Справа № 750/2396/17
Провадження № 2/750/969/17
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 квітня 2017 року м. Чернігів
Деснянський районний суд міста Чернігова у складі:
головуючого - судді Литвиненко І.В.,
за участі секретаря Юрченко І.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» про зобов`язання вчинити певні дії, -
Позивач до початку судового засідання через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав, проти заочного розгляду справи не заперечував.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час і місце слухання справи повідомлений належним чином, про причини неявки до суду не повідомив, із заявою про відкладення розгляду справи не звертався.
Суд за згодою позивача постановив ухвалу про заочний розгляд справи.
Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.
16.11.2016 року позивач звертався до відповідача із завою в якій просив зупинити нарахування відсотків та комісії у чому йому було відмовлено, що підтверджується копією листів № 005-4/1585 від 30.12.2016 року та № 007-01-05/1 від 23.01.2017 року (а.с. 8, 9).
На даний час ОСОБА_1 перебуває на військовій службі в ІНФОРМАЦІЯ_1 на посаді заступника начальника відділу територіальної оборони Чернігівського обласного військового комісаріату Чернігівської області. Знаходиться на військовій службі у ЗСУ з 21.11.2000 року і по теперішній час, що підтверджується довідкою ІНФОРМАЦІЯ_2 № 20 від 01.03.2017 року (а.с. 12) та має статус учасника бойових дій, що підтверджується копією посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_1 від 07.04.2015 року (а.с. 13).
Відповідно до п. 15 ч. 1 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.
Відповідно до ч. 8 ст. 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» з моменту оголошення мобілізації (крім цільової) чи введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях настає особливий період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.
Рішення про мобілізацію було прийнято та оголошено в Україні відповідно до Указів Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17.03.2014 року, 06.05.2014 року, 21.07.2014 року.

Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" № 405/2014 було запроваджено початок особливого періоду.

Відповідно до ч. 1, 3 статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник повернути кредит та сплатити відсотки.

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Оскільки відповідно до умов кредитного договору від 06.05.2014 року, що укладений між сторонами, банк надав позичальнику кредит на споживчі цілі, особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів».

За положеннями частини п`ятої статті 11, частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Згідно з абз. 2, 3 ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» поживач не зобовязаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі.

Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.

Крім того, відповідно до статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

З рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Крім того, відповідно із абз. 3 ч.4 ст.11 Закону України Про захист прав споживачів кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону.

Встановивши в кредитному договорі обов`язок позичальника, щодо сплати щомісячної комісії за управління кредитом, відповідачем не було зазначено про те, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу. При цьому нарахування комісії було проведено відповідачем та сплачено позивачем за послуги, що супроводжують кредит, а саме, компенсація сукупних послуг банку, за рахунок позивача, що є незаконним.
Крім того надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України є обов`язком банку, відповідно, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Також, слід зазначити, що оскільки надання кредиту є виконання зобов`язання банка за кредитним правочином, то така дія не є самостійною послугою, що підлягає сплаті позичальником.
Отже, оскільки оформлення кредиту відповідає економічним потребам і публічно - правовим обов`язком самої кредитної установи (банку), то такі дії жодним чином не можуть розглядатися як послуги, що надаються клієнту -позичальнику.
У відповідності до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.1 ст.203 цього Кодексу.
Згідно ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Суд доходить висновку про те, що, встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за управління кредитом кредиту, відповідач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу. При цьому відповідач нараховував, а позивач сплатив комісію за послуги, що супроводжують кредит, а саме за управління кредитом за рахунок позивача, що є незаконним, а отже положення кредитного договору про сплату комісії за оформлення кредиту в сумі 2929,96 грн. та сплату позичальником комісії за управління кредиту є нікчемними.
За таких обставин суд вважає, що умови кредитного договору, за якими позивач повинен сплатити відповідачу крім відсотків за користування кредитом, ще й додаткову щомісячну комісію, є несправедливими умовами договору та відповідно до ст.18 Закону України Про захист прав споживачів ці умови договору є недійсними.
Дані висновки суду також узгоджується із правовою позицією викладеною у Постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України у справі № 6-1746цс16 від 16.11.2016 р.

За таких обставин позовні вимоги підлягають задоволенню.

Крім того з відповідача на користь держави належить стягнути 640,00 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 208-210, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, суд,-
в и р і ш и в:

позов задовольнити.

зобов`язати Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» здійснити зарахування у рахунок погашення основної суми кредиту сплачені ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 21114,81 грн. за період з 08.09.2014 року по 15.11.2016 року, зараховані як сплата комісії за управління кредитом; у сумі 2929,96 грн. - зараховані як сплата одноразової комісії за оформлення кредиту та суму 8,05 грн. за період з 06.06.2014 року по 15.11.2016 року - зараховану відповідачем як сплата відсотків за користування кредитом, а всього здійснити зарахування у рахунок погашення основної суми кредиту грошові кошти на загальну суму 24052,82 грн.

Стягнути із Публічного акціонерного товариства «ОТП банк» на користь держави 640 грн. 00 коп. судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуто Деснянським районним судом міста Чернігова за письмовою заявою відповідача протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Позивач має право оскаржити заочне рішення до Апеляційного суду Чернігівської області протягом 10 днів з дня його проголошення, в порядку встановленому статтею 294 ЦПК України.

Суддя