Провадження № 2/761/2920/2017
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 березня 2017 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді: Маліновської В.М.
при секретарі Кріт І.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Українського об'єднання по переробці нафти «Укрнафтохімпереробка», третя особа: ОСОБА_2, про відшкодування матеріальної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, -
В грудні 2016 року ОСОБА_1 (Позивач) звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Українського об'єднання по переробці нафти «Укрнафтохімпереробка» (Відповідач), третя особа ОСОБА_2, про відшкодування матеріальної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди.
Свої позовні вимоги Позивач обгрунтовує тим, що 30.06.2016р. на а/д Брест-Литовське шосе в бік м. Києва відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів «Hyundai Santa Fe DM» реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить ОСОБА_1, під керуванням ОСОБА_3 та «Skoda Octavia 1/8 SLX» реєстраційний номер НОМЕР_2, що належить Українському об'єднанню по переробці нафти «Укрнафтохімпереробка» під керуванням ОСОБА_2, в результаті якої вказані транспортні засоби отримали значні механічні пошкодження. Згідно Постанови Святошинського районного суду м. Києва від 02.08.2016р. ОСОБА_2 було визнано винним у порушенні п.п.1.5., 1.3.б, 10.1., 10.4. ПДР, за що передбачена відповідальність згідно зі ст. 124 КУпАП. Вартість відновлювального ремонту згідно Акту виконаних робіт № ЕНЗ 00007512, складеного ТОВ «Едем-Авто», автомобіля «Hyundai Santa Fe DM» реєстраційний номер НОМЕР_1, складає 327 439,62 грн. Водій автомобіля «Skoda Octavia 1.8 SLX» реєстраційний номер НОМЕР_2, що належить Відповідачу, на момент ДТП мав діючий поліс цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АІ № 9061738, виданий ПрАТ «СК «Альфа Страхування». 29.11.2016р. ПрАТ «СК «Альфа Страхування» здійснило виплату Позивачу страхового відшкодування за вказаним полісом в розмірі 50 000,00 грн. ОСОБА_2 в момент ДТП перебував на посаді керівника Відповідача, керував автомобілем, який належить Відповідачеві, мав поліс ОСЦПВВНТЗ, укладений Відповідачем, тобто фактично перебував під час виконання своїх трудових (службових) обов'язків, а тому саме Відповідач повинен відшкодувати ОСОБА_1 шкоду, спричинену пошкодженням її автомобіля. Таким чином, Позивач вважає, що Відповідач зобов'язаний йому відшкодувати різницю між розміром відновлювального ремонту автомобіля «Hyundai Santa Fe DM» реєстраційний номер НОМЕР_1, та розміром майнових збитків, не покритих страховим відшкодування, у розмірі 277 439,62 грн. (327 439,62 грн. - 50 000,00 грн.).
Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Маліновської В.М. від 26.12.2016р. за вказаним позовом відкрито провадження у цивільній справі та призначено до розгляду в судовому засіданні (а.с.83).
06.02.2017р. через канцелярію суду від третьої особи - ОСОБА_2 надійшло клопотання про залучення до участі у справі в якості третьої особи на боці позивача ОСОБА_3 (а.с.92-93). Протокольною ухвалою суду від 07.02.2017р. у задоволенні клопотання ОСОБА_2 про залучення до участі у справі третьої особи ОСОБА_3, - відмовлено (а.с.99-100).
Ухвалою суду від 07.03.2017р. у задоволенні заяви Українського об'єднання по переробці нафти «Укрнафтохімпереробка» про забезпечення доказів у справі шляхом призначення експертизи, - відмовлено.
У судове засідання сторони, будучи належним чином повідомленими про дату та час засідання, не з'явились.
Однак, під представника Позивача, який діє на підставі Договору та ордеру, - адвоката Куксюка А.Л., надійшла заява, в якій він виклав аргументи щодо недоцільності призначення судової експертизи та просив слухати справу за відсутності сторони Позивача, який позовні вимоги підтримує в повному обсязі. При цьому, в заяві до суду не викладено жодних заперечень щодо заочного розгляду справи (а.с. 105-106).
Відповідач у судове засідання свого представника не направив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, письмових заперечень чи пояснень по суті позовних вимог суду не надав.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечувала, суд, на підставі ч. 1 ст. 224 та відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до положень ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 02.08.2016р. (а.с.13-15), залишену без змін постановою Апеляційного суду м. Києва від 26.09.2016р. (а.с.16-19) з урахуванням постанови Апеляційного суду м. Києва від 04.10.2016р. (а.с.20) встановлено, що 20.06.2016р. о 19 год. 40 хв. в м. Києві Брест-Литовське шосе (в напрямку м. Києва) водій ОСОБА_2, керуючи транспортним засобом Skoda Octavia 1/8.SLX д.н.з. НОМЕР_3 під час розвороту ліворуч не пропустив транспортний засіб Hyundai Santa Fe д.н.з. НОМЕР_1, який рухався в зустрічному напрямку, в результаті чого допустив зіткнення з ним, чим ОСОБА_2 порушив вимоги п.1.5., 2.3.Б, 10.1., 10.4 Правил дорожнього руху. Автомобілі отримали механічні пошкодження
ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн.
Автомобіль «Hyundai Santa Fe», реєстраційний номер НОМЕР_1 належить на праві власності ОСОБА_1, що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 (а.с.12).
Автомобіль «Skoda Octavia 1.8 SLX», реєстраційний номер НОМЕР_2 належить на праві власності УОПН «Укрнафтохімпереробка», що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобі НОМЕР_4 (а.с.77-78).
Позивач зазначив, що на момент скоєння ДТП відповідальність ОСОБА_2, як особи, що на відповідній правовій підставі користувалась автомобілем Skoda Octavia 1/8.SLX державний номерний знак НОМЕР_2, була застрахована ПрАТ «СК «Альфа Страхування» за Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АІ № 9061738. Листом від 22.11.2016р. страхова компанія повідомила Позивача, що страхове відшкодування буде перераховано протягом 15 робочих днів на розрахунковий рахунок у ПриватБанку в сумі 50 000,00грн. (а.с.107).
Позивачка вказала, що 28.11.2016р. ПрАТ «СК «Альфа Страхування» здійснило на її рахунок виплату страхового відшкодування за вказаним полісом в розмірі 50 000,00 грн., на підтвердження чого надала банківську виписку за період 28.11.2016р. (а.с.98).
Згідно рахунку № ЕС000005960 від 20.07.2016р. ТОВ «ЕДЕМ-АВТО» вартість відновлювального ремонту автомобіля Hyundai Santa Fe DM, реєстраційний номер НОМЕР_1, складає 327 439,62 грн. (а.с.21-23).
Як зазначила Позивачка станом на час розгляду справи автомобіль Hyundai Santa Fe DM, реєстраційний номер НОМЕР_1 вже відремонтований, що підтверджується Актом виконаних робіт № ЕН300007512 ТОВ «Едем-Авто», згідно якого вартість відновлювального ремонту вказаного автомобіля, яка була сплачена Позивачкою склала 327 439,62 грн. (а.с.24-27).
Відповідно до Звіту № 422 про оцінку автомобіля Hyundai Santa Fe держномер НОМЕР_1, складеного 16.11.2016р. ТОВ «ЕКЛІС», матеріальний збиток, завданий власникові Hyundai Santa Fe держномер НОМЕР_1, в результаті його пошкодження при ДТП складає 355 407,53 грн., в тому числі величина втрати товарної вартості складає 26 236,69 грн. (а.с.28-38). До Звіту № 422 від 16.11.2016р. додано ремонтну калькуляцію № 422/2016 від 16.11.2016р. (а.с.39-44), аркуш перевірки даних № 422/2016 від 16.11.2016р. (а.с.45-47), протокол огляду транспортного засобу № 422 від 14.07.2016р. (а.с.48-49, протокол огляду транспортного засобу від 14.07.2016р. (а.с.50-51), фотододатки (а.с.52-69), копія телеграми на адресу ОСОБА_2 з повідомленням про проведення огляду транспортного засобу, яка була отримана 06.07.2016р. (а.с.72).
При цьому суд враховує й те, що вартість відновлювального ремонту автомобіля, зазначена і сплачена Позивачкою 327 439,62 грн., не перевищує суму матеріального збитку, завданого власникові Hyundai Santa Fe держномер НОМЕР_1, в результаті його пошкодження при ДТП без врахування ВТВ, визначеного на замовлення страхової компанії ТОВ «Відділ експертної оцінки» у звіті №383 від 16.11.2016р. - 329 170,84грн, витяг з якого страхова компанія надала Позивачці листом від 03.03.2017р. (а.с.108-109).
При цьому у розрахунку суми страхового відшкодування страхова компанія виходила з того, що саме ця сума є необхідною для відновлювального ремонту (а.с.111).
Як вбачається з викладеного, сума встановлена у Звіті №383 більша за суму, зазначену у Акті виконаних робіт № ЕН300007512 ТОВ «Едем-Авто» та сплачену Позивачкою за відновлювальний ремонт.
Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 22 Цивільного кодексу України (далі -ЦК України) особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
За ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Частиною 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
При цьому, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п.1 ч.1 ст. 1188 ЦК України).
Пленум Вищого спеціалізовано суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 4 Постанови від 01.03.2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» зокрема, зазначив, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.
Відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності) регулюються Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон).
За ст. 6 даного Закону, страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.
Відповідно до п.п9.1., 9.2. ст. 9 Закону визначено, що страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого.
Згідно зі ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.
Згідно зі ст. 29 Закону у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки, та інші витрати, передбачені п. 32.4 ст. 32 Закону.
Разом з тим, згідно зі ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відповідно до постанови Верховного Суду України від 20.01.2016р. у справі № 6-2808цс15, яка в силу вимог ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою до виконання судами, встановлено, що за загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).
Статтею 1172 ЦК України визначено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.
Пунктом 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізовано суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» визначено, що не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв'язку з виконанням своїх трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до статті 1191 ЦК.
На особу, яка перебувала в трудових відносинах на підставі трудового договору (контракту) і завдала шкоди життю чи здоров'ю у зв'язку з використанням транспортного засобу, що належить роботодавцю, відповідальність за завдання шкоди може бути покладена лише за умови, якщо буде доведено, що вона заволоділа транспортним засобом неправомірно (частини третя і четверта статті 1187 ЦК).
Фізична чи юридична особа, яка відшкодувала шкоду, завдану її працівником при виконанні трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) чи цивільно-правового договору, має право зворотної вимоги (регресу) до такого працівника - фактичного завдавача шкоди - у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (частина перша статті 1191 ЦК).
Судом встановлено, що станом на час ДТП 20.06.2016р. ОСОБА_2, який керував автомобілем Skoda Octavia реєстраційний номер НОМЕР_2, перебував у трудових відносинах з Українським об'єднанням по переробці нафти «Укрнафтохімпереробка» на посаді керівника (виконуючий обов'язки генерального директора) (а.с.79-81), та виконував свої трудові обов'язки, відтак відповідальність за завдання шкоди Позивачу має бути покладена саме на роботодавця винної особи ОСОБА_2 - Українське об'єднання по переробці нафти «Укрнафтохімпереробка». Доказів зворотного сторонами не надано та в судовому засіданні не здобуто.
При цьому, правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов'язок.
Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV).
Метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV).
Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.
За змістом Закону № 1961-IV (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов'язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.
Як передбачено статтею 1194 ЦК України, в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
З огляду на вищенаведене, сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.
Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик.
Разом із тим, зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування.
Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України).
Відповідно до статті 511 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.
Згідно з частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.
З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні.
Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.
Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов'язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов'язками страховика як сторони договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.
Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобов'язання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі статтею 599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином.
Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов'язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов'язку згідно зі статтею 1194 ЦК України - відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.
Розмір страхового відшкодування страховик узгоджує з особою, яка має право на отримання відшкодування, проте страховик самостійно приймає рішення про здійснення чи відмову в здійсненні страхового відшкодування (статті 36, 37 Закону № 1961-IV). При цьому розмір страхової виплати (страхового відшкодування) з особою, яка завдала шкоди, страховик за законом узгоджувати не зобов'язаний, хоча цей розмір безпосередньо впливає на обсяг відповідальності особи, яка завдала шкоди, за статтею 1194 ЦК України.
Таким чином розмір страхової виплати (страхового відшкодування), якщо страховик визначає його меншим страхової суми (ліміту його відповідальності), може бути оспорений особою, яка завдала шкоди, якщо ця особа виконала свій обов'язок перед потерпілим, у тому числі й частково відшкодувала шкоду згідно статті 1194 ЦК України, але вважає, що страховик порушив умови договору, здійснив потерпілому страхову виплату (страхове відшкодування) не в повному обсязі, що призвело до безпідставного збільшення обсягу її (особи, яка завдала шкоди), відповідальності.
Згідно положень ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Крім того, у відповідності до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Українського об'єднання по переробці нафти «Укрнафтохімпереробка», як роботодавця винної у вчиненні ДТП особи - ОСОБА_2, що призвело до пошкоджень автомобіля Позивачки, підлягають задоволенню шляхом стягнення з Українського об'єднання по переробці нафти «Укрнафтохімпереробка» на користь ОСОБА_1 різниці між вартістю відновлювального ремонту автомобіля «Hyundai Santa Fe», реєстраційний номер НОМЕР_1 (327 439,62 грн.) та страховою виплатою (50 000,00 грн.), що становить 277 439,62 грн.
Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд також присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 774,40 грн.
Враховуючи вищевикладене, на підставі ст.ст. 6,9,12,22, 29, 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з урахуванням постанови Пленуму Вищого спеціалізовано суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013р. № 4 «;Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» та постанови Верховного Суду України від 20.01.2016р. у справі № 6-2808цс15, ст.ст. 15, 16, 22, 23, 1166, 1167, 1172, 1187, 1188, 1194 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 169, 179, 208, 209, 212-215, 218, 223-228, 294, 296 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_1 до Українського об'єднання по переробці нафти «Укрнафтохімпереробка», третя особа: ОСОБА_2, про відшкодування матеріальної шкоди завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, - задовольнити.
Стягнути з Українського об'єднання по переробці нафти «Укрнафтохімпереробка» на користь ОСОБА_1 суму матеріального збитку в розмірі 277 439,62 грн.
Стягнути з Українського об'єднання по переробці нафти «Укрнафтохімпереробка» на користь ОСОБА_1 судові витрати у сумі 2 774,40 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржено позивачем до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Рішення суду набирає законної сили в разі закінчення вищезазначених строків або після розгляду справи апеляційним судом, якщо його не скасовано.

Суддя: