АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження №22-ц/790/217/17 Головуючий 1-ї інстанції - Якименко Л.О.
Справа №619/2234/16-ц Доповідач - Довгаль А.П.
Категорія: поділ майна подружжя
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - судді Довгаль А.П.

суддів - Коваленко І.П., Бездітка В.М.

при секретарі - Щегельському Д.О.,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в приміщенні суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 31 серпня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, -

в с т а н о в и л а:

У червні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просила: 1.визнати спільним майном подружжя житловий будинок з надвірними будівлями, розташований по АДРЕСА_1 та автомобіль марки Geely FE-2 (комерційна назва Geely Emgrand ЕС-7-RV), кузов НОМЕР_2, двигун НОМЕР_3, рік випуску 2012, реєстраційний номер НОМЕР_1; 2.визнати за нею право власності на 1/2 частину вищеназваного житлового будинку з надвірними будівлями; 3.стягнути з ОСОБА_2 на її користь грошову компенсацію 1/2 вартості вищевказаного автомобіля, що становить 59 450,00грн. Вирішити питання про судові витрати.

Заявлені вимоги позивач мотивує тим, що з 18.10.2008року перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі. Від цього шлюбу мають дочку - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Сімейне життя між сторонами поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Зазначає, що на даний час в провадженні Дергачівського районного суду Харківської області знаходиться цивільна справа про розірвання шлюбу між сторонами та стягнення аліментів на неповнолітню дитину. В період шлюбу за їх спільні кошти було придбано вищевказане майно, яке оформлено на ім'я ОСОБА_2 Також вказує, що відповідач, без її згоди продав спірний автомобіль, що підтверджується довідкою Регіонального сервісного центру МВС України у Харківській області вих. № 31/20-2539 від 20.05.2016 року. Виручені від продажу автомобіля кошти залишилися в його розпорядженні. Відповідач ОСОБА_2 добровільно розділити спільне майно відмовляється, тому вона змушена звернутися з цими вимогами до суду.

В судовому засіданні суду першої інстанції позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_4 заявлені вимоги підтримали і просили їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_5 позов не визнали, просили відмовити в його задоволенні. При цьому ОСОБА_2 стверджував, що гроші від продажу автомобіля пішли на потреби сім'ї.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 31 серпня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, в порядку спільного майна подружжя. В іншій частині в позовних вимоги відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 частково понесені судові витрати - судовий збір в сумі 1984,50грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції змінити, а саме стягнути з ОСОБА_2 на її користь грошову компенсацію 1/2 вартості автомобіля марки Geely FE-2 (комерційна назва Geely Emgrand ЕС-7-RV), кузов НОМЕР_2, двигун НОМЕР_3, рік випуску 2012, реєстраційний номер НОМЕР_1, що становить 59 450,00грн., посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, на не відповідність висновків суду обставинам справи та на неналежну оцінку наданим доказам.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що з'явилися, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до положень ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Оскільки рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог не оскаржується, тому відповідно до положень ч.1 ст.303 ЦПК України в цій частині колегією суддів не переглядається.

Перевіряючи законність та обґрунтованість судового рішення, апеляційний суд з'ясовує чи були враховані судом першої інстанції при ухваленні рішення всі факти, що входять до предмета доказування; чи підтверджені обставини (факти); якими доказами мотивовано рішення, належними чи допустимими доказами та чи доведені вони; чи відповідають висновки суду встановленим фактам; чи дотримані та правильно застосовані норми матеріального й процесуального права.

Судовим розглядом встановлено, що сторони перебували в шлюбі з 18 жовтня 2008 року, який згідно копії свідоцтва про шлюб Серії НОМЕР_4 було зареєстровано Пересічанською селищною радою Дергачівського району Харківської області, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис №55 (а.с.6).

Від даного шлюбу сторони мають малолітню дитину - дочку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8 - копія свідоцтва про народження).

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 01.08.2016року шлюб між цим подружжям було розірвано. Малолітня дочка сторін - ОСОБА_3 після розірвання шлюбу між батьками залишилася проживати разом з матір'ю ОСОБА_1 На утримання дочки за рішенням суду з відповідача стягнуто аліменти (а.с.33-34).

Як свідчать матеріали справи, сторони у період шлюбу 25.05.2012року за договором купівлі-продажу, укладеного між ОСОБА_2 та ІП «АІС-Харків», придбали транспортний засіб - автомобіль марки Geely FE-2 (комерційна назва Geely Emgrand EC-7-RV), кузов НОМЕР_5, двигун НОМЕР_3, 2012р.в., реєстраційний НОМЕР_1, вартістю 118 900,00грн. (а.с.20-22).

У період шлюбу, а саме 19.02.2016року на підставі договору-купівлі продажу №1246/538 від 19.02.2016року, укладеного в територіальному сервісному центрі №1246 регіонального сервісного центру МВС у Дніпропетровській області, ОСОБА_2 продав вищевказаний автомобіль ОСОБА_6. Вартість даного автомобіля становила 55 000,00грн. Дані обставини також підтверджуються відповіддю регіонального сервісного центру МВС у Дніпропетровській області №31/4-1246-59 від 31.01.2017року (111-113).

Частиною ч.3 ст.368 ЦК України та ч.1 ст.60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Згідно ч.ч.1, 2 ст. 61 СК України об'єктами права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту, а також заробітна плата, пенсія, стипендія, одержані одним із подружжя.

Відповідно до положень ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частинами 1, 2, 4 ст.65 СК України встановлено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена (ч.2 ст.369 ЦК України).

Статтею 69 СК України передбачено право подружжя на поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.п. 22-25, 30 постанови від 20 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст.372 ЦК України.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання.

У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до положень статті 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст.365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст.11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача грошової компенсації в розмірі 1/2 частини вартості спірного автомобіля, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу стосовно оцінки вартості автомобіля на момент розгляду справи, з урахуванням проценту його зносу. Вартість автомобіля вказана на момент його придбання ще у 2012 році. Клопотання про призначення у справі судової товарознавчої експертизи ані позивачем, ані його представником не заявлялось, незважаючи на роз'яснення суду про таке право сторін.

Окрім того, як пояснив у суді апеляційної інстанції представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_7 позивач знала про відчуження спірного автомобіля, оскільки його продаж відбувся у період шлюбу - в лютому 2016 року. З даним позовом вона звернулася у червні 2016 року. Кошти отримані від його реалізації пішли на потреби сім'ї, зокрема, на ремонтно-будівельні роботи домоволодіння, де вона мешкала разом з ОСОБА_2, і яке було визнано судом їх спільною сумісною власністю. Більш того, за ці кошти позивач купувала собі мобільний телефон та їздила разом з дитиною на відпочинок до м. Бердянськ.

При розгляді справи у суді першої інстанції позивач не заперечувала тогу факту, що їй було відомо про продаж належного їм транспортного засобу.

Твердження позивача стосовно того, що продажна вартість автомобіля не відповідала його дійсній вартості, а кошти від його продажу пішли на придбавання нового автомобіля, який нібито оформлено на батька відповідача, є лише її припущеннями, оскільки будь-яких доказів на підтвердження цих обставин не надано.

Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи те, що відчуження спірного автомобіля відбулося у період шлюбу, а кошти від його продажу пішли на потреби сім'ї, тому відсутні підстави для стягнення з відповідача грошової компенсації в розмірі 1/2 частини вартості спірного автомобіля.

Крім того, присудження грошової компенсації може мати місце з підстав передбачених ст.365 ЦК України, за умови попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

Вирішуючи спір, судом першої інстанції повно та всебічно досліджені надані сторонами докази, їм дана належна правова оцінка, правильно визначено природу спірних правовідносин та закон, який їх регулює та на підставі встановленого ухвалене рішення, яке відповідає вимогам ст.ст. 10, 60, 212, 214, 215 ЦПК України.

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, суттєвими не являються, підстав для скасування або зміни рішення суду першої інстанції, яке ухвалено з дотриманням вимог закону, колегія суддів не вбачає.

Згідно ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307ч.1п.1), 308, 313, 314ч.1п.1), 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 31 серпня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -