АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 683/1739/16-ц
Провадження № 22-ц/792/528/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2017 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого - судді Костенка А.М.,

суддів: Грох Л.М., Гринчука Р.С.,

секретар Гриньова А.М.

з участю : сторін, їх представників

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу 683/1739/16-ц за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Старокостянтинівського районного суду від 26 січня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відібрання дитини та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, призначення опікунства та стягнення аліментів.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, їх представників, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з апеляційною скаргою, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_2 звертаючись до суду з позовом просив відібрати малолітню ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 в ОСОБА_1 та передати йому на виховання. Зазначав, що перебував в зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_4, в період шлюбу в них народилася дочка ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. ІНФОРМАЦІЯ_2 року його дружина ОСОБА_4 померла. З того часу малолітня дитина ОСОБА_3 залишилася проживати із ОСОБА_1 - матір'ю його дружини. Позивач запропонував відповідачу добровільно віддати йому дитину на виховання, оскільки він працевлаштований, має всі необхідні умови для виховання дитини. Проте відповідач категорично не погоджується, натомість в квітні 2016 року звернулася до органу опіки та піклування Старокостянтинівської міської ради про надання висновку щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 Такі дії ОСОБА_1 позивач вважає незаконними та такими, які порушують його права як батька та права малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Не погоджуючись із позовом ОСОБА_1 подала зустрічний позов в якому просила позбавити ОСОБА_2 батьківських прав щодо його доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, призначити її опікуном онуки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, стягнути аліменти на утримання ОСОБА_3 в розмірі ? частини всіх видів заробітку ОСОБА_2, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Вказувала, що її дочка - (ОСОБА_3) ОСОБА_4 перебувала із позивачем-відповідачем в зареєстрованому шлюбі від якого в них народилася донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після народження дитини ОСОБА_2 залишив сім'ю та виїхав _____________________________________________________________________________

Головуюча у першій інстанції - Бондарчук Л.А. Провадження № 22-ц/792/ 528/17

Доповідач -Костенко А.М. Категорія № 48

проживати в інше місце. Заочним рішенням суду із ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання дитини. Шлюб не розірвано, оскільки дитині було менше року народження. Її дочка ОСОБА_8 захворіла та тривалий час перебувала на лікуванні, ІНФОРМАЦІЯ_2 року вона померла. З самого народження та по даний час ОСОБА_1 фактично доглядає та виховує онуку. ОСОБА_2 ж ухиляється від виконання батьківських обов'язків, щодо утримання та виховання малолітньої доньки. Вказувала, що перешкод для виконання ОСОБА_2 своїх обов'язків по вихованню дитини вона не чинить. Зокрема неодноразово пропонувала ОСОБА_2 спілкуватися із дитиною, брати участь в її вихованні та утриманні. Проте весь час, що онука проживала із нею ОСОБА_2 з'явився тільки один раз, коли прийшов забрати свідоцтво про смерть дружини її доньки та свідоцтво про народження ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Старокостянтинівського районного суду від 26 січня 2017 року первинний позов задоволено та відмовлено в зустрічному позові. Відібрано малолітню ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у ОСОБА_1 та передано батькові ОСОБА_2. Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 з рішенням суду не погоджується просить його скасувати та постановити нове, яким відмовити в задоволені позовних вимог ОСОБА_2 та задовольнити її позов про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2, призначити її опікуном онуки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, стягнути із ОСОБА_2 аліменти на ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи. Зазначала, що ОСОБА_2 своїй дочці ОСОБА_3, не допомагає матеріально, не турбується про її духовний розвиток, не цікавиться її здоров'ям. Дані обставини підтвердили в судовому засіданні свідки ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_6, ОСОБА_12, ОСОБА_13 Вказувала, що після смерті ОСОБА_4 - ОСОБА_2 повідомив, що не буде забирати доньку ОСОБА_3, запропонував аби вона залишилася із апелянтом, а він буде надавати матеріальну допомогу. Також судом першої інстанції було проігноровано клопотання представника ОСОБА_1 про витребування відомостей про доходи ОСОБА_2. Крім того, при вирішенні даного спору суд першої інстанції взяв до уваги висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Хотівської сільської ради Києво-Святошинського району від 2 грудня 2016 року, тоді як залишив поза увагою висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради, оскільки він є некоректним та у ньому не має чіткої відповіді про доцільність позбавлення батьківських прав з урахуванням інтересів дитини. Крім того, ОСОБА_2 не було надано жодного доказу, який би вказував на те, що з того часу як малолітня дитина стала проживати із апелянтом це створило реальну небезпеку для життя та здоров'я дитини і негативно вплинуло на виховний процес дитини.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення з наступних підстав.

У відповідності до п. п. 3, 4 ч. 1 та ч. 2 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Задовольняючи позовні вимоги позивача ОСОБА_2 та відмовляючи у зустрічному позові ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що відсутні правові підстави для перебування малолітньої дитини у бабусі ОСОБА_1, однак за таким висновком в повній мірі погодитись не можна.

Так судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 (після укладення шлюбу ОСОБА_4) з 20 серпня 2014 року перебували в зареєстрованому шлюбі.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року в них народилась донька ОСОБА_3.

Після народження доньки ОСОБА_2 та ОСОБА_4 (після укладення шлюбу ОСОБА_4) припинили спільне проживання. ОСОБА_4 разом з донькою ОСОБА_3 проживали з матір'ю ОСОБА_4 - ОСОБА_1

23 квітня 2015 року рішенням Старокостянтинівського районного суду було задоволено позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 ? частину всіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_4 померла.

Після смерті ОСОБА_4 її донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 залишилась проживати з бабусею ОСОБА_15, перебуває на її повному утриманні. При цьому, бабуся виховує дитину з самого народження.

Батько дитини ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_4 доньку від бабусі не забрав, не виконував свої батьківські обов'язки по вихованню та утриманню дитини, а лише кілька разів відвідав дитину по місцю її проживання, не спілкується з дитиною, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини, її потреб, не цікавиться розвитком дитини, її станом здоров'я, самоусунувся від процесу виховання доньки.

Сама донька в трьохрічному віці батька не знає, хоча ОСОБА_1 жодних перешкод в спілкуванні ОСОБА_2 з дитиною не чинить.

За висновком органу опіки і піклування виконавчого комітету Старокостянинівської міської ради ОСОБА_2 ухиляється від виконання обов'язків щодо виховання дитини ОСОБА_3 і орган опіки і піклування не заперечує проти позбавлення його батьківських прав.

Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов проживання ОСОБА_3 від 8 квітня 2016 року сім'я проживає в трикімнатній квартирі в кількості чотирьох осіб, дитина має свою окрему кімнату, де є все необхідне для відпочинку і розвитку дитини, дитина забезпечена їжею, одягом, іграшками, предметами гігієни, стосунки в родині гарні, в 2015 році батько дитини її не відвідував, не цікавився розвитком дитини та умовами проживання.

Згідно повідомлення зі Старокостянтинівського міського кризового центру управління соціального захисту населення виконавчого комітету Старокостянинівської міської ради психологом центру було здійснено обстеження та психологічне спостереження за малолітньою ОСОБА_3. ОСОБА_3 проживає з бабусею і дідусем, для неї створені всі умови для проживання і розвитку, має комфортні умови життя. Психічний та фізичний розвиток відповідає віку дитини. ОСОБА_3 прив'язана до ОСОБА_1, позитивно реагує на присутність членів родини. Дитина має свої захоплення, своє місце проживання вважає домом. Також під час спостереження було виявлено, що дитина має розуміння, що в неї немає матері, прихильності до батька та належного контакту у дитини з батьком немає. Зміна проживання та відібрання дитини у ОСОБА_1 не буде сприяти повноцінному та гармонійному розвитку дитини і буде суперечити її інтересам, так як зміна звичних для дитини умов життя та кола оточуючих близьких людей стане для неї психотравмуючим фактором.

За повідомлень директора та практичного психолога Регіонального центру раннього розвитку дитини виконавчого комітету Старокостянинівської міської ради в період з 29 вересня по 30 грудня 2016 року ОСОБА_3 відвідувала Центр. У відносинах дитини з бабусею спостерігаються близькі стосунки, помітна турбота, увага та любов до дитини. Для дитини раннього віку не рекомендована зміна звичних умов життя та кола оточуючих близьких людей, оскільки це може стати психотравмуючим фактором та негативно вплинути на повноцінний та гармонійний розвиток дитини. Батько дитини жодного разу не з'являвся ні на заняттях, ні на інших заходах Центру.

У статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Раду Української РСР від 27 лютого 1991 року № 789-XII, закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно до ст. ст. 6, 27 названої Конвенції держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини; визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 163 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними. Батьки мають право вимагати відібрання малолітньої дитини від будь-якої особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду.

Разом з тим згідно з ч. 3 ст. 163 СК України суд може відмовити у відібранні малолітньої дитини і переданні її батькам або одному з них, якщо буде встановлено, що це суперечить її інтересам.

Конвенція про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей 1980 року, яка набула чинності для України з 01 вересня 2006 року, передбачає врахування того, чи прижилася дитина у своєму новому середовищі.

Про наявність того, що дитина прижилася у своєму новому середовищі, можуть свідчити наступні факти: відвідує дошкільний навчальний заклад - садок, відвідує різноманітні гуртки, за дитиною здійснюється медичний догляд, у дитини є свої друзі, захоплення, дитина має сталі сімейні зв'язки, зміна мови спілкування та інші факти, які свідчать, що дитина вважає своє місце проживання постійним, комфортним і місцем проживання своєї родини тощо.

Зазначені факти необхідно оцінювати в сукупності з дотриманням інтересів дитини як на цей час, так і в майбутньому, балансу інтересів та прав батьків, думки дитини, якщо вона досягла такого віку й рівня зрілості тощо.

За таких обставин справи, з врахуванням норм ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Раду Української РСР від 27 лютого 1991 року № 789-XII, чинного законодавства колегія суддів вважає, що відібрання малолітньої ОСОБА_3 від її бабусі ОСОБА_1, яка її виховує майже з самого народження, в доброзичливій, сприятливій психологічній атмосфері, з врахуванням емоційної близькості та емоційного комфорту в сім'ї ОСОБА_1, в якій проживає дівчинка, взаємопідтримку, любов, захищеність та сприятливий мікроклімат проживання у звичайному комфортному для дитини середовищі, передача дитини батьку ОСОБА_2 при відсутності між ОСОБА_3 та батьком стійкого психологічного контакту та близькості, прихильності дитини до батька, відсутності відчуття в дитини, що батька є їй рідною людиною, а також при раптовій зміні звичного середовища проживання, відібрання дитини від близьких людей, до яких вона звикла з самого народження і вважає саме їх рідними негативно вплине на психоемоційний стан дитини, на її психічний стан та розвиток, стане психотравмуючим фактором для дитини, призведе до порушення інтересів дитини, не буде забезпечено дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, може призвести до непоправимих наслідків для психічного здоров'я дитини.

Таким чином приймаючи до уваги вищевикладене, обставини справи колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції про відібрання дитини від її бабусі ОСОБА_1 не відповідає обставинам справи та інтересам дитини, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові ОСОБА_2 про відібрання дитини.

В послідуючому ОСОБА_2 при досягненні з дитиною відповідного психологічного контакту та близькості і інших обставин, що унеможливить негативний вплив на психіку дитину, може повторно поставити питання про відібрання дитини.

В той же час батьки можуть бути позбавлені батьківських прав тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України, у випадках: якщо вони не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Пленум Верховного Суду України у п. 15 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що, розглядаючи справи даної категорії, судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав, тобто наданих батькам до досягнення дитиною повноліття прав на її виховання, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, на згоду передати дитину на усиновлення та інших прав, які ґрунтуються на факті спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування вирішується лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи та характеру ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками.

Ухвалюючи рішення про позбавлення батьківських прав суд має враховувати, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Оцінивши зібранні у справі докази в їх сукупності, колегія суддів вважає, що ОСОБА_2 з народження дитини ухилявся від її виховання, належним чином не приймав участь у вихованні дитини при відсутності перешкод з боку ОСОБА_1, свідомо допустив постійне проживання дитини після смерті матері з бабусею ОСОБА_1, тривалий час не ставив питання про відібрання дитини, однак позбавлення батьківських прав в даному випадку без застосування попереджень чи інших заходів про необхідність змінити ставлення до дитини є виключною, крайньою мірою і в даній цивільній справі не може бути застосовано.

При цьому відповідно до ст.170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного із них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу.

За вказаних вище обставин та відмови в позові про відібрання дитини, проживання дитини з бабусею на відповідних правових підставах - рішення суду, необхідності набуття бабусею відповідних прав щодо захисту інтересів, прав дитини, утримання дитини під час проживання з нею, колегія суддів приходить до висновку про необхідність відібрання малолітньою дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, від батька ОСОБА_2 без позбавлення батьківських прав з передачею дитини її бабусі ОСОБА_1

Крім того, згідно до ч.4 ст.170 Сімейного кодексу України підлягають задоволенню й вимоги ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на дочку ОСОБА_3 в розмірі ? частини заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 8 листопада 2016 року і на період відібрання дитини.

У відповідності до ч. 3 ст. 170 Сімейного кодексу України якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини.

Таким чином ОСОБА_2 не позбавлений батьківських прав і при належному відношенню до своєї дитини, усунення тих причин, які стали підставою для відібрання дитини, дочка йому може бути повернута.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи та неправильного застосування норм матеріального права з ухваленням нового рішення про відмову в позові ОСОБА_2 та частковому задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1

Керуючись ст. ст. 307, 309, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Старокостянтинівського районного суду від 26 січня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення:

В позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відібрання дитини відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, призначення опікунства та стягнення аліментів задовольнити частково.

Відібрати малолітню дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, від батька ОСОБА_2 без позбавлення батьківських прав.

Передати малолітню дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, її бабусі ОСОБА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі ? частини заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 8 листопада 2016 року і на період відібрання дитини.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий (підпис) А.М. Костенко

Судді (підписи) Р.С. Гринчук

Л.М. Грох

Згідно з оригіналом А.М. Костенко