Справа №: 398/2482/16-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

"03" лютого 2017 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі головуючого судді Бугайченко Т.А., за участі секретаря Величко Т.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Олександрії справу за позовом ОСОБА_1 до Олександрівської сільської ради Олександрійського району, Олекандрійської районної державної адміністрації про визнання права власності на спадкове майно, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Олександрівської сільської ради Олександрійського району, Оленкандрійської районної державної адміністрації в якому просить визнати за нею (дослівно з позову) право власності на спадщину земельну частку, що розташована на території Олександрівської сільської ради Олександрійського району в порядку спадкування за законом після смерті її бабусі ОСОБА_2, по державному акту на право приватної власності на земельну ділянку, серії НОМЕР_1, площею 6.30 га від 12.02.2001 року. Позовні вимоги мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла її бабуся - ОСОБА_2, яка до дня смерті проживала біля неї. Після її смерті відкрилася спадщина на (дослівно з позову) Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, що розташована на території Олександрівської сільської ради. Звернувшись до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадкове майно , отримала відмову, оскільки вона є двоюрідною онукою померлої, а відповідно до норм ЦК України РСР 1963 року, такої категорії спадкоємців як онук не існує. У зв»язку з тим, що у позасудовому порядку не може оформити свої спадкові права , вимушена звернутись до суду з вказаним позовом.

Представник позивача та позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Позивач пояснила, що спадкодавець являється її двоюрідною бабою по лінії батька, а відповідно її батькові - тіткою. Її батько, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року, але спадщину після смерті тітки не прийняв.

Представник Олександрівської сільської радив судове засідання не з»явився, надіслав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнає.

Представник Олександрійської райдержадміністрації проти задоволення позовних вимог заперечень не висловив.

Заслухавши пояснення представника позивача та позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність відмовити у задоволенні позову, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 року померла ОСОБА_2, що підтверджується копією свідоцтва про смерть.

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина на земельну ділянку площею 6.30 га, яка розташована на території Олександрівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області та належала померлій на підставі Державного акту про право приватної власності на землю серії НОМЕР_1.

Постановою від 15 січня 2016 року державний нотаріус Олександрійчької районної державної нотаріальної контори відмовила ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_2, з тих підстав, що відповідно до законодавства , яке діяло на час смерті спадкодавця -двоюрідної баби позивача, такої категорії спадкоємців як онуки не існує.

Відповідно довідок виданих Олександрівською сільською радою Олександрійського району, ОСОБА_1 дійсно є онукою ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1. ОСОБА_4 та ОСОБА_2 дітей не мали. ОСОБА_2 з березня 2000 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 року проживала та була зареєстрована в АДРЕСА_1 до дня смерті. З нею спільно проживала та була зареєстрована ОСОБА_1 - внучка.

Відповідно інформаційної довідки зі спадкового реєстру та відповіді Олександрійської районної державної нотаріальної контори наданої на запит суду , спадкова справа після смерті ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року не заводилась.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Позивачеві та її представнику було роз»яснино обов»язок доказування та наслідки неподання доказів, що підтверджується журналом судового засідання та його аудіозаписом.

Відповідно до п.1 постанову Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК України РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим кодексом.

Відповідно до роз»яснень, що містяться в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року , норми п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, згідно з яким цей ЦК застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим кодексом, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 01 липня 2003 року і не була прийнята ніким із спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529-531 ЦК УРСР.

Відповідно до ст. 548 ЦК України (в ред. 1963 року), для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до ст. ч.1,2 ст. 549 ЦК України (в ред. 1963 року), визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 24.06.1983 року, якщо позивач вступив в управління та володіння спадковим майном або його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання права на спадкове майно.

За змістом статті 524 ЦК Української РСР, який був чинним на час смерті ОСОБА_2, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Отже, спадкоємством вважається перехід майна померлого (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців) у порядку, передбаченому статтями 529 - 535 ЦК Української РСР.

При відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга)(ст. 530 ЦК Української РСР).

Якщо спадкоємець, закликаний до спадкоємства за законом або за заповітом, помер після відкриття спадщини, не встигнувши її прийняти в установлений строк (стаття 549 цього Кодексу), право на прийняття належної йому частки спадщини переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія).

Це право померлого спадкоємця може бути здійснене його спадкоємцями на загальних підставах протягом строку, що залишився для прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу). Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців (ст. 551 ЦК Української РСР ).

З врахуванням зазначених норм закону та встановлених в судовому засіданні обставин , суд не має законних підстав для задоволення позову, оскільки позивачем та її представником не надано належних доказів того, що вона являється двоюрідною онукою ОСОБА_2, а довідка сільської ради не може бути визнана судом належним та єдиним достатнім доказом цього факту. Докази того, що ОСОБА_1 має право на спадкування в порядку спадкової трансмісії, також відсутні.

За вказаних обставин суд розцінює позовні вимоги ОСОБА_1 , як неналежний спосіб захисту, а визнання відповідачами позову не може бути прийнято судом, адже це суперечить закону.

Відповідно вимог ст. 88 ЦПК України, судові витрати у справі суд залишає по фактично понесеним.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 174, 209, 212- 215 ЦПК України, суд-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити.

Судові витрати по справі залишити по фактично понесеним.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Кіровоградської області протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подання через Олександрійський міськрайонний суд апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Т.А.Бугайченко