УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., Писаної Т.О., Попович О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про розірвання договору дарування та повернення дарунку, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 03 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 20 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом, у якому просила розірвати договір дарування квартири АДРЕСА_1, посвідчений 25 грудня 2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Зубковою О.Є. за реєстрованим № 2005, та зобов'язати ОСОБА_5 повернути позивачу дарунок.

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_4 посилалася на те, що за вказаним договором дарування вона подарувала відповідачу квартиру, яка має для неї особливу нематеріальну цінність, оскільки вона багато років прожила в цій квартирі зі своїм чоловіком, який помер, народила та виховувала сина.

Позивачка вказувала, що у грудні 2013 року нею були підписані документи, які, як виявилося згодом, стосувалися безоплатної передачі цієї квартири у власність відповідача, проте з часу укладення договору дарування відповідач не з'являється у подарованій йому квартирі, у зв'язку з чим квартира заходиться у занедбаному стані та потребує негайного капітального ремонту, проте позивачка після укладення договору дарування продовжує оплачувати житлово-комунальні послуги, а її родичі - син та невістка, витрачають кошти на проведення ремонтних робіт.

Посилаючись на вимоги ч. 2 ст. 727 ЦК України ОСОБА_4просила задовольнити позов.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 03 червня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 20 вересня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення Оболонського районного суду м. Києва від 03 червня 2016 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та заперечення на неї ОСОБА_5, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

За приписами ч. 2 ст. 727 ЦК України дарувальник має право вимагати розірвання договору дарування, якщо обдаровуваний створює загрозу безповоротної втрати дарунка, що має для дарувальника велику немайнову цінність.

Суди попередніх інстанцій, відмовляючи у задоволенні позову, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст.ст. 57, 212 ЦПК України), правильно встановили характер правовідносин сторін у справі та застосували норми матеріального права, які їх регулюють, виходили з того, що рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 24 березня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 04 червня 2015 року, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_4 про визнання договору дарування спірної квартири недійсним, тобто на час розгляду цієї справи ОСОБА_5 є власником цієї квартири, та дійшли обґрунтованого висновку, що звертаючись до суду з позовом про розірвання договору дарування з підстав, встановлених ст. 727 ЦК України, ОСОБА_4 не надала будь-яких доказів на підтвердження вчинення відповідачем дії, які б загрожували безповоротній втраті спірної квартири, оскільки та обставина, що відповідач не приймає участі в проведенні ремонтних робіт, не є підставою для розірвання договору дарування відповідно до положень ст. 727 ЦК України.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги є аналогічними доводам, викладеним в апеляційній скарзі, та не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині рішень, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки.

З огляду на вищевикладене та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 03 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 20 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

Т.О. Писана

О.В. Попович