Сторожинецький районний суд Чернівецької області
Справа № 723/405/17
Провадження № 2/723/697/17
У Х В А Л А

03 квітня 2017 року Сторожинецький районний суд Чернівецької області

в складі головуючого судді Дедик Н.П.,

за участю секретаря судового засідання Антофій О.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1, в інтересах якого діє представник за довіреністю ОСОБА_2, про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 В»ячеслава Ілліча про стягнення боргу, -

встановив:

В провадженні Сторожинецького районного суду Чернівецької області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики в сумі 10880000 грн.

Представником позивача ОСОБА_2 03.04.2017 року подано заяву про забезпечення позову, в якій просить вжити заходів щодо забезпечення позову шляхом накладення арешту на 36/100 торгового центру, що знаходиться по вул..Реутова, 1 в м.Сторожинець Чернівецької області, та належить ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності від 17.08.2015 року №42363134 та витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №42363928 від 17.08.2015 року, посилаючись на те, що право відповідача на розпорядження торговим центром не обтяжене, що дає йому можливість здійснити відчуження майна у будь-який час, а це утруднить і навіть зробить неможливим виконання майбутнього рішення суду про стягнення боргу.

Дослідивши матеріали заяви про забезпечення позову, матеріали цивільної справи, суд вважає, що заява не підлягає задоволенню.

Частиною 1 ст. 153 ЦПК України передбачено, що заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно п.1 ч.1 ст. 152 ЦПК України позов може бути забезпечено накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Відповідно до ч. 3 ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, поданих позивачем на підтвердження своїх позовних вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову заявленим позовним вимогам <…> Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв»язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад,обмеження можливості господарюючого суб»єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

З матеріалів справи вбачається, що спір між сторонами виник на підставі укладеного між ними договору позики, який оформлений у вигляді боргової розписки, відповідно до якої позивач надав відповідачу позику в сумі 400 тисяч доларів США, які останній зобов»язався повернути до 01.01.2017 року.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач просить стягнути з відповідача вказану суму позики у гривневому еквіваленті відповідно до офіційного курсу валют, що становить 10880000 грн.

Відповідно до Інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно №82586073 від 16.03.2017 року ОСОБА_3 на праві приватної власності належить торговий центр по вул..Реутова, 1 в м.Сторожинець, Чернівецької області. При цьому право власності ОСОБА_3 на даний об»єкт є абсолютним, без зазначення будь-яких часток.

З висновку про вартість майна, визначеного суб»єктом оціночної діяльності підприємцем ОСОБА_4, ринкова вартість даного торгового центру становить 29433944 грн., при цьому визначено вартість 64/100 частки та 36/100 частки, яка складає 18849600 грн. та 10584344 грн. відповідно.

Позивач просить накласти арешт на 36/100 частки торгового центру з метою забезпечення позову про стягнення боргу в сумі 10880000 грн.

Згідно п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Відповідно до ч.1 ст.190 ЦК України майном як особливим об»єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов»язки.

Враховуючи викладене, суд вважає, що вимога про накладення арешту на 36/100 частки торгового центру не підлягає задоволенню, оскільки дана частка визначена лише у висновку про вартість майна і вона не є окремим об»єктом права власності відповідача.

Керуючись ст.ст.151-153 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Відмовити у задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на 36/100 торгового центру, що знаходиться по вул..Реутова, 1 в м.Сторожинець Чернівецької області у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 В»ячеслава Ілліча про стягнення боргу.

Ухвала суду може бути оскаржена до апеляційного суду Чернівецької області через Сторожинецький районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

СУДДЯ