пр. № 2/759/931/17
06 лютого 2017 року м. Київ
Святошинський районний суд м. Києва
у складі: головуючого судді Ул'яновської О.В.,
секретаря Чернишук К.О.,
за участю: позивача ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовними вимогами ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: служба у справах дітей Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини,
У серпні 2016 р. позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, після уточнення позовних вимог просить суд визначити місце проживання дитини, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 з ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1, та просила суд обмежити побачення батька з дитиною та призначити зустрічі кожної неділі один раз в місяць у присутності матері з 16 год. 00 хв. по 18 год. 00 хв., та у святкові дні з 16 год. 00 хв. по 18 год. 00 хв., посилаючись на ті підстави, що з жовтня 2015 року сторони проживають окремо відповідач з того часу вихованням дитини не займається, дитиною не цікавиться та добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає.
У судовому засіданні позивач підтримала уточненні позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві.
Відповідач у судове засідання не з'явився повторно, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, шляхом оголошення у пресі «Урядовий кур'єр» від 19.01.2017, №10 (а.с.33), причини неявки суд не повідомив.
Представник третьої особи у судове засідання судове засідання не з'явився про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надіславши заяву про слухання справи безйого участі. Просив винести рішення на користь та в інтересах малолітньої дитини (а.с. 32).
Суд вважає за можливе розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів згідно частини 4 ст. 169 ЦПК України в порядку заочного розгляду справи.
Суд, всебічно з'ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 29.05.2014 (а.с. 3).
Від шлюбу вони мають повнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 4).
Згідно довідки Форми №3 дитина проживає та зареєстрована у АДРЕСА_1 (а.с. 6).
Згідно акту обстеження умов проживання за адресою : АДРЕСА_1 встановлено, що житлово-побутові умови проживання малолітнього ОСОБА_3. ІНФОРМАЦІЯ_1 створено належним чином (а.с. 25).
Частиною 2 ст. 2 Сімейного кодексу України врегульовано сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, між матір'ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання.
Відповідно до ч. 7 ст. 7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України.
Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність з виховання, навчання і розвитку дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Згідно вимог ч. 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» за якою, батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.
Статтею 153 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене.
Частиною 1 ст. 159 Сімейного Кодексу України передбачено, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.
Частиною 2 ст. 159 Сімейного Кодексу України визначено, що суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання, тощо), місце та час їхнього спілкування.
Одним із принципових положень, закріплених у Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 р., є те, що дитина повинна зростати в умовах турботи.
Відповідно до ст. 3, 18 Конвенції «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Статтею 27 Конвенції передбачено, що дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
З урахуванням вищевикладеного, встановлених судом обставин справи, суд вважає, що необхідно визначити наступні способи участі батька у вихованні: кожної неділі один раз в місяць у присутності матері з 16 год. 00 хв. по 18 год. 00 хв., та у святкові дні з 16 год. 00 хв. по 18 год. 00 хв.
Суд вважає, що встановлення саме такого порядку зустрічей з дитиною для відповідача буде повністю відповідати інтересам дитини, а також не буде порушувати права матері дитини виховання та спілкування з дитиною.
Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з підстав, зазначених вище.
На підставі викладеного, керуючись, ч. 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства»; ст.ст. 3, 18, 27 Конвенції «Про права дитини»; ч. 2 ст. 2, ч. 7 ст. 7, с. 153, ст. 159 СК України, ст.ст. 3, 8, 10, 11, 57-61, 88, 169, 179, 208, 209, 212-215, 218, 223, 294 ЦПК України, Конституцією України, ст. 2,7, 153, 159 СК України,-
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: служба у справах дітей Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини задовольнити частково.
Визначити місце проживання дитини, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 з ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1.
Встановити спосіб участі ОСОБА_2 у вихованні дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, спілкування батька з малолітньою дитиною, а саме: кожної неділі один раз в місяць у присутності матері з 16 год. 00 хв. по 18 год. 00 хв., та у святкові дні з 16 год. 00 хв. по 18 год. 00 хв.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі у розмірі 551 грн. 20 коп.
Заочне рішення суду може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Згідно загального порядку оскарження, дане рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду м. Києва. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Заочне рішення суду набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого ЦПК України, згідно якого рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
СУДДЯ: