АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1701/17 Справа № 202/3477/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Красвітна Т.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2017 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Єлізаренко І.А., Свистунової О.В.,

при секретарі Гулієву М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_2 на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 09 листопада 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

В С Т А Н О В И Л А :

31 травня 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що з відповідачкою перебував у шлюбних відносинах, який за рішенням суду від 27.08.2012 року було розірвано. Від шлюбу сторони мають спільного сина ОСОБА_4, 24 квітня 2007 рок народження. Після розірвання шлюбу на протязі декількох років син проживав з матірю, а позивач надавав йому матеріальну допомогу, сплачував аліменти. Однак з квітня 2016 року їхній син проживає разом з позивачем та його сімєю. Відповідач матеріальну допомогу на утримання сина не надає, не приймає участь у його вихованні. Тому, з урахуванням уточнень, позивач просив скасувати аліменти в розмірі 500,00 грн., які стягуються з нього на користь ОСОБА_3 на утримання їхнього неповнолітнього сина згідно рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 квітня 2014 року та стягнути з ОСОБА_3 га користь ОСОБА_2 аліменти на утримання їхнього неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 700,00 грн. з моменту звернення до суду та до досягнення сином повноліття (а.с.1-2, 11-12).

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09 листопада 2016 року в задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на неповне зясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення норм процесуального та матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового про задоволення його позовних вимог в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги, скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що 03.06.2006 року сторони зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва серії І-КИ №034431, виданого 03.06.2006 року Індустріальним відділом РАЦС Дніпропетровського МУЮ (а.с. 13).

Позивач та відповідач мають спільну дитину малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії 1-КИ №119887, виданого 07.05.2007 року Індустріальним відділом РАЦС Дніпропетровського МУЮ (а.с.14).

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 серпня 2012 року шлюб між сторонами розірвано; рішення набрало чинності 06.09.2012 року (а.с. 15).

Після розірвання шлюбу син ОСОБА_5 проживав із матірю, що визнається сторонами у справі, а також підтверджується рішеннями судів щодо стягнення аліментів.

Так, рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 вересня 2012 року з ОСОБА_2 присуджено до стягнення аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 700,00 грн. щомісячно, починаючи з 31.07.2012 року до повноліття дитини (а.с. 3).

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 квітня 2014 року змінено розмір аліментів, які виплачує ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 за рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 вересня 2012 року на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 з 700,00 грн. на 500,00 грн. на місяць (а.с.3).

Також встановлено, що з квітня 2016 року спільна дитина ОСОБА_4 проживає разом з батьком, що підтверджується копією довідки №108 від 17.05.2016 року квартального комітету №8 Індустріального району м. Дніпропетровська, згідно якої разом із позивачем по вул. Шахтинська, 32 у м. Дніпропетровську проживає його дружина ОСОБА_6 та син ОСОБА_4 (а.с. 4).

Колегія приймає до уваги покази представника відповідачки ОСОБА_7 у судовому засіданні суду апеляційної інстанції від 28.03.2017 року, яка зазначила, що з квітня 2016 року її дочка-відповідачка працює за кордоном України; в Україні перебуває періодично; приїжджала на новорічні свята, у зв»язку з чим деякий час у січні-лютому 2017 року знаходилась в Україні і малолітній син ОСОБА_4 перебував з нею; у лютому відповідачка знову виїхала за кордон на заробітки і до цього часу в Україну не поверталась, онук ОСОБА_4 проживає з батьком та періодично знаходиться з нею представником відповідачки. Представник відповідачки зазначила, що опіку над онуком ОСОБА_4 не оформлює, позивач наполягає перевести дитину у школу, що розташована ближче до його (позивача) місця проживання.

Викладені факти визнані позивачем у повному обсязі, що стверджується журналом та звукозаписом судового засідання суду апеляційної інстанції.

Колегія не приймає до уваги довідку квартального комітету №30 Самарського району у м. Дніпропетровську №47 від 06.02.2017 року, з якої вбачається, що разом з ОСОБА_3 в будинку 209-А по вул. Томській у м. Дніпропетровську проживає її мати ОСОБА_7 та її син ОСОБА_4 (а.с. 65). Вказана довідка не відповідає встановленим обставинам справи, оскільки з викладених вище показів представника відповідачки встановлено, що відповідачка ОСОБА_3 за вказаною адресою з квітня 2016 року постійно не проживає, знаходиться за кордоном, за місцем реєстрації перебуває періодично.

Стаття 141 СК України визначає, що мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, чи розірвано шлюб і чи проживають вони разом чи окремо.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Частиною 2 ст. 150 СК України передбачено, що, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно ч. 2 ст. 157 СК України, той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

В силу ч.2 ст.181 СК України за домовленістю між батьками дитини той з них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той з них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом (ч.3 ст.181 СК України).

Правова природа аліментів у розумінні глави 15 СК України є такою, що, з одного боку, вони є правом, а з іншого обовязком, і надаються тим із батьків, хто проживає окремо від дитини, на її утримання тому з батьків, з ким проживає дитина.

Отже, з аналізу наведених норм закону вбачається, що необхідною передумовою виникнення права батьків на отримання аліментів на утримання дитини є її проживання з цим із батьків.

Частиною 3 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частиною 1 ст. 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності; встановивши факт непроживання відповідачки з сином ОСОБА_5 з квітня 2016 року, - колегія дійшла висновку, що відповідачка втратила право на отримання аліментів від позивача на утримання дитини ОСОБА_4.

Встановивши факт проживання малолітнього ОСОБА_4 з позивачем; враховуючи визнання представником відповідачки факту, що відповідачка не сплачує позивачу кошти на утримання сина; враховуючи, що відповідачка є працездатною, отримує дохід за виконання роботи за межами України, інших утриманців не має, що визнано її представником у судовому засіданні; приймаючи до уваги, що аліменти присуджуються від дня предявлення позову, - колегія дійшла висновку про наявність правових підстав для стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 500 грн. 00 коп. щомісячно, починаючи стягнення з 31.05.2016 року (дата пред»явлення позову), до повноліття дитини. Право ОСОБА_3 на отримання аліментів від позивача на утримання сина ОСОБА_5 у розмірі 500,0 грн. на місяць, стягнутих рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 квітня 2014 року (справа №202/35445/13-ц, провадження №2/202/850/2014), підлягає припиненню з цієї ж дати - 31.05.2016 року.

На викладені обставини місцевий суд увагу не звернув, у повному обсязі фактичні обставини у справі не встановив, що спричинило ухвалення незаконного рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі, яке підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Колегія звертає увагу, що, у разі проживання з дитиною, відповідачка не позбавлена можливості звернення до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання сина на її користь.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Отже, оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 309, 313-316 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09 листопада 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 задовольнити частково.

Припинити з 31.05.2016 року право ОСОБА_3 на аліменти на сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, у твердій грошовій сумі в розмірі 500,00 грн. на місяць, стягнутих з ОСОБА_2 рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 квітня 2014 року (справа №202/35445/13-ц, провадження №2/202/850/2014).

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 500 (пятсот) грн. 00 коп. щомісячно, починаючи стягнення з 31.05.2016 року, до повноліття дитини.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 551 (пятсот пятдесят одну) грн. 20 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржене в касаційному порядку.

Головуючий

Судді