Справа № 182/3926/16-ц
Провадження № 2/0182/606/2017
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

31.03.2017 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Кобеляцької-Шаховал І.О.

секретар Скоробогатова О.Ю.

за участю позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Нікополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, заподіяної правопорушенням, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування моральної шкоди, заподіяної правопорушенням.

В обґрунтування своїх позовних вимог він посилається на наступне.

В провадженні Нікопольського міськрайонного суду знаходився адміністративний матеріал, який надійшов від Сектора з БДР Нікопольського ВП ГУНП в Дніпропетровської області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, за правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП України. Так, під час судового розгляду встановлено, що 02.04.2016 року, о 15.00 год., водій ОСОБА_2 в м.Нікополь на внутрішньо - квартальній території біля будинку № 52-Б по вул.Електрометалургів, починаючи рух заднім ходом, під час керування автомобілем HYUNDAI ACCENT, державний номерний знак НОМЕР_1, не переконалася в безпечності маневру, внаслідок чого здійснила наїзд на автомобіль СНЕVROLET, державний номерний знак НОМЕР_2, який належить йому. Внаслідок ДТП транспортний засіб позивача отримав механічні пошкодження. Тобто своїми діями ОСОБА_2 порушила п.1.5., 10.9 ПДР України і її дії було кваліфіковано за ст.124 КУпАП. В судовому засіданні ОСОБА_2 пояснила, що вона щиро кається в тому, що відбулося, повністю визнала свою провину в скоєнні правопорушення. 13 квітня 2016 року постановою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області (суддя Поліщук Р.А.) ОСОБА_2 визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. В результаті противоправних дій відповідачки та втрати на деякий час свого автомобіля, він та його родина зазнали моральних страждань. П.1 ч.2 ст.23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з противоправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім"ї чи близьких родичів. Частиною 3 статті 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується грішми. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Стаття 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини. Матеріальний збиток йому був відшкодований страховою компанією „Аха страхування у повному обсязі. Але йому до теперішнього часу не відшкодована моральна шкода, заподіяна ОСОБА_2 вищевказаним правопорушенням. Моральні страждання полягають в тому, що в результаті дій відповідачки в нього порушилися нормальні життєві звязки через неможливість продовження активного громадського життя, він на деякий час залишився без свого транспортного засобу, не міг поїхати відпочивати, користувався громадським транспортом. В нього з'явилися головні болі, роздратованість, оскільки він був змушений докладати додаткові зусилля для захисту своїх прав. Хід у його житті порушився, через що він і вся його сім'я переживали стрес та моральні страждання, пов'язані з ушкодженням його автомобіля. Він певний час не міг їздити на своєму автомобілі, у зв'язку з його ремонтом, коли за специфікою роботи йому вкрай був необхідний особистий транспорт. Крім того він відмовляв собі і своїй сім'ї у придбанні певних речей, поїздки на відпочинок та проведення інших культурних заходів у зв'язку з недостатністю коштів. В судовому засіданні відповідачка обіцяла добровільно відшкодувати йому моральну шкоду, але до теперішнього часу не відшкодувала нічого, що свідчить про нерозкаяність відповідачки і її небажанні відшкодувати йому заподіяну шкоду. У зв'язку з цим він змушений звернутися до суду з цивільним позовом. Моральну шкоду оцінює в розмірі 10 000 грн.

В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав і просив суд їх задовольнити в повному обсязі. Суду пояснив, що його автомобіль стояв на паркові біля будинку і нікому не заважав. Відповідачка здавала задом і пошкодила його автомобіль. Він їздив із страховим полісом. Однак, самісінько перед вихідними він скінчився, маючи намір оформити новий поліс після вихідних. Після закінчення дії поліса, він на своєму автомобілі нікуди не виїздив, автомобіль стояв у дворі припаркований. Після ДТП, винуватицею якого стала відповідачка, він продовжував їздити по місту, бо автомобіль міг рухатись, але він був пошкоджений і це завдавало йому незручностей та моральних страждань.

Відповідач надала до суду письмові заперечення, в яких посилається на те, що після вчинення нею ДТП, позивач своїм транспортом, що постраждав у ДТП, пересувався містом, слідував за автомобілем працівника ДАІ до відділення ДАІ та вчиняв інші дії, повязані з оформленням ДТП. Тобто, пошкодження автомобіля, отримані в результаті ДТП, були такими, що не перешкоджали використанню транспортного засобу за призначенням. Заявляючи у своїй позовній заяві про те, що він зазнав моральних страждань, оскільки на деякий час залишився без транспортного засобу, не міг їздити на своєму автомобілі, позивач вводить суд в оману та намагається зловживати своїм правом. До дня вчинення ДТП вона неодноразово помічала авто позивача. Його транспортний засіб часто стояв біля будинку № 52-Б по вул.Електрометалургів в м.Нікополь. Інколи автомобіль на стоянці був відсутнім. На момент вчинення ДТП виявилося, що впродовж тривалого періоду, до ДТП та під час ДТП, цивільна відповідальність позивача як водія транспортного засобу не була застрахована. Саме тому сторони були позбавлені можливості застосувати спрощену процедуру оформлення ДТП за допомогою європротоколу. Таким чином, для позивача характерно поводитися всупереч вимогам законодавства. Протягом періоду між моментом ДТП і датою визнання її винною у правопорушенні, між датою ДТП та датою отримання позивачем відшкодування матеріальної шкоди, позивач активно користувався транспортним засобом, що постраждав внаслідок ДТП. Даний факт ще раз доводить, що ушкодження ТЗ були такими, що не позбавляли можливості використовувати ТЗ за призначенням. У своїй позовній заяві позивач запевняє суд, що в результаті ДТП він зазнав моральної шкоди, оскільки змушений був „відмовляти собі і своїй сімї у придбанні певних речей, поїздки на відпочинок та проведення інших культурних заходів, у звязку з недостатністю коштів. Насправді ж 04.07.016 року позивач отримав від страхової компанії матеріальне відшкодування. Тому власні кошти на усунення пошкоджень позивач не витрачав. Вищевказане твердження є хибним. У своїй позовній заяві позивач запевняє суд, що в судовому засіданні вона обіцяла добровільно відшкодувати йому моральну шкоду. Дане твердження не відповідає дійсності, оскільки вона позивачу такого не обіцяла. Крім того, у судовому засіданні по справі 182/1947/16 предметом спору було притягнення до адміністративної відповідальності за правопорушення, а не відшкодування позивачеві завданої шкоди. Відповідно до п.4 Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.1995 року „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено: в чому полягає ця шкода; якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві; з яких міркувань позивач виходив, визначаючи розмір шкоди; якими доказами це підтверджується. Подана позивачем позовна заява не містить відомостей про те, з яких міркувань позивач виходив, визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується. Пояснення позивача про те, у чому полягає моральна шкода, викликають сумніви. Відповідно до ч.2 п.5 Постанови, обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають в тому числі наявність моральної шкоди, наявність причинного звязку між моральною шкодою і протиправним діянням заподіювана. Суд повинен зясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, з чого виходить позивач, оцінюючи розмір шкоди. Відповідно до ч.1. п.3 Постанови, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Втрати немайнового характеру позивача, заподіяні йому незаконними діями відповідача, матеріалами справи не доведено. Згідно з ч.1 ст.1167 ЦКУ, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Наявність моральної шкоди, завданої позивачеві відповідачем не доведено. Вина відповідача у моральній шкоді, яку нібито заподіяно позивачеві, не доведено. Тому просить суд в задоволенні позову відмовити.

В судовому засіданні відповідачка позов не визнала також, суду пояснила, що після ДТП працівники ДАЇ склали на неї протокол, зазначивши саме її винною в скоєнні ДТП. Вона, дійсно, порушила правила дорожнього руху. Але їй дуже важко було виїхати з парковки, не заціпивши машину позивача, бо він її погано поставив. Крім того, позивач після ДТП продовжував користуватись своєю машиною, бо там було лише кілька подряпин. Вона одразу подала всі необхідні документи в страхову компанію і позивачеві виплатили моральну шкоду в повному обсязі. І до суду вона зявилась одразу, як викликали. Це позивач нікуди не спішив. Тому вважає, що нічого позивачеві не винна.

Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст.1187 ЦПК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч.3 п.4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року „Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанова суду з питань чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Згідно з п.6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року „Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, особою, яка зобовязана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична особа або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Як встановлено в судовому засіданні, позивачу на праві особистої приватної власності належить автомобіль СНЕVROLET, державний номерний знак НОМЕР_2. 02 квітня 2016 року, о 15.00 год., відповідачка ОСОБА_2 в м.Нікополі на внутрішньо - квартальній території біля будинку № 52-Б по вул.Електрометалургів, під час керування автомобілем HYUNDAI ACCENT, державний номерний знак НОМЕР_1, здійснила наїзд на автомобіль позивача (а.с.6). Внаслідок ДТП, транспортний засіб позивача отримав механічні пошкодження у вигляді розбитого правого дзеркала, деформації правого переднього крила та правої передньої двері (а.с.5). 13 квітня 2016 року постановою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області (суддя Поліщук Р.А.) ОСОБА_2 визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та на неї накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 340 грн. (а.с.6). Матеріальна шкода, якої зазнав позивач внаслідок пошкодження його автомобіля, була йому відшкодована страховою компанією в повному обсязі, що було встановлено судом та підтверджено сторонами по справі. Однак, позивач наполягає на стягненні з відповідачки й моральної шкоди, яку він зазнав внаслідок ДТП.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, яка завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями та бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Згідно з п.3 Постанови Пленуму ВСУ „Про судову практику у справах про відшкодування Згідно п.3 Постанови Пленуму ВСУ „Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31.03.1995 року № 4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у звязку з ушкодженням здоровя, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у звязку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих звязків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до абз.2 п.5 Постанови Пленуму ВСУ „Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31.03.1995 року № 4, суд має зясувати, чим підтверджується факт заподіяння потерпілому моральних чи фізичних страждань, за яких обставин діями (бездіяльністю) вони завдані, ступінь вини заподіювача, яких моральних чи фізичних страждань зазнав потерпілий, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі (за правовідносинами, що виникли після 08.06.1993 року) він оцінює повязані з ними витрати та з чого при цьому виходить, а також інші обставини, які мають значення для вирішення даного спору.

Згідно абз.1 п.9 Постанови Пленуму ВСУ „Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31.03.1995 року № 4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

В судовому засіданні були допитані свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які підтвердили той факт, що на пошкодженому внаслідок ДТП автомобілі позивач їздив ще кілька місяців.

Так, свідок ОСОБА_3 суду пояснила, що вона перукар відповідачки. Після ДТП, про яке вона дізналась від своєї клієнтки, вона бачила машину позивача, бо працює навпроти 9-поверхівки, у дворі якої сталося ДТП. Машина позивача стояла на парковці з квітня по червень 2016 року і не ремонтувалась. Тому вона бачила пошкодження на автомобілі, які завдала машині позивача її клієнтка. Там була лише подряпина і невеличке пошкодження дзеркала.

Свідок ОСОБА_4 суду пояснила, що вона бачила самий інцидент, але не знала, що він відбувся за участі клієнтки їх салону. А потім від неї самої дізналась про ДТП. Однак, підтверджує, що автомобіль позивача не був сильно пошкоджений і позивач їздив на ньому, не ремонтуючи, з квітня по червень. Вона це сама бачила.

Таким чином, суд вважає доведеним спричинення позивачу внаслідок ДТП моральної шкоди.

Однак, зважаючи на глибину фізичних та душевних страждань, які виразились в порушенні звичного життєвого укладу, в неможливості нормального відпочинку, подавленого стану та з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення, керуючись вимогою розумності та справедливості, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 3 000 грн. 00 коп.

Обґрунтованою суд вважає й вимогу позивача про стягнення з відповідача судових витрат в розмірі 551 грн. 20 коп., сплачених ним при поданні позову до суду.

Керуючись ст.3, 10, 15, 57, 58, 60, 212, 214 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 3 000, 00 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 551, 20 грн.

Рішення суду першої інстанції може бути оскаржено протягом десяти днів з дня проголошення рішення до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Нікопольський міськрайонний суд.

Суддя: ОСОБА_5