АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Унікальний номер справи 759/2678/16-ц Головуючий в І інстанції: Борденюк В.В.
Апеляц. провадження 22-ц/796/1717/2017 Доповідач: Слободянюк С.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 січня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді - Слободянюк С.В.,

суддів: Кравець В.А., Левенця Б.Б.,

при секретарі - Гоін В.С..,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 13 липня 2016 року за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Науково-дослідний інститут електромеханічних приладів» про стягнення заборгованості за заробітною платою та компенсації середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -

в с т а н о в и л а :

У лютому 2016 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до Публічного акціонерного товариства «Науково-дослідний інститут електромеханічних приладів» (ПАТ «НДІЕП»), у якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила стягнути заборгованість за заробітною платою та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з роботи на загальну суму 57 364,76 грн

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 13 липня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «НДІЕП» на користь ОСОБА_1 компенсацію середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 10 709, 40 грн. Стягнуто з ПАТ «Науково-дослідний інститут електромеханічних приладів» на користь Держави судовий збір у розмірі 551,20 грн. У решті позову - відмовлено.

На рішення суду першої інстанції ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, з посиланням на порушення судом першої інстанції матеріального і процесуального права, ставиться питання про скасування рішення, ухвалення нового, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апелянт зазначає, що судом першої інстанції не були з'ясовані фактичні обставини справи, дана невірна оцінка доказам, що призвело до неправильного, на її думку, застосування норм права та ухвалення незаконного рішення.

Судове засідання, яке призначено на 25 січня 2017 року проведено без участі сторін, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, про що свідчать розписки на аркуші справи № 242.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про відхилення скарги з наступних підстав.

Згідно частини 1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов*язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Як вбачається із матеріалів справи і встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 працювала начальником відділу кадрів ПАТ «НДІЕП» з 09 грудня 2013 року по 15 лютого 2016 року (а.с.11, 13,14).

Наказом голови правління ПАТ «НДІЕП» від 15 лютого 2016 року №8/2к трудовий договір з ОСОБА_1 було припинено на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України (за угодою сторін).

На день звільнення ПАТ «НДІЕП» заборгував перед позивачем заробітну плату за листопад, грудень 2015р., січень, лютий та березень 2016р.; також позивачу належала до виплати компенсація за невикористану відпустку. За розрахунками позивача заборгованість становить 57 364,76 грн.

З наданої суду прешої інстанції довідки ПАТ «НДІЕП» від 13 липня 2016 року № 307 вбачається, що заборгованість перед позивачем за заробітною платою, лікарняними і невикористану відпустку становила 19 186,86 грн. і була повністю погашена до 26 квітня 2016 року.

Частиною 1 статті 47 КЗпП України визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Згідно зі статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівнику сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на корить працівника.

Судом першої інстанції вирішено питання щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 03 по 30 березня 2016 року, як заявлялось позивачем у заяві про уточнення позовних вимог (а.с.42).

Відтак, враховуючи те, що розрахунок з позивачем при звільненні його з роботи здійснено відповідачем із порушенням строків встановлених Законом, то у підприємства на підставі ст. 117 цього Кодексу виник обов'язок сплати позивачу середнього заробітку за час затримки його розрахунку.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, задовольнивши вимоги щодо стягнення середнього заробтку за час затримки розрахунку при звільненні, оскільки за матеріалами справи позвивачці підприємством частками було виплачено заробітку плату, прийнявши до уваги довідку відповідача щодо середньоденної заробітної плати.

Апелянт в апеляційній зазначає про неправильність здійснення відповідачем нарухування заборгованості із заборобітної плати, виплати за листок тимчасової непрацездатності, компенсації за невикористану відпістку, корегування заробітної. При цьому в скарзі апелянт наводить свої розрахунки.

В ході розгляду апеляційним судом справи, з метою з*ясування обставин, що мають значення для справи і потребуються спеціальних знань, позивачу роз`яснювалось право зверненя із заявою щодо призначення економічно-бухгалтерської експертизи, оскільки для вирішення навдених у скарзі питань необіхдно спеціальні зання в галузі економічно-бухгалтерського фаху. Апелянт на скористалась таким правом.

Відтак, доводи скарги стосовно питання щодо неправильності нарахування відповідачем відповідних сум, апелянтом не спростовано належними та допустими доказами.

Враховуючи наведене, кеолгія суддів дійшла висновку, про відхилення апеляціної скарги, залишенню без змін оскаржуваного рішення, правильність висновку якого доводами апеляційної скарги не спростовуються.

Керуючись ст.ст. 303,307,308,313 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 13 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: