Справа № 370/890/15-ц Головуючий у І інстанції Тандир О. В.
Провадження № 22-ц/780/95/17 Доповідач у 2 інстанції Кашперська Т. Ц.
Категорія 53 24.01.2017
УХВАЛА

Іменем України

24 січня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Сушко Л.П., Фінагєєва В.О.,

за участю секретаря Нагорної Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 на рішення Макарівського районного суду Київської області від 17 липня 2015 року та додаткове рішення Макарівського районного суду Київської області від 03 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Плато Плюс», Головного управління юстиції у м. Києві, треті особи ОСОБА_2, ОСОБА_4, Державний реєстратор відділу державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб підприємців Голосіївського району реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві Шубіна Тетяна Яківна про поновлення на роботі,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

У квітні 2015 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом про поновлення на роботі, посилаючись на те, що 28 січня 2008 року згідно з протоколом зборів учасників ТОВ «Плато Плюс» він був призначений на посаду директора товариства. 20 січня 2015 року згідно з протоколом зборів учасників товариства було ухвалене рішення про звільнення його з посади директора ТОВ «Плато Плюс» з 20 січня 2014 року та призначено директором ОСОБА_2, яка приступила до виконання обов'язків директора товариства згідно з наказом від 21 січня 2015 року. ОСОБА_3, як особа, яка володіє часткою в розмірі 50 % ТОВ «Плато Плюс», волевиявлення про звільнення себе з посади директора та призначення осіб, зазначених в протоколі загальних зборів № 1 від 20 січня 2015 року, не висловлював, з наказом про звільнення ознайомлений не був, копії не отримував, кворуму для прийняття рішення під час проведення загальних зборів не було і рішення в силу закону є не прийнятим. Зборами учасників не було перевірено повноважень осіб органів управління товариством, оскільки паспорт позивача, який фігурує у протоколі реєстраційної служби, був анульований та отриманий новий з 16 березня 2011 року. Просив поновити ОСОБА_3 на посаді директора (керівника) ТОВ «Плато Плюс» з 21 січня 2015 року, визнати наказ ТОВ «Плато Плюс» від 21 січня 2015 року № 1-к про покладення обов'язків на ОСОБА_2 функцій керівника нечинним з моменту підписання, стягнути з ТОВ «Плато Плюс» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу, зобов'язати реєстраційну служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві в особі державного реєстратора відділу відновити відомості про юридичну особу в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій в частині керівника ТОВ «Плато Плюс» ОСОБА_3 від 21 січня 2015 року.

Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 17 липня 2015 року позов ОСОБА_3 про поновлення на роботі задоволено, скасовано наказ ТОВ «Плато-Плюс» № 1-к від 21 січня 2015 року про покладення обов'язків керівника товариства на ОСОБА_2, поновлено ОСОБА_3 на посаді директора ТОВ «Плато Плюс» з 21 січня 2015 року з виплатою заробітку за час вимушеного прогулу з 21 січня 2015 року по 17 липня 2015 року, покладено на відповідача судові витрати.

Додатковим рішенням Макарівського районного суду Київської області від 03 жовтня 2016 року зобов'язано відділ з питань державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб підприємців Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації відновити відомості про юридичну особу в ЄДРПОУ в частині керівника ТОВ «Плато Плюс» ОСОБА_3 від 21 січня 2015 року.

Додатковим рішенням Макарівського районного суду Київської області від 09 грудня 2016 року поновлено ОСОБА_3 на посаді директора ТОВ «Плато Плюс» з 21 січня 2015 року з виплатою заробітку за час вимушеного прогулу з 21 січня 2015 року по 17 липня 2015 року в сумі 17045,46 грн.

Третя особа ОСОБА_2, не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції та додатковим рішенням суду, подала апеляційні скарги, в яких, посилаючись на порушення та неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення Макарівського районного суду Київської області від 17 липня 2015 року та додаткове рішення від 03 жовтня 2016 року та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Обґрунтовуючи апеляційні скарги, вказувала, що позовні вимоги до реєстраційної служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві мали розглядатися адміністративним судом за правилами адміністративного судочинства, внаслідок чого порушено правила підсудності. Зазначала, що державним реєстратором на момент ухвалення додаткового рішення вже проведені реєстраційні дії 31 серпня 2015 року щодо відновлення відомостей в частині керівника ОСОБА_3 Крім того, її не повідомляли про час і місце розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення, виходячи із наступного.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає даним вимогам закону.

Задовольняючи позов ОСОБА_3 про скасування наказу та поновлення на роботі, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не подавав заяви про звільнення, загальні збори визнані судом недійсними, а рішення, прийняті на цих зборах, скасовано; позивачу не було вручено копії наказу про звільнення, не було видано трудової книжки із відповідним записом про звільнення з роботи, не було проведено повного розрахунку при звільненні, звільнення позивача проведено із порушенням вимог ст. ст. 38, 47, 48 та 116 КЗпП України, відтак порушене право підлягає захисту.

Колегія суддів погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, так як вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Із матеріалів справи колегія суддів вбачає, що згідно статуту ТОВ «Плато Плюс» його учасниками є громадяни республіки Білорусь ОСОБА_6 та ОСОБА_3, із частками в статутному капіталі по 50 % кожен (а. с. 209 - 220 т. 2).

До компетенції загальних зборів учасників ТОВ «Плато Плюс» віднесено обрання та відкликання директора Товариства. Збори учасників визнаються повноважними, якщо на них присутні учасники або їх представники, які володіють у сукупності більш як 60 % голосів. Рішення зборів учасників, окрім спеціально визначних питань, приймаються простою більшістю від числа присутніх учасників.

Директор є виконавчим органом товариства, який призначається на посаду і звільняється з посади рішенням зборів учасників товариства. Заступники директора діють у відповідності до укладених з ними контрактів.

Згідно протоколу № 28-01/2008 від 28 січня 2008 року зборів учасників ТОВ «Плато Плюс» ОСОБА_3 призначений директором ТОВ «Плато Плюс» з наданням йому права розпорядчого підпису при проведенні господарських та грошових операцій, приступив до обов'язків з посадовим окладом згідно штатного розкладу на підставі наказу від 06 лютого 2008 року № 06-02 (а. с. 12 т. 1, 173 т. 3).

02 січня 2014 року ТОВ «Плато Плюс» в особі директора ОСОБА_3 та ОСОБА_7 укладено безстроковий контракт, згідно якого ОСОБА_7 призначено на посаду заступника директора (а. с. 131 - 134 т. 1).

Наказом ТОВ «Плато Плюс» від 16 вересня 2014 року № 01/09/14 на підставі ст. ст. 11, 13 Статуту ТОВ «Плато Плюс» в редакції від 01 грудня 2013 року п. п. 11.1, 11.3, 11.4 для вирішення всіх питань, що стосуються ведення виробничої та господарської діяльності підприємства у рамках діючої системи управління вирішено проводити збори засновників ТОВ «Плато Плюс» виключно в м. Києві за місцем юридичної реєстрації товариства; загальні збори засновників ТОВ «Плато Плюс» вважаються повноважними при присутності 60 % засновників ТОВ «Плато Плюс» та з обов'язковим запрошенням на загальні збори нотаріуса та відповідальності особи за ведення зборів; відповідальним за організацію загальних зборів та за ведення протоколів загальних зборів засновників ТОВ «Плато Плюс» призначено заступника директора ОСОБА_7 (а. с. 110 т. 1).

Згідно заяви від 15 вересня 2014 року на ім'я директора ТОВ «Плато Плюс» ОСОБА_3 заступник директора ОСОБА_7 надав свою згоду на виконання функцій по організації проведення загальних зборів ТОВ «Плато Плюс» та запрошення засновників та/або власників часток в ТОВ «Плато Плюс», а також інших запрошених осіб (а. с. 109 т. 1).

Протоколом зборів учасників ТОВ «Плато Плюс» від 20 січня 2015 року № 1 ОСОБА_3 вирішено звільнити з посади за власником бажанням з 20 січня 2014 року, призначити директором ОСОБА_2 з 21 січня 2014 року, включено до Єдиного державного реєстру ОСОБА_4, який має право вчиняти дії від імені юридичної особи без довіреності, у тому числі підписувати договори, уповноважити ОСОБА_2 провести зміни до відомостей про юридичну особу, які містяться в ЄДРПОУ (а. с. 13 т. 1).

Згідно наказу № 1-к від 21 січня 2015 року ОСОБА_2 приступила до обов'язків директора з посадовим окладом згідно штатного розкладу на підставі протоколу зборів учасників № 1 від 20 січня 2015 року (а. с. 14 т. 1).

22 січня 2015 року відділом державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців Голосіївського району реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві проведено реєстраційну дію № 7022051, якою внесено відомості до ЄДРПОУ в частині керівника, змінивши його на ОСОБА_2 (а. с. 15 т. 1).

Згідно довідки ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві від 09 квітня 2015 року № 1076/К/26-50-ІІ-04-ІІ ОСОБА_3 отримував заробітну плату від ТОВ «Плато Плюс» в період з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2014 року, в тому числі за 1 - 3 квартали 2014 року - по 3000 грн. щоквартально (а. с. 105 - 108 т. 1).

Також із матеріалів справи вбачається, що рішення Господарського суду м. Києва від 28 квітня 2015 року за позовом ОСОБА_3 до ТОВ «Плато Плюс», Головного територіального управління юстиції у м. Києві - Реєстраційна служба, треті особи Голосіївська районна в м. Києві державна адміністрація в особі відділу з питань державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців, ОСОБА_6, ОСОБА_2 про визнання недійсними зборів, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 24 червня 2015 року, визнано недійсними збори учасників ТОВ «Плато Плюс» від 20 січня 2015 року, що оформлені протоколом № 1 від 20 січня 2015 року; скасовано рішення, прийняті на зборах учасників від 20 січня 2015 року, що оформлені відповідним протоколом; скасовано реєстраційну дію від 22 січня 2015 року.

Обставини, встановлені даним рішенням, були обгрунтовано враховані Макарівським районним судом Київської області при ухваленні рішення від 17 липня 2015 року, що оскаржується.

Постановою Вищого господарського суду України від 19 серпня 2015 року рішення Господарського суду міста Києва від 28 квітня 2015 року та постанова Київського апеляційного господарського суду від 24 червня 2015 скасовано та передано справу на новий розгляд.

При новому розгляді справи рішенням Київського апеляційного господарського суду від 13 жовтня 2016 року за позовом ОСОБА_3 до ТОВ «Плато Плюс», Головного територіального управління юстиції у м. Києві - Реєстраційна служба, треті особи Голосіївська районна в м. Києві державна адміністрація в особі відділу з питань державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців, ОСОБА_6, ОСОБА_2 про визнання недійсними зборів позов задоволено. Визнано недійсними збори учасників ТОВ «Плато Плюс» від 20 січня 2015 року, оформлені протоколом № 1 від 20 січня 2015 року, скасовано рішення зборів учасників ТОВ «Плато Плюс» від 20 січня 2015 року, скасовано реєстраційну дію (рішення) від 22 січня 2015 року № 022051, якою вчинено державну реєстрацію змін до відомостей про юридичну особу ТОВ «Плато Плюс», не пов'язану зі змінами до установчих документів, проведену на підставі протоколу зборів учасників № 1 від 20 січня 2015 року. Даним рішенням встановлено, що ОСОБА_3 не був належним чином повідомлений про проведення загальних зборів ТОВ «Плато Плюс» 20 січня 2015 року, а також не приймав участі у вказаних зборах, що свідчить про те, що загальні збори ТОВ «Плато Плюс» від 20 січня 2015 року були проведені із грубим порушенням прав учасника та директора вказаного товариства - позивача у справі.

Встановлення вказаних фактів судом є безумовною підставою для визнання недійсними таких рішень загальних зборів юридичної особи в судовому порядку (а. с. 137 - 147 т. 5).

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оцінюючи висновки суду першої інстанції щодо дотримання відповідачем порядку звільнення з роботи, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору.

Пунктом 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз'яснено, що працівник, який попередив власника або уповноважений ним орган про розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, вправі до закінчення строку попередження відкликати свою заяву і звільнення в цьому випадку не проводиться, якщо на його місце не запрошена особа в порядку переведення з іншого підприємства, установи, організації (ч. 4 ст. 24 КЗпП). Якщо після закінчення строку попередження трудовий договір не був розірваний і працівник не наполягає на звільненні, дія трудового договору вважається продовженою.

Згідно п. 18 зазначеної постанови, при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові.

Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника.

Відповідно до ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Суд першої інстанції, встановивши, що позивач не подавав заяви про звільнення, загальні збори визнані недійсними, а рішення, прийняте на цих зборах, скасовано, позивачу не було вручено копії наказу про звільнення, не було видано трудової книжки із відповідним записом про звільнення з роботи, не було проведено повного розрахунку при звільненні, прийшов до обґрунтованого висновку про порушення ТОВ «Плато Плюс» при звільненні ОСОБА_3 вимог ст. ст. 38, 47, 48, 116 КЗпП України і, відповідно, про задоволення вимог про скасування наказу товариства про покладення обов'язків керівника на ОСОБА_2, та поновлення ОСОБА_3 на роботі.

Відповідно до ст. 48 КЗпП України трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п'ять днів. Працівникам, що стають на роботу вперше, трудова книжка оформляється не пізніше п'яти днів після прийняття на роботу.

П. 1.1 Порядку ведення трудових книжок працівників, затвердженого наказом Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58 на осіб, які працюють за сумісництвом, трудові книжки ведуться тільки за місцем основної роботи.

Отже, доводи ОСОБА_2 щодо відсутності трудової книжки у позивача і обставин його роботи на інших підприємствах не впливають на обов'язок власника оформляти таку книжку і його відповідальність у випадку невиконання даного обов'язку, оскільки згідно із наказу ТОВ «Плато Плюс» № 06-02 від 06 лютого 2006 року не вбачається, що ОСОБА_3 працював за сумісництвом, що виключало би необхідність оформлення трудової книжки. Крім того, нічим не підтвердженою є аргументація, що позивач нібито ухилявся від отримання трудової книжки.

Таким чином висновки суду про скасування наказу та поновлення позивача на посаді відповідають вимогам закону та обставинам справи і не спростовуються в даній частині доводами апеляційної скарги.

Доводи ОСОБА_2 у додаткових поясненнях до апеляційної скарги від 04 листопада 2015 року (а. с. 153 т. 2) щодо необґрунтованого посилання суду на обставини, начебто встановлені у кримінальному провадженні, не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки такі посилання суду в мотивувальній частині рішення відсутні.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання ОСОБА_2 на результати почеркознавчих експертиз щодо належності підпису ОСОБА_3 в протоколі зборів учасників, оскільки зазначені експертизи проведено не в ході розгляду даної цивільної справи і не на підставі ухвали суду, а в ході незавершеного кримінального провадження та на замовлення самої ОСОБА_2

Доводи ОСОБА_2 у додаткових поясненнях до апеляційної скарги відносно вираження волевиявлення ОСОБА_3 на звільнення фактично виражена у письмовій формі шляхом підпису протоколу зборів учасників ТОВ «Плато Плюс» та відносно необов'язковості подання документу встановленої форми не ґрунтується на вимогах ст. 38 КЗпП України, яка чітко зазначає про подання працівником письмової заяви за два тижні до звільнення.

Не можна погодитись і з доводами ОСОБА_2, якими вона пояснювала відсутність наказу про звільнення реалізацією компетенції загальних зборів учасників товариства на відкликання (відсторонення) члена виконавчого органу товариства, оскільки протоколом № 1 від 20 січня 2015 року ОСОБА_3 був звільнений за власним бажанням, а не усунений від виконання обов'язків, отже дані правовідносини мають розглядатися в площині трудового права, а звільнення - бути оформленим відповідно до вимог КЗпП України.

Колегія суддів також відхиляє доводи апеляційної скарги щодо наявності описки в даті звільнення ОСОБА_3 минулим днем, тобто з 21 січня 2014 року, оскільки це не відповідає вимогам ст. 38 КЗпП України про час звільнення і подальшого рішення про внесення змін до протоколу від 21 січня 2015 року на загальних зборах ТОВ «Плато Плюс» не приймалося, таким чином відповідач вважає його правильним.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Згідно п. 32 постанови Пленуму Верховного Суду України в п. 19 від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», оскільки згідно зі ст. 235 КЗпП оплаті підлягає вимушений прогул, вимоги працівника про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку підлягають задоволенню в тому разі і за той період, коли з вини власника або уповноваженого ним органу була затримана видача трудової книжки або неправильне формулювання причин звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника. У випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично пропрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 1995 року № 348).

Згідно вимог Порядку обчислення середньої заробітної плати, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Зазначені вимоги судом першої інстанції були належним чином враховані та стягнуто із відповідача ТОВ «Плато Плюс» на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 21 січня 2015 року по 17 липня 2015 року в розмірі 17045,46 грн.

Крім того, суд першої інстанції додатковим рішенням від 03 жовтня 2016 року задовольнив вимоги ОСОБА_3 про зобов'язання відновлення відомостей в ЄДРПОУ щодо керівника ТОВ «Плато Плюс», виходячи із того, що позивача поновлено на посаді, а згідно ст. 31 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» судове рішення щодо скасування рішення засновників юридичної особи або уповноваженого ними органу про внесення змін до установчих документів, або про визнання повністю або частково недійсними змін до установчих документів юридичної особи, є підставою внесення державним реєстратором відповідних записів до ЄДРПОУ про скасування реєстрації змін до установчих документів юридичної особи.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відтак, поновлюючи права позивача, суд першої інстанції задовольнив заявлені позивачем вимоги і в частині зобов'язання відновити відомості про юридичну особу в частині керівника ТОВ «Плато Плюс» ОСОБА_3 від 21 січня 2015 року.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції правил підсудності та необхідність розгляду вимог до Головного територіального управління юстиції у м. Києві в порядку адміністративного судочинства відхиляються колегією суддів, виходячи із наступного.

Так, судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі визначеного законом виду судочинства та щодо визначення кола правовідносин.

За змістом статті 15 ЦПК України під цивільною юрисдикцією розуміється компетенція загальних судів вирішувати з додержанням процесуальної форми цивільні справи у видах проваджень, передбачених цим Кодексом.

Спори за позовами осіб щодо захисту порушених трудових прав, які ґрунтуються на положеннях норм трудового законодавства, підлягають розгляду за правилами цивільного судочинства.

Заявлені вимоги є похідними від задоволених судом вимог про поновлення позивача на роботі, доводами апеляційної скарги дані висновки суду першої інстанції не спростовано.

Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та законі і не спростовують висновків суду першої інстанції.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Макарівського районного суду Київської області від 17 липня 2015 року та додаткове рішення Макарівського районного суду Київської області від 03 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : Кашперська Т.Ц.

Судді : Сушко Л.П.

Фінагєєв В.О.