Кодимський районний суд Одеської області
_________________________________________________________________________________
Справа №503/1170/15-ц
Провадження №6/503/1/17
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.02.2017 року м. Кодима, Одеської області

Кодимський районний суд Одеської області у складі:

головуючого- судді Сопільняка О.М.

при секретарі Вдовиченко В.О.

з участю стягувача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кодимі, Одеської області подання державного виконавця Кодимського районного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_2 про обмеження ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України,

В С Т А Н О В И В :

Державний виконавець Кодимського районного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_2 звернулась до Кодимського районного суду з погодженим з начальником відділу ДВС поданням про обмеження боржника ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України через невиконане ним аліментне зобовязання щодо утримання малолітніх дітей.

У поданні державний виконавець вказала, що на її виконанні перебуває виданий 23 жовтня 2015 року Кодимським районним судом Одеської області виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошових коштів (аліментів) на утримання малолітніх дітей - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі по 600 грн. щомісяця на кожну дитину.

На даний час у боржника утворилась заборгованість по аліментам у розмірі 6531 грн.55 грн., які до цього часу боржником не сплачені, тому з метою виконання боржником вказаного аліментного зобовязання просила обмежити його у праві виїзду за межі України.

В судове засідання державний виконавець не зявилась. В поданні просила розглянути справу без неї. Пдання підтримала та просила його задовольнити.

Стягувач ОСОБА_1 в судовому засідання подання державного виконавця підтримала, вказавши, що обмеження боржника у праві виїзду за межі України може забезпечити належне виконання ним рішення суду про стягнення аліментів на утримання дітей.

Судом встановлено, що рішенням Кодимського районного суду Одеської області від 23 жовтня 2015 року задоволено позов ОСОБА_1 та з відповідача ОСОБА_3 стягнуто грошові кошти (аліменти) на утримання малолітніх дітей - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі по 600 грн. щомісяця на кожну дитину (цивільна справа №503/1170/15-ц).

Постановою державного виконавця Кодимського районного відділу державної виконавчої служби від 19 листопада 2015 року на підставі виданих Кодимським районним судом виконавчих листів було відкрито виконавче провадження №49407194 щодо примусового виконання зазначеного судового рішення.

Станом на 31 жовтня 2016 року заборгованість ОСОБА_3 по сплаті визначених цим рішенням суду аліментів склала 6193 грн.55 коп.

Відповідно до ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Так, згідно з п.4 ст.2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Законом України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року, право вільно пересуватися може у певних місцевостях підлягати обмеженням, що встановлені згідно із законом і виправдані суспільними інтересами в демократичному суспільстві.

Статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Це право не може бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

На вищевказані обставини звертає увагу Верховний Суд України в узагальненні судової практики від 01 лютого 2013 року «Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України».

Законодавством України встановлено випадки, коли такі обмеження застосовуються, визначено порядок та умови їх застосування.

Зокрема, випадки обмеження особи у праві виїзду за межі України передбачені ст.6 Закону України „Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України", п.19 ч.3 ст.18 Закону України „Про виконавче провадження", ч.1 ст.377-1 ЦПК України.

Відповідно до п.19 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VIII, у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, державний виконавець зобовязаний звернутись до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобовязань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Частина 1 ст.377-1 ЦПК України передбачає, що питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

У разі розгляду заяви про тимчасове обмеження боржника фізичної особи або керівника боржника юридичної особи у праві виїзду за межі України відповідно до ст.377-1 ЦПК України доказуванню підлягають факти ухилення боржника від виконання рішення суду, можливість виїзду за межі України з метою ухилення від виконання рішення суду, в тому числі наявність закордонного паспорта громадянина України, вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішення суду тощо.

За змістом п.5 ч.1 та ч.2 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року №3857-ХІІ, громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов'язань.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що суд має право встановити щодо боржника тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України лише за умови доведення та документального підтвердження факту ухилення боржника, який має паспорт для виїзду за кордон і з цією метою має намір та реальну можливість вибути за межі України, ухилившись, таким чином, від виконання зобов'язань.

Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України орієнтує суди на те, що законом передбачені юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не лише за наявності факту невиконання зобовязань, а за ухилення від їх виконання, тому з метою всебічного і повного зясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обовязків учасників спірних правовідносин, підлягає зясуванню судом, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобовязання у повному обсязі або частково.

Таким чином, сама по собі наявність невиконого зобовязання не є безумовною підставою для встановлення обмеження у праві боржника, а доведенню підлягає факт ухилення боржника від виконання судового рішення.

Окрім того, застосування таких обмежень може мати місце лише у виключних випадках і повинно використовуватися лише як крайній захід після реалізації усіх можливих та передбачених законом засобів примусового виконання судового рішення чи рішення іншого державного органу, оскільки стосується гарантованого ст.33 Конституції України та ст.313 ЦК України особистого немайнового права особи вільно залишати територію України та права на свободу пересування, передчасне і безпідставне обмеження яких є неприпустимим.

В поданні державний виконавець вказав про вчинення ним всіх дій, необхідних для виконання судового рішення.

Водночас, з долучених до подання письмових доказів вбачається, що державним виконавцем були здійснені лише дії щодо встановлення наявності у позивача рухомого чи нерухомого майна, його доходу (заробітку).

Однак відсутність у боржника майна не є свідченням його ухилення від виконання судового рішення.

Інших доказів, які б були свідченням злісного ухилення боржником від сплати аліментів, до суду не надано.

Більше того, матеріали справи взагалі містять відомостей про обізнаність боржника про відкриття відносно нього виконавчого провадження, про отримання ним копії постанови про відкриття виконавчого провадження та про здійснювані відносно нього виконавчі дії.

За таких обставин, суд вважає, що подання державного виконавця про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України є передчасним, оскільки наведені у ньому обставини і додані до нього документи не свідчать про умисне ухилення боржника від виконання рішення суду в контексті положень ст.377-1 ЦПК України, ст.6 закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та ст.11 закону України «Про виконавче провадження», а тому правові підстави для задоволення подання державного виконавця та встановлення щодо боржника тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України відсутні.

У звязку з цим, керуючись ст.377-1 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні подання державного виконавця Кодимського районного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_2 про обмеження ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана до апеляційного суду Одеської області через Кодимський районний суд протягом пяти днів з дня її проголошення.

Суддя Сопільняк О.М.