Справа № 450/1943/16 Головуючий у 1 інстанції: Кукса Д.А.
Провадження № 22-ц/783/1371/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 С. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2017 року м.Львів

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря Брикайло М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні без фіксування судового процесу звукозаписувальним технічним засобом цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 09 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до голови Лапаївської сільської ради Пустомитівського району Львівської області ОСОБА_3 про бездіяльність та протиправні дії, які полягають у перевищенні службових повноважень та порушенні законодавства України,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати протиправними дії голови Лапаївської сільської ради Пустомитівського району Львівської області ОСОБА_3, які полягали у перевищенні ним службових повноважень щодо незаконного отримання та розголошення конфіденційної інформації про її майновий стан, та визнати протиправною його бездіяльність за порушення пункту першого статті 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації» щодо не надання у встановлений цим Законом строк відповіді на її запит.

Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що відповідач з перевищенням службових повноважень незаконним шляхом отримав на особистому прийомі у головного інженера Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» договір довічного утримання, укладений між нею та ОСОБА_4, та витяг про реєстрацію її (позивача) права власності на отримане на підставі цього договору нерухоме майно, що є конфіденційною інформацією, оскільки стосується її майнового стану, і розголосив інформацію про ці правовстановлюючі документи без її згоди на сесії Лапаївської сільської ради перед депутатами, чим вчинив злочин і порушив її право на недоторканість особистого (приватного) життя.

Крім того, зазначає, що відповідач в порушення вимог пункту першого статті 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації» не надав у встановлений цим Законом строк відповіді на її (позивача) інформаційний запит від 17.11.2015 року, яка б містила достовірну інформацію щодо наявності запиту Лапаївської сільської ради Пустомитівського району Львівської області для отримання в Обласному комунальному підприємстві Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» копій названих вище правовстановлюючих документів та відповіді названого БТІ на такий запит.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 09.12.2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_2, просить його скасувати з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, недоведеності обставин, які суд вважав встановленими, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким її позов задовольнити.

Свої доводи апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції не враховано обставин, встановлених постановою Пустомитівського районного суду від 20.01.2014 року, якою було зобовязано Лапаївську сільську раду у встановлений законом строк включити її на квартирний облік, як особу, що потребує покращення житлових умов, і на виконання якої виконавчим комітетом Лапаївської сільської ради було прийнято рішення №003 від 27.02.2014 року про зарахування її на облік для покращення житлових умов з 27.02.2014 року та включення у список громадян, які користуються правом позачергового отримання житлових приміщень. Вважає, що відповідач, використавши своє службове становище, незаконно отримав і розголосив на засіданні сесії сільської ради конфіденційну інформацію про її майновий стан (житло) для того, щоб скасувати вказане вище рішення виконавчого комітету Лапаївської сільської ради №003 від 27.02.2014 року про зарахування її на облік для покращення житлових умов, однак, районний суд належним чином не відреагував на незаконні дії сільського голови. Крім того, зазначає, що вона зверталась із запитами як до Лапаївської сільської ради, так і безпосередньо до сільського голови, який підписував відповіді на її запити та несе персональну відповідальність за достовірність інформації, а тому не погоджується із висновком районного суду про те, що належним відповідачем за її вимогою про визнання протиправною бездіяльності має бути сільська рада.

В судове засідання сторони не зявились, про час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому процесуальним законом порядку (а.с. 129-130), клопотань про відкладення розгляду справи від них не надходило, а тому справу розглянуто апеляційним судом у відповідності до вимог ч.2 ст.197, ч.2 ст.305 ЦПК України у їхній відсутності без фіксування судового процесу звукозаписувальним технічним засобом.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Звертаючись до суду із вказаним позовом у порядку цивільного судочинства, позивач обґрунтовувала свою вимогу про визнання протиправними дій сільського голови порушенням відповідачем її особистого немайнового права, що виникає з цивільних правовідносин, і стосується її приватного інтересу, а саме, про захист особистого життя від розголошення відомостей про її майновий стан, що становлять конфіденційну інформацію.

Статтею 270 ЦК України визначено, що відповідно до Конституції України фізична особа має право на життя, право на охорону здоровя, право на безпечне для життя і здоровя довкілля, право на свободу та особисту недоторканість, право на недоторканість особистого і сімейного життя, право на повагу до честі та гідності, право на таємницю листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції, право на недоторканість житла, право на вільний вибір місця проживання та на свободу пересування, право на свободу літературної, художньої, наукової і технічної творчості.

Перелік особистих немайнових прав, які встановлені Конституцією України, цим Кодексом та іншим законом, не є вичерпним.

Відповідно до ст.32 Конституції України, ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Не допускається збирання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Статтею 21 Закону України «Про інформацію» визначено, що конфіденційною є інформація про фізичну особу, а також інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою.

Конфіденційна інформація може поширюватись за бажанням (згодою) відповідної особи у визначеному нею порядку відповідно до передбачених нею умов, а також у випадках, встановлених законом.

Відповідно до рішення Конституційного суду України від 30.10.1997 року №5-зп, відомості про майновий стан особи теж відносяться до конфіденційної інформації.

Конституційний суд України, даючи офіційне тлумачення частин першої та другої Конституції України в рішенні від 20.01.2012 року №2-рп/2012, зазначив, що інформація про особисте та сімейне життя особи (персональні дані про неї) це будь-які відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована, зокрема, про її матеріальний стан, дані про особисті майнові та немайнові відносини цієї особи з іншими особами, які становлять конфіденційну інформацію.

У відповідності до ч.1 ст.275 ЦК України, фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу.

Захист особистого немайнового права може здійснюватися також іншим способом відповідно до змісту цього права, способу його порушення та наслідків, що їх спричинило це порушення (ч.2 ст.275 ЦК).

Відповідно до ч.1 ст.276 ЦК України, орган державної влади, орган місцевого самоврядування, фізична особа або юридична особа, рішеннями, діями або бездіяльністю яких порушено особисте немайнове право фізичної особи, зобовязані вчинити необхідні дії для його поновлення.

Якщо дії, необхідні для негайного поновлення порушеного особистого немайнового права фізичної особи не вчиняються, суд може постановити рішення щодо поновлення порушеного права, а також відшкодування моральної шкоди, завданої його порушенням (ч.2 ст.276 ЦК).

Судом встановлено, що отримана сільським головою в ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» інформація про право приватної власності ОСОБА_2 на житло квартиру №30 в будинку №30 на вул.Тургенєва у м.Львові на підставі договору довічного утримання від 27.09.1999 року (а.с.5, 6), була предметом розгляду на засіданні комісії житлово-комунального господарства, транспорту та звязку Лапаївської сільської ради при вирішенні питання правомірності зарахування (перебування) ОСОБА_2 на облік (на обліку) для покращення житлових умов, з урахуванням пропозиції якої рішенням ХХ сесії УІ скликання Лапаївської сільської ради Пустомитівського району Львівської області від 31.08.2015 року №240 було скасовано рішення виконавчого комітету Лапаївської сільської ради №003 від 27.02.2014 року про зарахування ОСОБА_2 на облік для покращення житлових умов, знято її з квартирного обліку та виключено зі списку осіб, які користуються правом позачергового одержання житлових приміщень, оскільки ОСОБА_2 надала сільській раді та комісії недостовірні дані про житло, яке належить їй на праві власності (а.с.38, 43).

Враховуючи наведені вище норми матеріального права та встановлені обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність заявлених позивачем вимог в цій частині, оскільки позивачем не доведено наявності правових підстав для захисту її особистого немайнового права на особисте життя у спосіб, визначений ЦК України, що не перешкоджає їй звертатись за захистом прав, які вважає порушеними, в іншому порядку та в порядку іншого виду судочинства.

Що ж стосується вирішення районним судом справи в частині заявлених вимог позивача про визнання протиправною бездіяльності відповідача за порушення пункту першого статті 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації» щодо не надання у встановлений цим Законом строк відповіді та достовірної інформації на її запит, колегія суддів дійшла висновку про те, що відповідно до ст.ст.3, 17 КАС України спір в цій частині підвідомчий адміністративному суду, оскільки стосується оскарження дій (бездіяльності) сільського голови як посадової особи органу місцевого самоврядування (субєкта владних повноважень) при здійсненні ним владних управлінських функцій і має публічно-правовий характер, а тому оскаржуване рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню на підставі п.1 ч.1 ст.205, ч.1 ст.310 ЦПК України із закриттям провадження у справі в цій частині заявлених позивачем вимог.

У звязку з наведеним, апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 310, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 09 грудня 2016 року в частині відмови у задоволенні вимоги ОСОБА_2 до голови Лапаївської сільської ради Пустомитівського району Львівської області ОСОБА_3 про визнання протиправною бездіяльності за порушення пункту першого статті 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації» скасувати і провадження в цій частині закрити.

В решті рішення суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Копняк С.М.

ОСОБА_5