Ухвала

іменем україни

30 березня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Леванчука А.О., Дем'яносова М.В., Маляренка А.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Страхова компанія» Уніка Життя», третя особа - публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», про захист прав споживача, визнання недійсними договорів страхування та стягнення суми страхових платежів, за касаційною скаргою ОСОБА_3, поданою представником ОСОБА_4, на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 17 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 25 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом, в якому просив визнати недійсними договори страхування життя від 21 грудня 2013 року РБ002921 та РБ002918, із застосуванням наслідків недійсності нікчемного правочину та стягнути з відповідача суми сплачених страхових платежів за договором страхування РБ002918 у сумі 1 046,28 доларів США, за договором страхування РБ00921 у сумі 1 600,26 доларів США.

Позивач посилався на те, що 21 грудня 2013 року між ним та публічним акціонерним товариством «Страхова компанія» Уніка Життя» (далі - ПАТ «СК» Уніка Життя») в особі страхового агента публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») було укладено страхові договори РБ002921 та РБ002918 строком до 20 грудня 2023 року, відповідно до яких ним було сплачено страхові платежі у розмірі 1600,26 доларів США та 1046,28 доларів США.

Позивач зазначав, що при укладенні вказаних договорів йому не була надана інформація з приводу порядку розрахунку розміру страхових виплат та страхових платежів, які він повинен нести, що є порушенням його прав як споживача, а тому просив визнати такі договори недійсними на підставі ст. ст. 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів», застосувати наслідки недійсності правочинів та стягнути на його користь з відповідача сплачені ним кошти.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 17 травня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 25 жовтня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і ухвалити нове рішення у справі про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши матеріали справи та доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції вважає, що, ухвалюючи оскаржувані у справі судові рішення, суди першої та апеляційної інстанцій з дотриманням вимог ст. ст. 213, 214, 303, 315 ЦПК України правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню та дійшли обґрунтованого висновку про недоведеність заявлених ОСОБА_3 позовних вимог, оскільки останній не довів суду належними і допустимими доказами підставність заявленого ним позову, натомість судами правильно було встановлено відповідність оспорюваних договорів вимогам діючого законодавства, зокрема ЦК України, Закону України «Про захист прав споживачів» та Закону України «Про страхування». Також позивачем не було доведено здійснення нечесної підприємницької діяльності зі сторони відповідача.

За таких обставин суди дійшли правильного висновку про відмову у задоволенні позову.

Наведені в касаційній скарзі доводи заявника є безпідставними і правильність вищезазначених висновків судів не спростовують та не дають підстав для висновку про порушення судами норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. За таких обставин рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду слід залишити без змін.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3, подану представником ОСОБА_4, відхилити, рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 17 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 25 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

А.О. Леванчук М.В. Дем'яносов
А.В. Маляренко

Колегія суддів: