АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 607/4191/16-цГоловуючий у 1-й інстанції Сташків Н.М.
Провадження № 22-ц/789/384/17 Доповідач - Шевчук Г.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2017 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Шевчук Г.М.

суддів - Ходоровський М. В., Ткач З. Є.,

при секретарі - Шмигельська І.З.

представника апелянта - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 23 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про стягнення безпідставно набутих коштів та моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 23 листопада 2016 року задоволенні позову ОСОБА_3 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про стягнення безпідставно набутих коштів та моральної шкоди - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду та постановити нове, яким задовольнити її позов посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує на те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи та дослідженим доказам.

В судовому засіданні представник апелянта апеляційну скаргу підтримав, зіславшись на доводи, викладені у апеляційній скарзі.

Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про день та час розгляду справи.

Розглянувши справу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників апеляційного розгляду справи, колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення .

Згідно зі ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом встановлено, що між сторонами був укладений усний договір, за умовами якого ОСОБА_4 сприяв ОСОБА_3 у пошуку варіантів, збиранні документів та їх подачі для виїзду у США.

На виконання цього усного договору ОСОБА_3 сплатила ОСОБА_4 5000 доларів США.

Із зазначеної суми коштів 12 червня 2015 року ОСОБА_3 отримала від ОСОБА_4 1000 доларів США, які нею витрачені на проходження медогляду, що сторони в судовому засіданні не оспорювали.

У виїзді до США ОСОБА_3 було відмовлено, у зв'язку з чим 15 липня 2015 року ОСОБА_4 повернув їй 3000 доларів США, що підтверджено письмовою розпискою.

Встановлено, що ОСОБА_3 сплачено 4000 доларів США як оплату за оформлення та відправку до Консульського центру Кентуккі першого пакету документів по програмі DV-2015, 27 січня 2015 року - ще 1000 доларів США, що стверджується виданим та підписаним ОСОБА_4 підтвердження.

На звороті зазначеного підтвердження міститься запис ОСОБА_4 від 15 липня 2015 року про те, що у зв'язку з відмовою він повертає 3000 доларів США.

Відповідно до письмової розписки від 12 червня 2012 року, ОСОБА_3 взяла у ОСОБА_4 1000 доларів США для проходження медогляду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення безпідставно набутих коштів та моральної шкоди, суд вірно виходив з того, що відсутні правові підстави передбачені законом для стягнення з відповідача грошових коштів з підстав стаття 1212 ЦК України, оскільки позивачкою не доведено даних обставин.

З таким висновком колегія суддів погоджується.

Суд вважає необгрунтованими твердження апелянта про те, що між сторонами не укладалась угода про надання послуг як безпідставні та такі, що не грунтуються на законі.

Загальні підстави для виникнення зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однiєю особою (набувачем) за рахунок iншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у iншої особи (потерпілого);

3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Вiдповiдно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивiльнi права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогiєю породжують цивiльнi права та обов'язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, належать договори та iншi правочини. Зобов'язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд певної дiї, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов'язання повинно виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства, а за вiдсутноcтi таких умов та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства - вiдповiдно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України об'єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.

Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно із частинами першою та другою статті 205 ЦК України правочин може вичинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони уклали усний договір про надання послуг. На підтвержджнння укладеного договору позивачкою сплачено 4000 доларів США як оплату за оформлення та відправку до Консульського центру Кентуккі першого пакету документів по програмі DV-2015, 27 січня 2015 року - ще 1000 доларів США про що надано письмове підтверження.

У суді першої інстанції сторони підтвердили фактичну передачу й отримання цих коштів.

Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов'язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов'язанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпiдставностi такого виконання.

Якщо ж зобов'язання не припиняється з підстав, передбачених статтями 11, 600, 601, 604 - 607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов'язання). Набуття однією зі сторін зобов'язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов'язання не є безпідставним.

Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Як свідчить аналіз матерiалiв справи, відповідач набув майно за існування достатніх правових підстав, у спосіб, що не суперечить цивільному законодавству.

За таких обставин, ураховуючи, що доказів визнання укладеного правочинну недійсним або його розірвання не надано, суд першої iнстанцiї дійшов до висновку про безпідставність посилань позивача на те, що оспорювана сума вважається отриманою відповідачем безпідставно в розумінні статті 1212 ЦК України.

Отже, правовідносини сторін регулюються нормами зобов'язального права, які застосовуються до окремих видів угод, а не статтею 1212 ЦК України, на яку посилався позивач як на підставу позовних вимог. Таким чином, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України.

Суд першої інстанції прийшов до вірних висновків щодо відсутності правових підстав для відшкодування моральної шкоди, оскільки не встановлено, що мало місце порушення відповідачем прав позивача, а тому підставно відмовив в задоволенні вимог.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно зі ст. 1167 цього кодексу моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, в зв'язку із чим підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляції, не вбачає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, судова колегія, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 23 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області Г.М. Шевчук