Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" березня 2017 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

Головуючого судді Астахової О.О.,

при секретарях: Швидкій Л.В., Наумовій О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 поданого в особі представника ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Комунальне підприємство «Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва», ОСОБА_4, Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» про вселення,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом в якому просить вселити її у квартиру АДРЕСА_1.

Мотивуючи вимоги тим, що вона разом із відповідачем та сином ОСОБА_4 зареєстрована у вказаній квартирі. Дана квартира є неприватизованою та належить до державного житлового фонду. На даний час ОСОБА_3 чинить їй перешкоди у користуванні та проживанні у квартирі АДРЕСА_1, що змушує її звернутись з даним позовом до суду.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 02.11.2016 року в якості третіх осіб судом залучено до участі у справі ОСОБА_4 та Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва».

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав. Пояснив, що позивач будучи зареєстрованою в квартирі АДРЕСА_1 не може в ній проживати, оскільки в квартирі змінені замки і відповідач не надає їй ключів, чим чинить перешкоди у проживанні, в результаті чого ОСОБА_1 зверталась до правоохоронних органів. За результатами даного звернення складено висновок Дніпровським Управлінням поліції ГУ НП у м. Києві, проте вселитись до спірної квартири у позасудовому порядку позивачу не вдалось.

За таких обставин, представник позивача просить суд про задоволення позовних вимог.

Відповідач та його представник у судовому засіданні заперечували проти позову з підстав викладених у письмових запереченнях.

Відповідач суду пояснив, що двадцять років тому, позивач добровільно виїхали з квартири забравши усі свої речі, після чого до квартири не поверталась. Останній раз колишню дружину - ОСОБА_5 він бачив десять років потому. Випадків, щоб позивач намагалася вселитись у квартиру, а він її туди не пускав не було.

Представник відповідача суду пояснив, що позов є необґрунтованим та недоведеним, оскільки в порушення вимог ст. ст. 10,60 ЦПК України, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обставин того, що їй чиняться перешкоди у проживанні в квартирі АДРЕСА_1, а відтак, на його думку відсутній предмет спору, та не встановлено порушення права позивача, які б підлягали судовому захисту.

З огляду на означене, у задоволенні позову просить відмовити.

Треті особи у судове засідання не з»явились, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Представник Комунального підприємства «Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва», направив до суду письмове пояснення, зі змісту якого убачається, що ухвалене судом рішення у даній справі не може вплинути на їх права і обов»язки.

Від представника Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» надійшла заява з проханням проводити розгляд справи у її відсутність, а спір вирішити відповідно до вимог діючого законодавства.

ОСОБА_4 про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи або заяв про розгляд справи у його відсутність до суду не надійшло. Процесуальним правом надати письмові пояснення по суті предмету спору не скористався.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, відповідача, дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані у справі докази, приходить до висновку про задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 неприватизована, перебуває на балансі Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» .

Згідно даних, довідки форми 3 виданої Житлово ремонтною-експлуатаційною організацією №401 від 26 лютого 2016 року, в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_4 ( з 29 липня 1993 року); ОСОБА_1 ( з 29 липня 1993 року); ОСОБА_3 ( з 25 січня 1970 року). (а.с.3).

Як убачається із висновку затвердженого Начальником Дніпровського Управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві від 06.04.2016 року, ОСОБА_1 28.03.2016 року звернулась до Дніпровського Управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві із заявою, що ОСОБА_3 погрожує їй фізичною розправлою у зв»язку із тим, що вона має намір проживати у квартирі АДРЕСА_1

В ході подальшої перевірки по даному факту при неодноразовому відвідуванні квартири в присутності мешканців даного під»їзду двері ніхто не відчиняв, а тому встановити усі обставини справи не виявилось можливим.

Конституцією України у ст.47 закріплює, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ст. 9 Житлового кодексу УРСР ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше, ніж з підстав і в порядку, визначених законом.

Відповідно до частини першої ст.61 Житлового кодексу УРСР, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення.

Згідно зі ст. 65 ЖК УРСР особи, що вселились у жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування цим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем і членами його сім'ї, які з ним проживають, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 06.07.2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, треті особи: Комунальне підприємство «Керуюча дирекція Дніпровського району міста Києва», ОСОБА_1 про вселення та усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, позовні вимоги задоволено частково. Вселено ОСОБА_4 в квартиру АДРЕСА_1. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Виходячи з предмету спору та суб'єктивного складу сторін, суд вважає, що вимоги позивача ОСОБА_1 про вселення до квартири АДРЕСА_1 є правомірними, оскільки позивач на законних підставах набула право користування спірним житловим приміщенням, за згодою наймача ОСОБА_3 зареєстрована у житловому приміщенні, ОСОБА_1, являється колишнім членом сім»ї наймача, проте в силу положень ст. 65 Житлового кодексу УРСР позивач має рівні з відповідачем та третьою особою ОСОБА_4 права на користування житловим приміщенням.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. ( ст. 57 Цивільного процесуального кодексу України)

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. (ч.1 та ч.2 ст.58 Цивільного процесуального кодексу України)

Виходячи з наявних у справі доказів, суд вважає доведеним той факт, що позивачем вживались заходи щодо врегулювання житлових питань, пов'язаних з проживанням в цій квартирі.

Суд не погоджується із твердженням представника відповідача, щодо відсутності спору та недоведеності вимог позивача. Оскільки право на проживання ОСОБА_1 у спірній квартирі судом встановлено на підставі досліджених доказів. У встановленому законом порядку особу позивача не визнано такою, що втратила право на користування спірною квартирою.

Під час судового розгляду відповідач не заперечував, що з моменту виїзду позивача з квартири АДРЕСА_1, у даному житловому приміщенні були змінені замки та нових ключів позивачу надано не було.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. (ст.4 Цивільного процесуального кодексу України)

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа, права якої порушено, невизнано або оспорено має право на захист такого права.

Статтею 16 ЦК України визначено способи цивільних прав та інтересів судом. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

З огляду на встановлені обставини, суд приходить до висновку, що позивач позбавлена можливості реалізувати своє право на проживання в квартирі АДРЕСА_1, а тому порушене право ОСОБА_1 на користування квартирою підлягає захисту.

Розглядаючи позов в межах заявлених позовних вимог, відповідно до ст. 11 ЦПК України, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв»язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог та вселення позивача до квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до ст.88 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені останньою судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 551,20 грн.

Враховуючи наведене та керуючись ст.47 Конституції України, ст.ст. 1, 4, 10, 11, 57, 58, 60, 88, 174, 208, 212-215, 218 , 224-226 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст.9, 61, 64, 65, 103 Житлового кодексу України, від 22 грудня 1995 року №20, суд, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 поданого в особі представника ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Комунальне підприємство «Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва», ОСОБА_4, Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» про вселення - задовольнити.

Вселити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 в квартиру АДРЕСА_1.

Стягути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 551,20 грн.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва, шляхом подання апеляційної скарги протягом 10-ти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10-ти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя

Повний текст рішення виготовлено 24.03.2017 року.