УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., ЗавгородньоїІ.М., Коротуна М.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА», ОСОБА_5 про стягнення страхового відшкодування, майнової та моральної шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Апеляційного суду м. Києва від 29 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, у якому просив:

- стягнути з публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» (далі - ПАТ «НАСК «ОРАНТА») на свою користь страхове відшкодування у розмірі 49 000 грн та витрати на проведення експертиз у сумі 3 100 грн;

- стягнути з ОСОБА_5 на свою користь відшкодування майнової шкоди у розмірі 81 430 грн 98 коп. (77 550 грн 98 коп. - різниця між розміром завданого збитку у сумі 126 550 грн 98 коп. та лімітом відповідальності страховика у сумі 49 000 грн; 600 грн - витрати на евакуацію; 3 280 грн - витрати на зберігання вилученого транспортного засобу на майданчику тимчасового утримання), а також відшкодування моральної шкоди у розмірі 5 000 грн.

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_4 посилався на те, що 17 серпня 2014 року по вул. Червоноармійській, 158 в смт. Гостомель Київської області сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю автомобіля НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_5, який перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, не врахував дорожню обстановку та маючи можливість попередити зіткнення, здійснив виїзд на зустрічну смугу руху і допустив зіткнення з автомобілем НОМЕР_2, під його керуванням, що рухався у зустрічному напрямку, у зв'язку з чим автомобілі зазнали механічних пошкоджень.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 07 серпня 2015 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Відповідно до звіту про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 414/9-15 від 12 вересня 2015 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля НОМЕР_2, внаслідок його пошкодження у ДТП, складала 253 932 грн 05 коп., а ринкова вартість до ДТП складала 193 550 грн 98 коп.

Відповідно до звіту про оцінку транспортного засобу № 526/10-15, складеного 16 жовтня 2015 року, вартість знищеного у ДТП транспортного засобу «Volkswagen Т4», д.н.з. НОМЕР_3, складала 67 000 грн.

Позивач вказував, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_5 була застрахована в ПАТ «НАСК «ОРАНТА» згідно з полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а тому він звернувся до страхової компанії з метою отримання страхового відшкодування, проте листом №09-03-09/15594 від 26 жовтня 2015 року відповідач відмовив у виплаті страхового відшкодування у зв'язку із пропуском річного строку для звернення з заявою про страхове відшкодування з моменту скоєння ДТП.

Зважаючи на вищевикладене та посилаючись на те, що заява від 28 вересня 2015 року була подана ним повторно, а тому рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування є безпідставним, ОСОБА_4 просив задовольнити позов.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 06 липня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 29 вересня 2016 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 задоволено частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 06 липня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «НАСК «ОРАНТА» на користь ОСОБА_4 витрати на проведення експертного дослідження в сумі 3 100 грн.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 заподіяну майнову шкоду в сумі 77 550 грн 98 коп., витрати за евакуацію транспортного засобу до стоянки в сумі 600 грн, плату за послуги стоянки в сумі 3 280 грн, а також 3 000 грн на відшкодування заподіяної моральної шкоди.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В іншій частині позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині вимоги до ПАТ «НАСК «ОРАНТА»суд першої інстанції, з висновком якого в цій частині погодився й апеляційний суд, виходив з того, що страхова компанія правомірно відмовила позивачу у виплаті страхового відшкодування, оскільки останній не подав заяву про страхове відшкодування впродовж одного року з моменту ДТП, а тому в цій частині суди дійшли обґрунтованого висновку, що звернення позивача до страховика з вимогою про здійснення страхового відшкодування відбулось з пропуском річного строку, встановленого законом, що є підставою для відмови у здійсненні такого відшкодування.

Відмовляючи у задоволенні позову про стягнення з ОСОБА_5 різниці між розміром завданого збитку та лімітом відповідальності страховика, суд першої інстанції виходив з недоведеності розміру такої шкоди, оскільки проводилася оцінка іншого автомобіля, який не є предметом спору у цій справи.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог до ОСОБА_5 та частково задовольняючи позов у цій частині, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. ст. 57, 212 ЦПК України), правильно встановив характер правовідносин сторін у справі, застосувавши норми матеріального права, які їх регулюють та виходив з того, що вина ОСОБА_5 у вчиненні ДТП підтверджується ухвалою суду від 07 серпня 2015 року, а розбіжності між номером кузова (шасі, рами), зазначені у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу та звітах, на підставі яких визначено розмір завданих позивачу збитків, було усунуто шляхом звернення до суб'єкта оціночної діяльності ФОП ОСОБА_7, який повідомив про допущену ним описку (а. с. 158), у зв'язку із чим суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення з ОСОБА_5 різниці між розміром завданого збитку (126 550 грн 98 коп.) та лімітом відповідальності страховика (49 000 грн) у сумі 77 550 грн 98 коп., а також витрат на евакуацію транспортного засобу в сумі 600 грн та плати за послуги стоянки в сумі 3 280 грн.

Крім того, скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині вирішення питання про стягнення з ПАТ «НАСК «Оранта» витрат на проведення експертного дослідження в сумі 3 100 грн та задовольняючи позов у цій частині, апеляційний суд вмотивовано виходив з того, що такі не відносяться до шкоди, пов'язаної з пошкодженням транспортного засобу та відшкодовуються незалежно від строку подання заяви про страхове відшкодування.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судом апеляційної інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом попередньої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення, зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновком суду апеляційної інстанції щодо їх оцінки.

На підставі вищевикладеного та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Апеляційного суду м. Києва від 29 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

І.М. Завгородня

В.М. Коротун