окрім цього, будь-яких доказів щодо наявності домовленостей щодо порядку користування житловим приміщенням між позивачем та відповідачем не здобуто, а з наданих доказів вбачається, що він самостійно залишив жиле приміщення і протягом тривалого часу не намагався вселитись у таке, тому його слід визнати таким, що втратив право користування спірним будинком.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 169, 209, 212-215, 224, 226 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

Позов задоволити.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування будинком №48, що по вул. Лесі Українки в с. Долішній Лужок Дрогобицького району Львівської області, шляхом зняття з реєстраційного обліку.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції, а особами, які не були присутні у судовому засіданні під час його проголошення з дня отримання такого.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Хомик А.П.