Апеляційний суд Житомирської області
Справа №274/4922/16-ц Головуючий у 1-й інст. Зайцев А. В.
Категорія 39 Доповідач Миніч Т. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2017 року Апеляційний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді Миніч Т.І.

суддів: Косигіної Л.М.,

ОСОБА_1

секретаря

судового засідання ОСОБА_2

з участю представника відповідача

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу Бердичівської міської ради Житомирської області

на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 21 листопада 2016 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Бердичівської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом,

встановив:

У вересні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом. Просив визнати за ним право власності на 21/100 ідеальну частину житлового будинку №60 по вулиці Сабурова в місті Бердичеві Житомирської області після смерті матері ОСОБА_4, померлої 26.12.1998року.В обґрунтування заявлених вимог зазначав, що після смерті матері відкрилася спадщина на вказане вище нерухоме майно. Останнє зареєстроване за спадкодавцем на підставі свідоцтва про право приватної власності від 14.11.1994 року, яке було втрачене ще за її життя. 09.10.2015 року в газеті «Земля Бердичівська» було опубліковано повідомлення про втрату зазначеного правовстановлюючого документа. Письмовими повідомленнями від 20.10.2015 року та від 16.09.2016 року відповідач відмовив йому у видачі дубліката свідоцтва про право приватної власності на спадкове майно. У зв»язку із відсутністю оригінала свідоцтва про право власності постановою нотаріуса від 26.08.2015 року йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 21 листопада 2016 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на 21/100 ідеальних частин житлового будинку №60 по вулиці Олімпійській (Сабурова) в місті Бердичеві Житомирської області, після смерті ОСОБА_4, яка померла 26.12.1998 року.

У поданій апеляційній скарзі Бердичівська міська рада, посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права,просить скасувати зазначене рішення суду та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити. Зокрема зазначає, що загальний строк для захисту порушеного права встановлюється в три роки. Тому, на думку апелянта, ОСОБА_3 пропустив строк позовної давності, оскільки звернувся до суду майже через 16 років. До 01.01.2013 року діяло «Тимчасове положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно». У п.3.12 Положення передбачено, що у разі втрати або зіпсування витягу про державну реєстрацію прав реєстратор БТІ за письмовою заявою власника (власників), правокористувача (правокористувачів) або уповноваженої ним (ними) особи, до якої додається опубліковане в пресі повідомлення про недійсність втраченого або зіпсованого витягу про державну реєстрацію прав, видає дублікат витягу. Проте, померла ОСОБА_4 ще за життя втратила свідоцтво про право власності, але за видачею дубліката не зверталася. Апелянт вважав, що у зв»язку із незалученням до участі у справі інших співвласників нерухомого майна, порушені їхні права.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 26.12.1998 року померла мати позивача ОСОБА_4, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ТП №104555. Після її смерті відкрилась спадщина на 21/100 ідеальну частину житлового будинку №60 по вулиці Сабурова в місті Бердичеві Житомирської області (а.с.8).

Вказане нерухоме майно зареєстроване за спадкодавцем на підставі свідоцтва про право приватної власності на жилий будинок від 14.11.1994 року, виданого на підставі рішення Виконавчого комітету Бердичівської міської ради народних депутатів від 20.10.1994 року за №623, що підтверджується довідкою КП «Бердичівського МБТІ» від 02.10.2015 року та інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 17.08.2016 року (а.с.11).

Згідно з рішенням Бердичівської міської ради від 21.07.2016 року №152, назва вулиці Сабурова у м.Бердичеві перейменована на вулицю Олімпійську.

Із спадкової справи №513/2014 від 18.11.2014 року вбачається, що спадщину після смерті ОСОБА_4 прийняв її син ОСОБА_3

Відповідно з п.4.12. «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» №296/5 від 22.02.2012р. (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Відповідно з п.1 глави 13, розділу І «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» №296/5 від 22.02.2012, нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо йому не подано документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії.

Отже, у зв»язку із відсутністю оригінала свідоцтва про право власності на спадкове майно Постановою Бердичівської державної нотаріальної контори від 26.08.2015 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом.

Відповідно до розяснень, що викладені в п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року „Про судову практику у справах про спадкування за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину.

Оскільки позивач позбавлений можливості оформити спадщину в установленому законом порядку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що заявлені ним в суді вимоги про визнання права на спадкове майно підлягали задоволенню.

Разом з тим, задовольняючи позов, суд першої інстанції помилково керувався положеннями ст.ст. 1216,1217,1218,1223,1261-1265 ЦК в редакції 2004 року. При цьому суд не врахував вимоги п.п.4,5 Прикінцевих та перехідних положень цього кодексу, за якими Цивільний кодекс України в цій редакції застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Правила книги шостої Цивільного кодексу України в редакції 2004 року застосовуються до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Разом з тим, матеріали справи свідчать про те, що позивач прийняв спадщину після смерті матері, оскільки на день її відкриття був зареєстрований разом з нею у спадковому житлі.

Тому на спірні правовідносини поширюється дія положень ЦК в редакції 1963 року.

Згідно зі ст.548 ЦК(в редакції 1963 року) прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Свідоцтво про право на спадщину за законом видається нотаріусом після шести місяців з дня відкриття спадщини (ст.ст. 560,561 ЦК 1963 року).

З урахуванням наведеного ОСОБА_3, як спадкоємець за законом, прийнявши спадщину набув право на неї з моменту її відкриття. Відсутність оригіналу правовстановлюючого документу та неможливість отримання дубліката перешкоджає ОСОБА_3 у здійсненні свого спадкового права.

Доводи апеляційної скарги про сплив позовної давності є безпідставними, оскільки законом не обмежено строк для видачі свідоцтва про право на спадщину.

Не спростовують висновків суду і доводи апеляційної скарги в тій частині, що право на спадкове майно припинилося.

Так, згідно зі ст.349 ЦК, на яку посилається апелянт, право власності на майно припиняється в разі його знищення. У разі знищення майна, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на це майно припиняється з моменту внесення за заявою власника змін до державного реєстру.

Проте даному випадку зміни в реєстр прав власності про припинення права на спірне майно не було внесено.

Не заслуговують на увагу і доводи апелянта про порушення прав інших співвласників, оскільки повноважень на представництво їх інтересів відповідач не має. Крім того, позивач не претендує на майно інших співвласників. А тому відсутні підстави вважати, що цим рішенням зачіпаються їхні права.

За наведених обставин оскаржуване рішення підлягає зміні в частині правового обґрунтування.

Керуючись ст.ст.209,303,304,307,309,313,314,316ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Апеляційну скаргу Бердичівської міської ради Житомирської області задовольнити частково.

Рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 21 листопада 2016 року змінити в частині правового обґрунтування.

Виключити із мотивувальної частини рішення посилання на ст.ст.1216,1217,1218,1223,1261-1265 ЦК в редакції 2004 року.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Судді: