Справа №588/1247/16-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Маслов В. В.
Номер провадження 22-ц/788/600/17 Суддя-доповідач - Семеній Л. І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2017 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Семеній Л. І.,

суддів - Кононенко О. Ю. , Ткачук С. С.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - адвоката Святішенко Олександри Вікторівни

на рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 20 лютого 2017 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, Приватного акціонерного товарства «Сад», третя особа - Приватне акціонерне товариство «Страхова Комапанія «Провідна»

про відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 20 лютого 2017 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ «Сад» на користь ОСОБА_3 50000 грн. в рахунок моральної шкоди.

В іншій частині позовні вимоги ОСОБА_3 залишені без задоволення.

Стягнуто із ПрАТ «Сад» на користь держави 749,25 грн. судового збору.

ОСОБА_3 з рішенням суду не погодилася та через свого представника - адвоката Святішенко О.В., оскаржила його в апеляційному порядку.

Посилаючись на неповне встановлення обставин, внаслідок неправильного дослідження матеріалів справи, а також порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову згідно заявлених позовних вимог. Свої вимоги обґрунтовує тим, що на день загибелі свого чоловіка вона була непрацездатною та перебувала на його утриманні, оскільки є інвалідом з дитинства та має третю групу інвалідності. Крім того, на утриманні померлого перебувала неповнолітня ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, опікуном якої є позивачка. Зазначає, що ПрАТ «Сад» зобов'язаний відшкодувати шкоду, заподіяну смертю потерпілого в розмірі 1/2 частини середньомісячного заробітку ОСОБА_7, оскільки рішенням суду встановлено факт проживання ОСОБА_3 однією сім'єю з ОСОБА_7 більш ніж п'ять років. Вважає, що має право на відшкодування моральної шкоди, яка підлягає стягненню з обох відвідачів у заявленому розмірі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_3 та її представника адвоката Святішенко О.В., які підтримали доводи апеляційної скарги, заперечення на скаргу відповідача ОСОБА_5, його представника ОСОБА_8, представника ПрАТ «Сад» - Литвин О.В., дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно зі ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка не довела належними доказами, що на час смерті ОСОБА_7 вона перебувала на його утриманні. Суд також врахував, що обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди повинен нести роботодавець ПрАТ «Сад», тому задовольнив позов частково.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, оскільки вони відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Судом першої інстанції правильно встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_2 на автодорозі «Суми-Полтава» відбулось зіткнення автомобіля «Mercedes Benz 814» державний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_5, з автомобілем «ВАЗ- 2104» державний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_10, внаслідок чого від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці дорожньо-транспортної пригоди пасажир «ВАЗ-2104» - ОСОБА_7 ОСОБА_5 було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України. Вказані обставини підтверджується вироком Тростянецького районного суду Сумської області від 23 червня 2016 року (а.с. 29 - 35).

Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 06 жовтня 2016 року вказаний вирок суду та ухвалу суду від 30 червня 2016 року про виправлення описки в частині вирішення цивільного позову скасовано і провадження в цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції в порядку цивільного судочинства (а.с. 40 - 42).

Сторони не спростовують ту обставину, що дорожньо-транспортна пригода сталася під час виконання ОСОБА_5 своїх трудових обов'язків, який працював на посаді водія автотранспортних засобів у ПрАТ «САД».

Зі страхового полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів вбачається, що у період з 24 січня 2015 року до 23 січня 2016 року, цивільно-правова відповідальність ПрАТ «САД» відносно автомобіля «Mercedes Benz 814» державний номер НОМЕР_3 була застрахована в ПрАТ СК «Провідна» з лімітом відповідальності 100 тисяч грн. на одного потерпілого (а.с.70).

Судом також встановлено, що з 15.11.2005 року по 08.07.2011 року позивачка перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7 Шлюб в судовому порядку розірваний. Рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 20 травня 2015 року встановлено факт їхнього проживання однією сім'єю більш, ніж п'ять років до дня смерті ОСОБА_7, тобто ІНФОРМАЦІЯ_2 року (а.с. 119).

ОСОБА_3 є інвалідом третьої групи з дитинства та перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Тростянецькому районі, отримує пенсію як інвалід з дитинства з 13 лютого 1992 року, що підтверджується довідками МСЕК та Управління пенсійного фонду України (а.с.6).

Відповідно до ст. 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: 1) дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); 2) чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно; 3) інвалідам - на строк їх інвалідності; 4) одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім'ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років; 5) іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п'яти років після його смерті. Особам, визначеним у пунктах 1 - 5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував.

За роз'ясненнями наданими у підп. «г» п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року непрацездатні члени сім'ї загиблого, які мали самостійний заробіток або одержували пенсію на час його смерті, можуть бути визнані утриманцями потерпілого, якщо частка заробітку останнього, що припадала на кожного з них, була основним і постійним джерелом їх існування. Розмір відшкодування у зв'язку з втратою годувальника у цих випадках визначається з його заробітку без врахування заробітку або пенсії, що одержували зазначені особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Всупереч цим вимогам позивачка не надала належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_7 на час смерті офіційно отримував будь-який заробіток і, що частка цього заробітку, яка припадала на кожного з утриманців, була основним і постійним джерелом для її існування, чим не довела факт свого знаходження на його утриманні.

З огляду на зазначене та враховуючи, що на час смерті ОСОБА_7 не мав передбаченого ст.91 СК України обов'язку утримувати позивачку, оскільки ОСОБА_3 має інвалідність з дитинства, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову в частині відшкодування шкоди у розмірі 2000 грн. щомісячно.

Погоджується колегія суддів і з висновком суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди.

Судом вірно враховані норми ст. 1172 ЦК України та роз'яснення п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» щодо обов'язку роботодавця ПрАТ «САД» відшкодувати моральну шкоду, завдану його працівником під час виконання ним трудових обов'язків, а також взято до уваги і ту обставину, що позивачка самостійно обирає особу, до якої вона заявляє вимоги про відшкодування шкоди.

Визначаючи розмір морального відшкодування у сумі 50000 грн., суд врахував глибину душевних страждань позивачки та виходив із засад розумності, виваженості і справедливості.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Таким чином, суд першої інстанції, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, дослідивши надані сторонами докази, дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Колегією суддів не виявлено неправильного застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які могли б бути підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - адвоката Святішенко Олександри Вікторівни відхилити.

Рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 20 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий -

Судді: