Справа № 438/924/16 Головуючий у 1 інстанції: Слиш А.Т.
Провадження № 22-ц/783/1037/17 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючої судді - Копняк С.М.

суддів - Бойко С.М., Шеремети Н.О.,

секретаря - Брикайло М.В.,

з участю представника апелянтів ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою позивачів ОСОБА_5, ОСОБА_6 на рішення Бориславського міського суду Львівської області від 22 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_3, третьої особи - приватного нотаріуса Бориславського нотаріального округу Фірмана Бориса Ілліча про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, -

в с т а н о в и л а :

У вересні 2016 року позивачі ОСОБА_5 та ОСОБА_9 звернулись із вищезазначеним позовом в суд, просили суд ухвалити рішення, яким визначити їм додатковий строк - два місяці з дня набрання рішенням суду законної сили, для прийняття спадщини після смерті їхнього сина ОСОБА_10, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Бориславі Львівської області.

В обґрунтування позовних вимог позивачі посилаються на те, що за час життя їхній син ОСОБА_10 заповіту не залишив. Після його смерті відкрилася спадщина на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1, яка належала ОСОБА_10 на праві власності. У відповідності до ст.1261 ЦК України спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_10 є вони, позивачі у справі, як батьки померлого, а також його син ОСОБА_7 та дружина ОСОБА_3, відповідачі у справі. Відповідачі вважаються такими, що прийняли спадщину, оскільки на час смерті ОСОБА_10 постійно проживали з ним за однією адресою по АДРЕСА_1.

Після передчасної смерті сина стан здоров'я позивачів різко погіршився, в результаті чого вони часто та тривалий час протягом 2015-2016 р.р. перебували на лікуванні і за станом здоров'я, так як не можуть самостійно пересуватися, не могли вчасно протягом шести місяців звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті сина ОСОБА_10. Вважають, що встановлений законодавством шестимісячний строк для прийняття спадщини ними пропущено з поважних причин. Оговтавшись після важкої втрати сина та тривалого лікування, з допомогою сторонніх осіб на початку липня 2016 року вони, позивачі у справі, звернулися до приватного нотаріуса Бориславського міського нотаріального округу Львівської області Фірмана Б.І. із заявами про видачу їм свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок АДРЕСА_1. Однак, нотаріус відмовив їм у видачі свідоцтва та порекомендував звернутися в суд із позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини після смерті сина. Відповідач ОСОБА_3 відмовляється надати письмову згоду на прийняття ними спадщини, у зв'язку з чим вони змушені звернутися у суд з позовом.

Рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 22 листопада 2016 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_3, третьої особи - приватного нотаріуса Бориславського нотаріального округу Фірмана Бориса Ілліча про визначення додаткового строку для прийняття спадщини - відмовлено.

Рішення Бориславського міського суду Львівської області від 22 листопада 2016 року оскаржили позивачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6

В обгрунтування апеляційної скарги покликаються на те, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене без повного та всебічного з»ясування всіх обставин справи, із неправильним застосуванням норм матеріального права.

Зазначають, що є батьками ОСОБА_10, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1. Суд першої інстанції не врахував, що ними з поважних причин було пропущено шестимісячний термін на звернення до нотаріально контори із заявою про прийняття спадщини після смерті сина, і безпідставно відмовив їм у задоволенні позову, при цьому під час розгляду справи істотно порушивши принцип змагальності сторін щодо рівності перед судом та законом, принцип неупередженості суду, а саме, незаконно надав переваги стороні відповідача ОСОБА_3 щодо подання письмових доказів, натомість, стороні позивачів незаконно відмовив у поданні письмових доказів.

Вважають, що значний час перебування позивачів на лікуванні свідчить про наявність непереборних, істотних труднощів на вчинення відповідних дій по прийняттю спадщини після смерті сина ОСОБА_10, а саме про те, що позивачі були обмежені відповідним рівнем життєдіяльності, обмежені в самообслуговуванні, здатності до самостійного пересування та інше, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не враховано.

Просять рішення Бориславського міського суду Львівської області від 22 листопада 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги, колегія суддів погоджується з правильністю висновків суду першої інстанції, оскільки вони зроблені на підставі правильного встановлення існуючих правовідносин між сторонами, а доводи апеляційної скарги правильності оскаржуваного рішення не спростовують. До такого висновку колегія суддів дійшла з врахуванням наступних обставин.

За приписами ч. 1 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Пленум Верховного Суд України у п.11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року №11 роз»яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення зазначених вимог закону дотримався у повній мірі.

Згідно із ст. ст. 3,4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до положень ст. ст. 11,15 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Права та обов»язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

На підставі ст. ст. 10, 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно положень ст. ст. 57, 64 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які що мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_12, що підтверджується свідоцтвом про його смерть, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Бориславського міського управління юстиції у Львівській області 01 липня 2015 року, актовий запис № 260 (а.с.12). Позивачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є батьками покійного ОСОБА_10, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 15 липня 2016 року (а.с.11).

Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За приписами ч.1 ст.1261 ЦК України першою чергою спадкоємців по закону є діти спадкодавця, або той із подружжя який його пережив та батьки. Відповідно до цього спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_10 є сторони по справі, а саме відповідачі - його дружина ОСОБА_3 і син ОСОБА_7 та позивачі - ОСОБА_5 і ОСОБА_6

В той же час, відповідно до вимог ч. 3 ст. 1223 ЦК України право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно із ч.2 ст.1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або оголошення її померлою. Таким чином, спадщина після смерті ОСОБА_10 відкрилась ІНФОРМАЦІЯ_1.

За приписами ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно зі ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини.

Відповідно до ч.3 вказаної статті ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Як роз»яснено у п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов'язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Дані вимоги закону суд першої інстанції врахував та прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог і визначення додаткового строку для подання в нотаріальну контору заяви про прийняття спадщини.

Так з матеріалів справи вбачається, що спадщина після смерті спадкодавця ОСОБА_10 відкрилась ІНФОРМАЦІЯ_1. Таким чином строк для прийняття спадщини, встановлений ст.1270 ЦК України, після смерті спадкодавця ОСОБА_10 закінчився 30 грудня 2015 року. Позивачі заяв про прийняття спадщини після смерті сина до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини у встановлений законом строк не подавали, що підтверджується постановами приватного нотаріуса Бориславського міського нотаріального округу Львівської області Фірмана Б.І. від 11 липня 2016 року (а.с.18,19).

Верховний Суд України при розгляді справи № 6-1215цс16 (постанова Верховного Суду України від 14 вересня 2016 року) висловив правову позицію, про те що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини вважаються причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення дій для прийняття спадщини. Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду України від 26 вересня 2012 року (справа № 6-85цс12) та 4 листопада 2015 року (справа № 6-1486цс15).

Враховуючи наведене, позивачі повинні довести, що у них були перешкоди для подання заяви про прийняття спадщини, що пропуск строку відбувся з причин (перешкод), які об'єктивно свідчать про наявність непереборних труднощів на подання заяви, тобто про фізичну неможливість подати заяву з незалежних від спадкоємців причин.

В обґрунтування позовних вимог позивачі покликались на те, що є людьми похилого віку, а після передчасної смерті їхнього сина, стан їхнього здоров'я різко погіршився, в результаті чого вони неодноразово зверталися до лікарів та перебували на лікуванні. Згідно довідки Бориславської ЦМЛ від 25.06.2016 року за №424 позивач ОСОБА_5 з 29.10.2015 року по 30.12.2015 року знаходився на амбулаторному лікуванні (стаціонар на дому) з приводу важкого захворювання: гостре порушення мозкового кровообігу по типу ішемічного інсульту, лівосторонній гемопарез ІХС, асклеротичний кардіосклероз ХНП III ст., гіпертонічна хвороба ІІІ ст., ст.3, ризик IV. (а.с.13). Позивач ОСОБА_6 внаслідок перенесеного захворювання з листопада 2015 року не може самостійно пересуватися, що стверджується довідкою Бориславської ЦМЛ від 19.07.2016 року за №357(а.с.14).

Аналізуючи поважність причин пропуску позивачами строку, встановленого для прийняття спадщини, враховуючи те, що з моменту відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_1 до часу звернення з позовом до суду 06 вересня 2016 року позивач ОСОБА_5 перебував на амбулаторному лікуванні (стаціонар на дому) лише в період з 29 жовтня 2015 року по 30 грудня 2015 року, а позивач ОСОБА_6 внаслідок перенесеного захворювання з листопада 2015 року не могла самостійно пересуватися, суд першої інстанції звернув увагу на те, що зазначені обставини підтверджують лише труднощі фактичного прибуття позивачів в зазначений у медичних документах період часу у приміщення нотаріальної контори для подачі заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину. При цьому, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про те, що цей період не охоплюється шістьма місяцями поспіль і позивачі не були позбавлені в інший час, чи в інший передбачений законом спосіб звернутись до нотаріуса з відповідною заявою.

Сама по собі наявність перелічених у медичних виписках хвороб у амбулаторного хворого, не може бути доказом неможливості прийняття позивачем спадщини у встановленому законом порядку

Відповідно до роз»ясень, які містяться у п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Такі причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзд до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови не можуть бути визнані поважними (п.18 цієї постанови).

Таким чином, зазначені позивачами причини пропуску ними шестимісячного строку для прийняття спадщини , після смерті ОСОБА_10, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, не є такими, що не залежали від їх волі, не є непереборними та такими, що створювали для них істотні труднощі для прийняття спадщини. Такі не перешкоджали останнім подати до нотаріальної контори, протягом шести місяців заяву про прийняття спадщини. При цьому, колегія суддів звертає увагу і на те, що з дня смерті спадкодавця і до часу звернення до нотаріуса, а в подальшому з позовом до суду минуло більше року.

І, як встановлено, позивачі були обізнані про смерть сина ОСОБА_10, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, проте доказів наявності перешкод для прийняття спадщини саме в період з 30 червня2015 року по 30 грудня 2015 року не надали, а тому у суду немає правових підстав для визначення їм додаткового строку для прийняття спадщини.

Крім цього, дослідивши письмові докази, а саме власноручно поставлені підписи та прізвище, ім'я та по-батькові позивачами на заявах про видачі свідоцтв про право на спадщину за законом від 8 липня 2016 року (а.с.16,17); накладна № 29 про отримання ходунків позивачем ОСОБА_6 лише 09 червня 2016 року; світлокопії світлин, які підтверджують обставину, що позивачі не потребували стороннього догляду під час урочистої церемонії, яка відбулась 3 жовтня 2015 року від 09 червня 2016 року, суд першої інстанції підставно прийшов до висновку про те, що такі докази свідчать про відсутність у позивачів інтересу та зацікавленості до прийняття спадщини у визначений ст. 1270 ЦК України строк.

Приймаючи до уваги зазначені обставини, суд першої інстанції прийшов до висновку, що у спадкоємців, позивачів у справі, не було об'єктивних, непереборних, істотних труднощів на вчинення відповідних дій, позивачами не надано належних доказів на підтвердження заявлених вимог, а тому відмовив у задоволенні позову.

Відтак, надаючи правову оцінку зібраним у справі доказам та встановленим обставинам справи, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про безпідставність заявлених позовних вимог, а відтак правомірно відмовив в задоволенні таких.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки такі є вірними та відповідають нормам як матеріального, так і процесуального права, ґрунтуються на повному та всебічному дослідженні поданих суду доказів.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення ухвалене судом на підставі наявних у справі доказів.

Висновки суду ґрунтуються на аналізі зібраних у справі доказів.

З висновками суду слід погодитись, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України. Підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Бориславського міського суду Львівської області від 22 листопада 2016 року відсутні.

Керуючись ст. ст. 209 ч.3, 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення Бориславського міського суду Львівської області від 22 листопада 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Бойко С.М.

Шеремета Н.О.