Справа № 588/1482/16-ц
провадження № 2/588/78/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2017 року Тростянецький районний суд Сумської області в складі: головуючого судді - Маслова В.В., за участю секретаря - Ноздріної В.О., представника позивача - ОСОБА_1, відповідача - ОСОБА_2, представника відповідача - ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тростянець цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації,

ВСТАНОВИВ:

6 грудня 2016 року ОСОБА_4 через свого представника звернулась до суду з вказаним позовом посилаючись на те, щоїй на праві власності належить будинок під АДРЕСА_1 який вона успадкувала від свого рідного брата ОСОБА_5. У даному будинку, за життя ОСОБА_5 та за його згодою, була зареєстрована співмешканка останнього - ОСОБА_2, яка з 2009 року у будинку не проживає. У зв'язку з цим, позивачка просила суд: 1) визнати ОСОБА_2, такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, а саме будинком під АДРЕСА_1 2) зобов'язати центр надання адміністративних послуг Тростянецької районної державної адміністрації Сумській області зняти ОСОБА_2 з реєстраційного обліку за вищезазначеною адресою.

В судове засідання позивачка не з'явилась, про час розгляду справи повідомлялась належним чином.

Представник позивачки в судове засідання з'явився, заявлені позовні вимоги підтримав посилаючись на обставини викладені у позові, а також зазначив, що відповідачка чинить перешкоди власниці у здійсненні її прав по відношенню до спірного будинку.

Відповідач та її представник у судове засідання з'явились, проти позову заперечували. Свої заперечення відповідач обґрунтовувала тим, що у житловому будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 вона проживала до листопада 2016 року, а саме до того часу поки на її адресу зі сторони представника позивачки не почали лунати погрози. Після смерті ОСОБА_5 вона єдина з родичів хто поховала його, сплатила за всі послуги пов'язані з похованням. Після його смерті вона доглядала за будинком та земельною ділянкою, сплачувала за будинок комунальні послуги, а тому і надалі має намір у ньому проживати, оскільки на даний час іншого житла у неї не має.

Суд, заслухавши учасників процесу, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, мотивуючи рішення, зазначає про наступне.

З матеріалів справи судом було встановлено, що позивачка - ОСОБА_4 є власником житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, який вона успадкувала від свого рідного брата ОСОБА_5, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 5 жовтня 2016 року, та інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №69834949 від 5 жовтня 2016 року.(а.с. 10-12)

Як вбачається з копії будинкової книги на цей будинок, за вищевказаною адресою зареєстрована відповідачка - ОСОБА_2. (а.с.28-35)

Судом встановлено і сторонами не заперечується, що відповідач ОСОБА_2 вселилась у належний позивачці будинок та була у ньому зареєстрована як член сім'ї колишнього власника жилого приміщення - ОСОБА_5.

Розглядаючи заявлену позивачкою вимогу про визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право на користування житловим приміщенням суд бере до уваги наступне.

Спірні правовідносини, які виникли між сторонами, стосуються права власності та права користування житлом і на час виникнення регулюються норми Конституції України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Цивільного кодексу України 2004 року, Житлового кодексу України.

Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК України).

Права власника житлового будинку визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.

Аналіз змісту вказаних правових норм свідчить про те, що право члена сім'ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно.

Із зазначеного слід дійти висновку, що виникнення права членів сім'ї власника будинку на користування цим будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, а відтак - припинення права власності особи на будинок припиняє право членів її сім'ї на користування цим будинком.

Таким чином, права членів сім'ї власника будинку на об'єкт власності є похідними від прав самого власника.

Передбачаючи право власника житлового будинку (квартири) на відчуження цих об'єктів, закон не передбачив при цьому перехід прав і обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом (житлового сервітуту) членів сім'ї колишнього власника у випадку зміни власника будинку (квартири) (на відміну від договору найму (оренди) житла - ст. ст. 810, 814 ЦК України).

Частина ж 4 ст. 156 ЖК України передбачає збереження такого права користування житлом лише для членів сім'ї, які припинили сімейні відносини з власником будинку, при умові збереження права власності на будинок цього ж власника, тобто при незмінності власника майна.

Отже, враховуючи, що відповідачка - ОСОБА_2 не набула самостійного права на житло з підстав передбачених законом (найм, оренда, вселення наймачем чи на підставі ордера тощо - ст. 810 ЦК України, ст. ст. 61, 64 ЖК України), з припиненням права власності ОСОБА_5 на спірний будинок припинилось і її право як члена сім'ї на користування цим будинком.

Саме з таких позицій виходив Верховний Суд України в ухвалі від 6 листопада 2002 року, від 4 жовтня 2006 року, від 18 вересня 2008 року визнавши, що з припиненням права власності особи на жиле приміщення члени його сім'ї також втрачають право користування цим приміщенням і підлягають виселенню за позовом нового власника.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що позов у цій частині підлягає задоволенню.

Водночас, надані відповідачкою письмові докази та показання допитаного свідка ОСОБА_6, якими підтверджується факт її проживання у спірному будинку, не можуть бути взяті судом до уваги, оскільки вказаний факт не впливає на обсяг прав відповідачки по відношенню до цього житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

Разом із тим, не підлягає задоволенню вимога позивача про зобов'язання центру надання адміністративних послуг Тростянецької районної державної адміністрації Сумській області зняти ОСОБА_2 з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1, оскільки відповідний орган державної влади не був залучений до участі у справі, а тому суд не може вирішувати питання про його права та обов'язки.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 11, 209, 212, 214, 215 ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації - задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2, такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, а саме будинком під АДРЕСА_1

В іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Сумської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 діб з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В. В. Маслов