У Х В А Л А

30 березня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України в складі:

Гуменюка В.І., Лященко Н.П.,Сімоненко В.М.,
розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд рішення Острозького районного суду Рівненської області від 19 травня 2016 року, ухвали Апеляційного суду Рівненської області від 2 вересня 2016 року, ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання договору дарування недійсним,

в с т а н о в и л а:

Острозький районний суд Рівненської області рішенням від 19 травня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 2 вересня 2016 року, у задоволенні позову відмовив.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 29 грудня 2016 року судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій залишила без змін.

У заяві ОСОБА_4 порушується питання про скасування рішення Острозького районного суду Рівненської області від 19 травня 2016 року, ухвали Апеляційного суду Рівненської області від 2 вересня 2016 року, ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 грудня 2016 року та ухвалення нового судового рішення з передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстав:

неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме статей 203, 215, 229 та 717 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України);

невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах указаних норм матеріального права.

На підтвердження зазначених підстав подання заяви про перегляд судових рішень ОСОБА_4 посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 березня, 17 червня, 27 липня, 31 серпня та 14 грудня 2016 року, постанови Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 26 грудня 2012 року, 21 жовтня та 11 листопада 2015 року, 16 березня 2016 року.

Перевіривши доводи заявниці, викладені в заяві про перегляд судових рішень, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана з підстави неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана з підстави невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодилися і суди апеляційної та касаційної інстанцій, виходив з того, що договір дарування від 28 грудня 2004 року ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, за життя не оспорювала, а позивачка не довела недійсність договору дарування з підстав, передбачених статтями 203, 229, 234 ЦК України.

Надані заявницею для порівняння ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 березня, 17 червня, 27 липня, 31 серпня та 14 грудня 2016 року та постанови Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 21 жовтня та 11 листопада 2015 року, 16 березня 2016 року не є прикладами неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах та невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права в розумінні пунктів 1 та 4 частини першої статті 355 ЦПК України, оскільки наявні різні підстави позову, зміст позовних вимог та фактичні обставини у наведених судових рішеннях і у справі, яка переглядається.

У постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 26 грудня 2012 року, що надана заявницею для порівняння, предметом спору було поновлення на роботі, виплата заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

З огляду на викладене підстави для перегляду судових рішень, передбачені пунктами 1 та 4 частини першої статті 355 ЦПК України, відсутні.

Ураховуючи наведене, вважати зазначену заяву обґрунтованою немає підстав.

Керуючись статтями 355, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховним Судом України справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання договору дарування недійсним за заявою ОСОБА_4 про перегляд рішення Острозького районного суду Рівненської області від 19 травня 2016 року, ухвали Апеляційного суду Рівненської області від 2 вересня 2016 року, ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 грудня 2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.І. Гуменюк
Н.П. Лященко В.М. Сімоненко