АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1530/17 Справа № 204/7566/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Токар Н. В. Доповідач - Куценко Т.Р.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2017 року м. Дніпро

24 січня 2017 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого - Куценко Т.Р.

суддів - Демченко Е.Л., Максюти Ж.І.

при секретарі - Синенко Є.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2,

на ухвалу Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 06 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів /а.с.1-3/.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 06 грудня 2016 року позовну заяву визнано не поданою та повернуто позивачу /а.с.9/.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення норм процесуального права просить ухвалу суду скасувати та направити справу для вирішення питання про відкриття провадження до того ж суду /а.с.12-14/.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 23 листопада 2016 року позовну заяву було залишено без руху з наступних підстав: до позовної заяви не додано копії документів, до матеріалів справи не додано оригінал квитанції про сплату судового збору, не зазначено доказів, що підтверджують кожну обставину справи, а також об'єднано вимоги, які не можуть бути розглянуті в одному провадженні /а.с.7/.

28 листопада 2016 року копію ухвали було направлено позивачу, однак доказів отримання її в матеріалах справи не міститься.

06 грудня 2016 року постановлена ухвала Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська, якою позовну заяву було повернуто позивачу.

Суд першої інстанції постановляючи оскаржувану ухвалу виходив з того, що позивачем, у визначений судом строк, не було усунуто виявлених недоліків позовної заяви.

З вказаним висновком суду погодитись не можливо, з огляду на наступне.

Згідно положень ст. 121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків. Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 119 і 120 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Інакше заява вважатиметься неподаною і повертається позивачеві.

Колегія суддів вважає, що підстави, з яких позовна заява була залишена без руху, є безпідставними.

Висновки суду першої інстанції про необхідність надання позивачем доказів на підтвердження доводів позовної заяви є хибними, виходячи з наступного.

Згідно ч.2 ст.119 ЦПК України позовна заява повинна містити, між іншим виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги та перелік доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування.

В той же час, в пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз'яснено, що подання доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу, з наведеного вбачається, що суд не має права залишати заяву без руху через неподання доказів при зверненні з позовом.

Законодавством України кожна особа наділена правом на звернення до суду за захистом своїх прав та свобод, а на суд в свою чергу покладено обов'язок повного та всебічного розгляду справи по суті, отже ненадання доказів, що вказують на вину відповідача не є підставою для повернення позовної заяви.

Крім того, суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про те, що позовні вимоги про розірвання шлюбу та стягнення аліментів не можуть бути розглянуті в одному провадженні, оскільки п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року передбачено що суд може вирішувати зазначені питання по суті одночасно.

Необґрунтованими є посилання на ненадання позивачем оригіналу квитанції про сплату судового збору.

Відповідно до частини другої статті 9 Закону України від 08 липня 2011 року N 3674-VI "Про судовий збір" суд перед відкриттям провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України. У зв'язку із цим суд повинен перевірити, щоб платіжне доручення на безготівкове перерахування судового збору, квитанція установи банку про прийняття платежу готівкою, що додаються до позовної заяви (заяви, скарги), містили відомості про те, за яку саме позовну заяву (заяву, скаргу, дію) сплачується судовий збір. При цьому, наприклад, платіжне доручення повинно бути підписано відповідальним виконавцем банку і скріплено печаткою установи банку з відміткою про дату надходження та дату виконання України платіжного доручення (пункт 2.14 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21 січня 2004 року N 22 (зі змінами).

Оскільки законодавством не встановлено певного порядку проставлення на розрахункових документах на переказ коштів відмітки про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету, суди, виконуючи наведені вище вимоги закону, повинні перевіряти таке зарахування, використовуючи способи, передбачені Цивільним процесуальним кодексом України, зокрема в разі необхідності отримувати таку інформацію з Державної казначейської служби України, що забезпечує казначейське обслуговування цього фонду.

При подачі позову ОСОБА_2 надала суду квитанцію, роздруковану через систему «Приват24», однак суд не перевірив зарахування судового збору за розгляд поданої нею позовної заяви.

З наведеного вбачається, що суд першої інстанції передчасно вирішив питання про повернення позовної заяви позивачу, що не відповідає вимогам процесуального закону.

Відповідно до п. 3 ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги, а саме скасування оскаржуваної ухвали з передачею питання про відкриття провадження у справі на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Ухвалу Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 06 грудня 2016 року - скасувати, справу направити до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий: Куценко Т.Р.

Судді: Демченко Е.Л.

Максюта Ж.І.