Головуючий в 1 інстанції Павленко О.М.
Доповідач Папоян В.В.
Номер провадження 22-ц/775/208/2017
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2017 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Папоян В.В.

суддів Біляєвої О.М., Корчистої О.І.

за участю секретаря Ротар Я.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2, на рішення Артемівського міськрайонного суду від 23 грудня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, приватний нотаріус Бахмутського міського нотаріального округу Донецької області Слєсарєв Валерій Валерійович, про визнання договору купівлі-продажу удаваним в частині ціни,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до відповідача, в обґрунтування якого вказувала, що відповідно до договору купівлі-продажу нежилого приміщення від 31.01.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Бахмутського міського нотаріального округу Донецької області Слєсарєвим В.В., вона продала, а відповідач купила за 52 785,00 грн. вбудоване нежиле приміщення - перукарню загальною площею 39,1 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Також зазначила, що дійсною ціною приміщення є не 52 785 грн. як вказано в договорі, а 20 000 доларів США. Ціна в розмірі 52 785 грн. зазначена сторонами в договорі з метою зменшення витрат, пов'язаних з нотаріальним оформленням договору та реєстрації переходу права власності. Тому просила визнати вказаний договір купівлі-продажу нежилого приміщення удаваним в частині ціни та визнати, що між нею та ОСОБА_3 насправді укладений договір купівлі-продажу вказаного нежилого приміщення, за яким вона продала, а ОСОБА_3 купила нежиле приміщення за 20000 доларів США, з яких 2000 доларів США покупець передала продавцю до укладення спірного договору, а 9000 доларів США покупець зобов'язалась сплатити до 20.02.2014 року.

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 23 грудня 2016 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, представник позивача ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення скасувати, та ухвалити нове яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі та стягнути з іншої сторони судові витрати, понесені при зверненні до суду. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права. Зокрема вважає, що висновки суду не відповідають встановленим по справі обставинам та судом не прийнято до уваги надані позивачем докази реальної вартості придбаного нею майна, а саме розписки щодо отримання грошових коштів та зобов'язання сплатити суму боргу. Вказує, що відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції посилався саме на ті положення договору, які оскаржуються позивачем.

Представник позивача у судовому засіданні апеляційного суду доводи апеляційної скарги підтримав. Просив рішення суду скасувати та ухвалити нове.

Представник відповідача у судовому засіданні апеляційного суду проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив рішення суду залишити без змін.

Інші особи, які приймають участь по справі у судове засідання апеляційного суду не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Судова колегія, заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали цивільної справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду підлягає залишенню без змін, з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, суд правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами та надав їм належну оцінку.

Відповідно до ч. 1 ст. 202, ч. 3 ст. 203 ЦК України головним елементом угоди (правочину) є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків. Тому основним юридичним фактом, який підлягає встановленню судом є дійсна спрямованість волі сторін при укладенні договору та з'ясування питання про те, чи не укладена ця угода з метою приховати іншу угоду та яку саме.

Згідно зі ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову ціну. Згідно зі ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

При розгляді справи встановлено, що 31 січня 2014 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 уклали договір купівлі-продажу, згідно якого ОСОБА_1 продала, а ОСОБА_3 придбала нежиле приміщення - перукарню, загальною площею 39,1 кв.м., що розташована за адресою: м. Артемівськ (Бахмут) АДРЕСА_2.

Відповідно до п.п. 3, 4 вказаного договору вартість відчужуваного приміщення складає 52 785 грн. згідно з висновком про вартість нерухомого майна від 31.10.2013 року, виданим ПП «Фірма «Інженер». Продаж здійснюється за вказану суму, які продавець (ОСОБА_1.) одержала під час підписання цього договору в повному обсязі в присутності нотаріуса. Зазначена ціна, за твердженням сторін, відповідає їх волевиявленню, є остаточною, змінам після укладення цього договору не підлягає.

Згідно п. 5 договору своїм підписом під цим договором продавець підтвердила факт повного розрахунку за продане нежиле приміщення і відсутність щодо покупця будь-яких претензій фінансового характеру.

Відповідно до п. 8 договору подавець та покупець підтвердили дійсність намірів при укладенні цього договору, а також те, що угода не носить характеру мнимої, удаваної і не є угодою зловмисною.

За таких обставин, суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів (ст. 212 ЦПК України) встановив, що позивачем не доведено заявлені позовні вимоги, а тому дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог. Висновки суду відповідають встановленим обставинам та підтверджуються матеріалами справи.

Апеляційний суд не приймає до уваги доводи апеляційної скарги оскільки відповідно до ст.. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Тобто удавані правочини вчиняються з метою приховання іншого правочину, який сторони насправді мали на увазі. Отже, в даному випадку завжди має місце укладення двох правочинів. Реального правочину, вчиненого з метою створити певні юридичні наслідки та правочину, вчиненого для приховання реального правочину. За удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. Аналогічні роз'яснення викладені у правовій позиції Верховного Суду України від 07.09.2016 року у справі N 6-1026цс16.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 зазначала, що між сторонами укладено договорі купівлі-продажу нерухомого майна, але зазначена в договорі ціна не відповідає дійсності, та посилаючись на ст.. 235 ЦК України, просила визнати вказаний договір купівлі-продажу удаваним в частині ціни.

Тобто сторони по справі не заперечують, що між ними дійсно виникли правовідносини пов'язані з купівлею-продажом нерухомого майна та ними було укладено саме договір купівлі-продажу. Сторони підписали вказаний договір з метою реального настання прав та обов'язків які витікають з договору купівлі-продажу, а саме для однієї сторони - право отримання предмета купівлі-продажу у власність та зобов'язання сплатити його ціну, а для другої сторони - право на отримання вартості предмета договору та обов'язок передати предмет договору новому власнику. Тобто відсутні підстави для визнання договору купівлі-продажу удаваним.

Апеляційний суд не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, що правові висновки суду щодо недоведеності позивачем недійсності договору купівлі-продажу в частині ціни не відповідають вимогам закону, оскільки відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину.

З матеріалів справи убачається, що оспорюванний договір укладено сторонами у письмовій форми та посвідчено нотаріально. Відповідно до п.п. 3, 4 вказаного договору вартість відчужуваного приміщення складає 52 785 грн.. що відповідає висновку про вартість нерухомого майна від 31.10.2013 року, виданим ПП «Фірма «Інженер» на замовлення ОСОБА_1 Продаж здійснюється за вказану суму, які продавець (ОСОБА_1.) одержала під час підписання цього договору в повному обсязі в присутності нотаріуса. Зазначена ціна, за твердженням сторін, відповідає їх волевиявленню, є остаточною, змінам після укладення цього договору не підлягає. Підписанням договору продавець підтвердила факт повного розрахунку за продане нежиле приміщення і відсутність щодо покупця будь-яких претензій фінансового характеру (п.5).

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що зазначені обставини не відповідають дійсності та судом не дано належну оцінку наданим нею доказам, у тому розпискам не приймаються до уваги, оскільки суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В позовній заяві ОСОБА_1 зазначала, що фактично продаж нерухомого майна відбулася за 20 000 доларів США, з яких 2000 доларів США вона отримала до підписання договору та 9000 доларів США покупець зобов'язався сплатити до 20.02.2014 року. Інша сторона зазначений факт заперечувала. На підтвердження своїх вимог позивачка надала копії розписки від імені ОСОБА_3, датованої 31.01.2014 року, згідно якої остання зобов'язалась повернути суму 9000 доларів США в якості залишку вартості перукарні до 20.02.2014 року, та копії двох розписок від імені ОСОБА_1 від 19.12.2013 року та від 21.01.2014 року за якими остання отримала у якості завдатку за приміщення перукарні двічі по 1000 доларів США. Проте надані копії розписок не підтверджують факту продажу спірного майна за суму 20 000 доларів США, на якої саме наполягала позивачка.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України одним із принципів цивільного судочинства є змагальність сторін та відповідно до ст.. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу для своїх вимог, проте позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження її вимог.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права що призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. Суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами, повно, всебічно і об'єктивно перевірив доводи і заперечення сторін, встановленим фактам і доказам дав правильну правову оцінку і дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Висновки суду ґрунтуються на матеріалах справи та відповідають вимогам Закону. Тому апеляційна скарга позивача підлягає відхиленню як необґрунтована, а рішення суду підлягає залишенню без змін як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 304, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2, відхилити.

Рішення Артемівського міськрайонного суду від 23 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий В.В. Папоян

Судді О.М. Біляєва

О.І. Корчиста