Справа № 635/6634/16-ц
Провадження № 2/635/23/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2017 року Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючий суддя Бобко Т.В.,

секретар судового засідання Щербак Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в с. Покотилівка Харківського району Харківської області цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом, яким просить стягнути з ОСОБА_1 суму заборгованості за кредитним договором №б/н від 23 травня 2011 року у розмірі 21268,46 гривень та судові витрати у сумі 1378 гривні.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що між ним та відповідачем 23 травня 2011 року був укладений кредитний договір, за яким остання отримала кредит у розмірі 2000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Банк свої зобовязання за кредитним договором виконав. В порушення умов вказаного договору відповідач не виконала належним чином свої зобовязання за договором, у звязку з чим станом на 31 липня 2016 року за нею утворилася заборгованість у розмірі 21268,46 гривень, яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 1997,77 гривень, заборгованості по відсоткам за користування кредитом у розмірі 15181,72 гривень, 2600 гривень заборгованість за пенею та комісією, а також штраф за несвоєчасність виконання зобовязання за договором у розмірі 500,00 гривень фіксована частина та 988,97 гривень процентна складова. На даний час відповідач продовжує ухилятися від виконання своїх зобовязань за кредитним договором, заборгованість за кредитом не погашає, що порушує законні права позивача.

Представник позивача ОСОБА_2, який діє на підставі довіреності, у судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Крім того, представником позивача ОСОБА_3, який діє на підставі довіреності, надані письмові заперечення, в яких він зазначив підстави нарахування пені та вважав, що ані загальний, ані спеціальний строки позовної давності за даними вимогами не пропущені, оскільки відповідно до п. 1.7.31 Умов договору, строк позовної давності за кредитним договором щодо вимог про повернення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки (пені та штрафів) був збільшений до 50 років.

Відповідач у судове засідання повторно не зявилася, про день та час слухання справи повідомлялася своєчасно і належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомила. В матеріалах справи маються її письмові пояснення, в яких вона зазначає, що позовні вимоги не визнає та просить відмовити у задоволення позову з наступних підстав. 23 травня 2011 року її запросили на роботу до ПАТ «ПриватБанк» з метою розповсюдження оголошень ПАТ «ПриватБанк» та надали їй кредитну картку з картковим лімітом 300 гривень, які вона погасила. Вважає, що заборгованість по кредиту, процентам, штрафам та пені розрахована неправильно, з порушенням строків прострочення та без врахування принципів справедливості, добросовісності та розумності, оскільки загальна сума заборгованості у розмірі 21268,46 гривень вочевидь перевищує суму наданого кредиту. Крім того, відповідачем подана заява про застосування строків позовної давності, оскільки кредитний договір був укладений 23 травня 2011 року, а банк звернувся до суду з даним позовом 16 серпня 2016 року, тобто більше ніж через три роки.

Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, вважає позовну заяву такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається зі змісту анкети-заяви ОСОБА_1 про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 23 травня 2011 року та Умов та правил надання банківських послуг, 23 травня 2011 року між ПАТ КБ ПриватБанк та ОСОБА_1 укладений договір про надання банківських послуг, згідно умов якого, відповідачу була надана кредитна карта Універсальна» з кредитним лімітом 300 гривень.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Положенням ч. 1 ст. 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами).

Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

За приписами ч.ч.1,2 ст.640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Як вбачається зі змісту анкети-заяви ОСОБА_1 про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 23 травня 2011 року, зазначена заява, Памятка клієнта, Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи складають укладений Договір про надання банківських послуг.

В зазначеному Договорі про надання банківських послуг визначені всі суттєві умови кредитного договору щодо виду банківських послуг, строку дії договору, валюти, процентної ставки, умов повернення кредиту, відповідальності за порушення зобов'язань та інші.

Відповідач ОСОБА_1 23 травня 2011 року особисто поставила свій підпис у заяві, яка містить посилання на те, що позичальник згодний з тим, що ця заява разом з Памяткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг і тарифами складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, тим самим погодилася на укладення Договору про надання банківських послуг та його всіма умовами. Крім того, у зазначеній заяві мається вказівка про те, що відповідач була ознайомлена та згодна з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною картою та Тарифами банку.

В матеріалах справи відсутні відомості щодо наявності будь-яких зауважень та заперечень з боку відповідача з приводу умов кредитного договору. Крім того, як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором, за весь час, починаючи з дня укладення кредитного договору до 16 жовтня 2013 року відповідач виконувала свої зобовязання за кредитним договором щодо погашення заборгованості за наданим кредитом, тим самим погоджувалася з усіма умовами кредитування.

Відповідно до ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і у строк, відповідно до умов договору та вимог закону, а згідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Судом встановлено, що позивач свої зобовязання за кредитним договором виконав у повному обсязі та відкрив відповідачу рахунок, зі змісту письмових пояснень відповідача вбачається, що вона не заперечувала отримання нею кредитної карти.

Відповідно до п. 1.1.3.2.3 Договору про надання банківських послуг, право зміни розміру наданого на платіжну карту кредитного ліміту банк залишає за собою в односторонньому порядку, за власним рішенням Банку та без попереднього повідомлення клієнта. Так, зі змісту Довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти клієнта ОСОБА_1 вбачається, що ПАТ КБ «ПриватБанк» періодично відповідно до п. 1.1.3.2.3 Договору про надання банківських послуг збільшував ОСОБА_1 кредитний ліміт, наданий на її платіжну картку в початковому розмірі 300 гривень та 02 березня 2012 року їй був встановлений ліміт у розмірі 2000 гривень. Таким чином суд не приймає до уваги доводи відповідача про те, що їй не надавалася банком кредитна карта з лімітом 2000 гривень.

Відповідно до п. 2.1.1.5.5. Умов договору, відповідач зобовязався погашати заборгованість за кредитом, процентам за його користування, по витратам платіжного ліміту, а також сплачувати комісію на умовах, передбачених вказаним договором.

Порядок нарахування та сплати процентів, а також порядок погашення боргових зобовязань встановлений у п. 2.1.1.12 Умов та Правил надання банківських послуг.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 допустила порушення грошового зобовязання за кредитним договором щодо погашення кредиту, процентів за користування кредитом у встановлені договором порядку та строки, у звязку з чим за відповідачем утворилася заборгованість, яка станом на 31 липня 2016 року складає: заборгованість за кредитом 1997,77 гривень, заборгованість по відсоткам за користування кредитом 15181,72 гривень (в тому числі залишок заборгованості за відсотками на поточну заборгованість 63,87 гривень, залишок заборгованості за відсотками на прострочену заборгованість 15117,85 гривень) та 2600 гривень заборгованість за пенею та комісією, нарахованої відповідно до Тарифів «Універсальна Голд».

Безпідставними є доводи відповідача щодо неправильного розрахунку позивачем суми заборгованості за кредитним договором, оскільки нею не надано жодних доказів на підтвердження зазначених обставин, зокрема неправильності наданих позивачем розрахунків суми боргу, жодним чином не спростований розрахунок, наданий позивачем, в ході судового розгляду відповідач не забажала скористатися будь-якими засобами захисту своїх інтересів і доведення обставин, на які вона посилається в своїх запереченнях.

Крім того, згідно п.2.1.1.5.4 Умов та правил надання банківських послуг, у разі незгоди Клієнта з правилами та/або тарифами Банку, він має право надати Банку письмову заяву про розірвання договору.

Суду не надано беззаперечених, належних та допустимих доказів, які свідчать про звернення відповідача до банку із заявою про припинення дії договору або про його розірвання.

Судом встановлено, що на час розгляду справи у суді відповідачем не була погашена вказана сума заборгованості.

Доводи ж відповідача про те, що нею погашений кредит у повному обсязі не підтверджені жодними доказами та спростовуються матеріалами справи, зокрема розрахунком заборгованості, відповідно до якого остання має заборгованість за кредитним договором б/н від 23 травня 2011 року у розмірі 21268,46 гривень.

Згідно ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За правилами ч. 1 ст. 546 та ст. 549 ЦК України виконання зобов'язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України).

Виходячи з аналізу зазначених статей, штраф є відповідальністю, яка залежить лише від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання й у часі визначається з настанням однієї з подій як невиконання або неналежне виконання зобов'язання, крім того, має разовий характер, тобто вичерпується з настанням самого факту порушення зобов'язання.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, сума неустойки, нарахованої на підставі п. 1.1.5.21, 1.1.5.32 Умов та правил надання банківських послуг, є договірною, її розмір прямо визначений у договорі та складається зі штрафу, а саме його фіксованої частини у розмірі 500 гривень та процентної складової у розмірі 5% від суми позову, що складає 988,97 гривень, а також 2600 гривень заборгованість за пенею та комісією, нарахованої відповідно до Тарифів «Універсальна Голд».

Відповідачем не надано суду жодних доказів, які б свідчили про наявність підстав звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобовязання, відповідно до ст. 617 ЦК України.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України.

Таким чином, загальна сума заборгованості відповідача складає 21268,46 гривень.

Разом з тим, відповідно до ч.3 ст.267 ЦК України в зв'язку з наявністю заяви відповідача, суд розглядає питання про застосування строку позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому поряду через суд.

Зважаючи на зазначене, в результаті неналежного виконання позичальником зобов'язання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Аналогічну правову позицію викладено в постанові Верховного Суду України від 07 жовтня 2015 року у справі № 6-1295цс16.

Як вбачається з матеріалів справи, строк дії кредитної картки, отриманої за вищевказаним кредитним договором не встановлений.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості за спірним кредитним договором, укладеним між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 вбачається, що остання починаючи з 22 червня 2011 ріку регулярно користувалась кредитними коштами шляхом зняття їх з кредитної карти, а також здійснювала погашення кредитної заборгованості та відсотків. Останній платіж в рахунок погашення заборгованості за кредитом було здійснено 16 жовтня 2013 року.

Згідно ч. 1 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку та відповідно до ч. 3 вказаної статті після переривання перебіг позовної давності починається

заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до

нового строку не зараховується.

Таким чином, внесенням відповідачем 16 жовтня 2013 року останнього платежу в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, перебіг строку позовної давності був перерваний.

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості 08 вересня 2016 року, тобто до спливу трирічного строку, а тому підстав для застосування строку позовної давності судом не встановлено.

Стосовно посилань представника позивача на п.1.1.7.32 «Умов та правил надання банківських послуг», відповідно до якого строк позовної давності стосовно вимог банку щодо повернення кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки (пені, штрафів та витрат банку) становить 50 років, суд вважає їх безпідставними, враховуючи наступне.

Статтею 259 ЦК України визначено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Зважаючи на той факт, що п.1.1.7.32 «Умов та правил надання банківських послуг» не містять підпису відповідача, а в анкеті-заяві про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг», що підписана ОСОБА_1, не міститься домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності до 50 років, суд приходить до висновку, що сторонами не досягнуто згоди щодо збільшення строку позовної давності, у звязку з чим підлягає застосуванню загальний строк позовної давності.

Аналогічну правову позицію викладено в постанові Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1926цс15.

Згідно платіжного доручення № BO907B147E від 17 серпня 2016 року позивачем при предявленні позову до суду були понесені витрати по сплаті судового збору у сумі 1378 гривень.

Питання про розподіл понесених позивачем судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, а саме позивачу суд присуджує з відповідача понесені ним і документально підтверджені судові витрати у повному обсязі.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 11, 79, 88, 197, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В:

Позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк заборгованість за кредитним договором б/н від 23 травня 2011 року у сумі 21268 (двадцять одна тисяча двісті шістдесят вісім) гривень 46 копійок, з яких: 1997 (одна тисяча девятсот девяносто сім) гривень 77 копійок - заборгованість за кредитом, 15181 (пятнадцять тисяч сто вісімдесят одна) гривня 72 копійки - заборгованість по процентам за користування кредитом, 2600 (дві тисячі шістсот) гривень заборгованість за пенею та комісією, 500 (пятсот) гривень штраф (фіксована частина) та 988 (девятсот вісімдесят вісім) гривень 98 копійок штраф (процентна складова).

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк судовий збір у сумі 1378 гривень.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги. Особами, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення може бути подана апеляційна скарга протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя