АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/792/334/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2017 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі головуючого судді Корніюк А.П.

суддів: Купельського А.В., П'єнти І.В.

секретар Філіпчук О.С.

з участю представника відповідача ОСОБА_1

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Хмельницького міськрайонного суду від 01 грудня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог виконавчий комітет Хмельницької міської ради в особі Служби у справах дітей Хмельницької міської ради, про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Заслухавши доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги,

в с т а н о в и л а :

Звертаючись до суду із позовом АТ «Дельта Банк» зазначало, що 02.02.2009 року між АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №1, згідно з умовами якого Банк надав Позичальнику кредит у сумі 56000 доларів США з розрахунку 14,0% річних за користування кредитом, з терміном повернення по 03.01.2039 року. З метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним Кредитним договором іпотекодавець ОСОБА_2 за договором іпотеки №87421 від 05.06.2008 року передала у іпотеку нерухоме майно, а саме: трикімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 46,8 кв.м., житловою 31,0 кв.м., що належить Іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу від 04.06.2008 року. Позивач зазначав, що 08.12.2011 року між АТ «Укрсиббанк» та АТ «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним Договором, АТ «Укрсиббанк» передає (відступає) АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитним та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» замінює АТ «Укрсиббанк» як кредитора у зазначених

Головуючий у першій інстанції - О.В. Козак Провадження № 22ц/792/334/17

Доповідач - Корніюк А.П. Категорія № 27

зобов'язаннях, а внаслідок передачі від АТ «Укрсиббанк» до АТ «Дельта Банк» прав вимоги боржників, до АТ «Дельта Банк» переходить право вимоги від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами. В частині надання кредитних коштів АТ «Укрсиббанк» свої зобов'язання перед позичальником виконало. Оскільки позичальник умов кредитного договору належним чином не виконує, у зв'язку з чим станом на 09.07.2015 року утворилася заборгованість у сумі 1904181,79 грн., тому позивач просив суд в рахунок погашення заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: трикімнатну квартиру №84, яка знаходиться у АДРЕСА_1 шляхом визнання права власності.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 23 жовтня 2015 року до участі у справі яв якості третьої особи без самостійних вимог залучено орган опіки та піклування виконавчого комітету Хмельницької міської ради в особі Служби у справах дітей ХМР.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 01 грудня 2016 року в задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду ПАТ «Дельта Банк» оскаржило його в апеляційному порядку та в обґрунтування своїх вимог зазначає, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом однобічно проаналізовано норми матеріального права, неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, не здійснено всебічного, повного, об'єктивного та безпосереднього дослідження доказів у їх сукупності. Апелянт вказує, що відмовляючи в позові, суд не взяв до уваги, що договором іпотеки передбачено спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі предмета іпотеки у власність іпотекодержателю. Тому, апелянт просить суд скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задоволити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_1 просить відхилити апеляційну скаргу, залишивши рішення суду першої інстанції без змін.

Представник апелянта до суду не з»явився, направивши клопотання щодо розгляду справи у її відсутності, апеляційну скаргу підтримує і просить її задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_2 та представник третьої особи до суду не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 та ч. 2 ст. 307 і ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що 02.02.2009 року між АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №1, згідно з умовами якого Банк надав Позичальнику кредит у сумі 56000 доларів США з розрахунку 14,0% річних за користування кредитом починаючи з 02.02.2009 року по 03.01.2039 року. З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним Кредитним договором іпотекодавець ОСОБА_2 за договором іпотеки №87421 від 05.06.2008 року передала у іпотеку нерухоме майно, а саме: трикімнатну квартиру №84, яка знаходиться у АДРЕСА_1, загальною площею 46,8 кв.м. та житловою площею 31,0 кв.м., що належить Іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу, який посвідчений приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Оксанюк А.А. за № 5725 від 04.06.2008 року.

08.12.2011 року між АТ «Укрсиббанк» та АТ «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним Договором, АТ «Укрсиббанк» передає (відступає) АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитним та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» замінює АТ «Укрсиббанк» як кредитора у зазначених зобов'язаннях, а внаслідок передачі від АТ «Укрсиббанк» до АТ «Дельта Банк» прав вимоги боржників, до АТ «Дельта Банк» переходить право вимоги від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами. Позичальник взяті на себе зобов'язання за договором належним чином не виконував, у зв'язку з чим станом на 09.07.2015 року за відповідачем наявна заборгованість у сумі 1904181,79 грн, з яких: тіло кредиту - 1196239,12 грн.; відсотки - 707942,66 грн., з яких прострочена заборгованість станом на 09.07.2015 р.: тіло кредиту - 432397,01 грн.; відсотки - 723259,84 грн.

Як вбачається із матеріалів справи 16 липня 2015 року АТ «Дельта банк» направило відповідачу лист-вимогу (а.с.9) про погашення заборгованості за кредитом та попередив, що у разі незадоволення вимог Банк буде змушений захищати свої майнові права шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса або звернення до суду про примусове стягнення боргу на наявну прострочену (поточну) заборгованість, яка станом на 09.07.2015 року становить 86664,96 доларів США та 1904181,79 грн. та попередив позичальника про те, що в подальшому Банк змушений вдатися до судового захисту своїх прав на підставі ст. ст. 33, 36, 37, 38, 39 Закону України «Про іпотеку». Однак, умови кредитного договору ОСОБА_2 належним чином не були виконані.

Наведене підтверджується матеріалами справи.

Відмовляючи в позові, суд обґрунтовано виходив з того, що застереження в іпотечному договорі від 05.06.2008 року, що укладений між сторонами про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на предмет іпотеки стосується позасудового способу врегулювання спору.

Дійшовши такого висновку, суд обґрунтовано посилався на відповідні норми матеріального та процесуального права.

Згідно з ч. 1 і ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» зазначено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону (ч. 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку»).

В силу ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Відповідно до п. 4.1., п. 4.1.1. та п. 4.2. договору іпотеки №87421 від 05.06.2008 року Іпотекодержатель набуває права звернути стягнення на Предмет іпотеки у разі порушення Іпотекодавцем будь-якого зобов'язання за цим договором або будь-якого зобов'язання, що забезпечено іпотекою за цим Договором. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса, позасудового врегулювання у відповідності до умов цього Договору та Закону України «Про іпотеку» та з інших, передбачених законодавством України, підстав.

Пунктами 5.1, 5.2., 5.2.1 зазначеного вище договору закріплено, що сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Позасудове врегулювання здійснюється одним з наступних способів звернення стягнення на предмет іпотеки: передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов»язання на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку».

Положеннями п.5.3 зазначеного договору визначено, що позасудове врегулювання може бути застосовано сторонами в будь-який момент звернення стягнення на предмет іпотеки, але в будь-якому разі лише до моменту набрання законної сили рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Отже, договором іпотеки чітко визначено, що позасудове врегулювання спору здійснюється двома способами звернення стягнення на предмет іпотеки, одним із яких є передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки, що узгоджується із вимогами Закону України «Про іпотеку».

Передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки є позасудовим способом врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки і суд, у даному випадку, не наділений повноваженнями вирішувати зазначене питання таким способом. Законом України «Про іпотеку» передбачено, що за рішенням суду предмет іпотеки підлягає реалізації шляхом проведення процедури прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у ст.ст. 335, 376. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України).

Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Висновок суду першої інстанції відповідає правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у постанові від 02 листопада 2016 року у справі № 6-2457цс16, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд не врахував роз'яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених у постанові № 5 від 30 квітня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», згідно із якими не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, не відповідають змісту оскаржуваного рішення.

Відповідно до роз»яснень, що викладені в п. 39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року з урахуванням положень ч. 3 ст. 33, ст. 36, ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

У зв'язку з наведеним суди мають виходити з того, що з урахуванням цих норм права не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Тому в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі іпотекодержатель на підставі частини другої статті 16 ЦК має право вимагати застосування його судом.

Інші доводи апеляційної скарги на законність рішення суду не впливають і його висновок не спростовують.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313- 315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» відхилити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду від 01 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий (підпис) А.П. Корніюк

Судді (підпис) А.В. Купельський

(підпис) І.В. Пєнта

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду А.П. Корніюк