Справа № 285/3055/16-ц
провадження № 2/0285/247/17
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
31.01.2017 року м. Новоград-Волинський
Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області у складі судді Помогаєва А.В., за участі секретаря судового засідання Сарган О.А. та осіб, які беруть участь у справі: позивач: ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -
01.11.2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу з відповідачем, який був зареєстрований 03.10.2009 року відділом РАЦС Новополоцького міського виконкому ОСОБА_3 Білорусь, актовий запис № 700.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Однак, спільне життя не склалось, мають дитину ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яку вона виховує та забезпечує самостійно. Відповідач добровільно дитині не допомагає, хоча має таку можливість. Перебування в шлюбі та примирення є неможливим і суперечить їх інтересам, оскільки давно втратили один до одного почуття любові та поваги, сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Сторони є громадянами ОСОБА_3 Білорусь, але проживають на території України.
Позивач в судове засідання з'явилась, дала суду пояснення по суті позову, просила позов задовольнити.
Відповідач у судове засідання не зявився, однак про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином.
Зважаючи на вищевказані обставини, суд згідно з вимогами ч. 1 ст. 225 ЦПК України, прийшов до висновку про необхідність провести розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів з ухваленням заочного рішення.
Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи та подані докази, з'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.
Судом встановлено, що сторони є громадянами ОСОБА_3 Білорусь, перебувають у зареєстрованому шлюбі з 03.10.2009 року, який зареєстрований відділом РАЦС Новополоцького міського виконкому ОСОБА_3 Білорусь, актовий запис № 700.
22 січня 1993 року держави - члени СНД (Договірні Сторони) підписали Конвенцію про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах (далі - Конвенція). Цей документ спрямований на забезпечення належного захисту прав і законних інтересів осіб, що проживають на територіях країн СНД.
10 листопада 1994 року Верховною Радою України було ратифіковано цю Конвенцію та 14 квітня 1995 року вона набула чинності для України.
Зазначену Конвенцію слід застосовувати у відносинах України з ОСОБА_3 Білорусь, Азербайджанською ОСОБА_3, ОСОБА_3 Узбекистан, Російською Федерацією, ОСОБА_3 Казахстан, ОСОБА_3 Таджикистан, ОСОБА_3 Вірменія, Киргизькою ОСОБА_3, ОСОБА_3 Молдова, Грузією та Туркменістаном.
Відповідно до статті 1 Конвенції громадяни кожної з її держав-учасниць (далі - Договірні Сторони), а також особи, що проживають на їхніх територіях, користуються на території всіх інших Договірних Сторін по відношенню до своїх особистих і майнових прав таким самим правовим захистом, як і власні громадяни даної Договірної Сторони.
Громадяни кожної Договірної Сторони, а також особи, які проживають на їхніх територіях, мають право вільно та безперешкодно звертатися до суду, прокуратури та інших установ кожної Договірної Сторони, до компетенції яких відносяться цивільні, сімейні та кримінальні справи, можуть бути їх учасниками, подавати клопотання, подавати позови і здійснювати інші процесуальні дії на тих самих умовах, що і громадяни кожної Договірної Сторони.
Відповідно до ч.1 ст. 29 Конвенції, по справах про розірвання шлюбу у випадку, передбаченому пунктом 1 статті 28, компетентні установи Договірної Сторони, громадянами якої є подружжя на момент подачі заяви. Якщо на момент подачі заяви подружжя проживає на території іншої Договірної Сторони, то компетентні також установи цієї Договірної Сторони.
Згідно ч. 3 ст. 109 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.
Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, шлюб може бути розірвано, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання сторін і збереження сім'ї неможливе.
При розгляді справи суд виходив з того, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Добровільність шлюбу - одна з основних його засад. А тому, враховуючи вищевикладене, у суду є підстави вважати, що сім'я розпалася остаточно, шлюб існує лише формально і його збереження суперечило б інтересам сторін, а тому, наявні підстави для розірвання шлюбу.
Оскільки відсутній спір про місце проживання неповнолітньої дитини, яка проживає з позивачем, суд вважає можливим при розгляді справи вирішити питання про залишення дитини на виховання матері.
Відповідно до ст. 113 СК України позивач має право на збереження шлюбного прізвища після розірвання шлюбу.
Керуючись статтями 10, 11, 57-60, 208, 209, 212-215, Цивільного процесуального кодексу України, суд, -
Позов задовольнити повністю.
Розірвати шлюб між ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, який був зареєстрований 03.10.2009 року відділом РАЦС Новополоцького місього виконкому ОСОБА_3 Білорусь, актовий запис № 700.
Після розірвання шлюбу позивачу залишити прізвище «Мікешко».
Неповнолітню дитину ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, залишити на вихованні матері.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 10 днів з дня отримання його копії.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем до Апеляційного суду Житомирської області через Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Повний текст заочного рішення виготовлено 02.02.2017 р.

Суддя А.В. Помогаєв