Справа №490/3036/16-ц 29.03.2017 29.03.2017
Справа № 490/3036/16-ц
Провадження №22-ц/784/724/17
Головуючий у першій інстанції -Подзігун Г.В.
Доповідач апеляційного суду-Бондаренко Т.З.
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

29 березня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючої : Бондаренко Т.З.,

суддів: Крамарено Т.В., Темнікової В.І.,

із секретарем судового засідання - Андрієнко Л.Д.,

за участі представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

Публічного акціонерного товариства «ЕнергоБанк»

на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 19 жовтня 2016 року за позовом

Публічного акціонерного товариства «Енергобанк»

до ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа -ОСОБА_7, який діє в інтересах малолітньої ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки,-

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2016 року Публічне акціонерне товариство (далі - ПАТ) «Енергобанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позивач вказував, що 10 квітня 2008 року між ПАТ «Енергобанк» та ОСОБА_4 було укладено договір про іпотечний кредит № 14 відповідно до умов якого Банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 278 000 грн. на строк з 10 квітня 2008 року по 5 квітня 2038 року під 14 % річних. Цільове призначення кредиту - поліпшення житлових умов. Вказані зобов'язання позичальника забезпечені укладеним того ж дня між Банком та відповідачами Іпотечним договором, за яким в іпотеку передано чотирикімнатну квартиру площею 86, 6 кв.м. АДРЕСА_1.

Посилаючись на те, що позичальник не виконав свої кредитні зобов'язання, ПАТ «ЕнергоБанк» просило суд звернути стягнення на вказаний предмет іпотеки - для задоволення вимог ПАТ «Енергобанк» до ОСОБА_4 за кредитним договором № 14 від 10 квітня 2008 року на суму 391 318 грн. 78 коп., шляхом визнання права власності на предмет іпотеки за ПАТ «Енергобанк» за ціною, визначеною на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності на момент проведення державної реєстрації права власності на зазначене майно, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 19 жовтня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач вказує на порушення судом матеріального та процесуального права, тому просить рішення суду скасувати та постановити нове, яким повністю задовольнити його вимоги.

Заслухавши доповідь судді, осіб, які зявились в судове засідання дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

З матеріалів справи вбачається, що 10 квітня 2008 року між ПАТ «Енергобанк» та ОСОБА_4 було укладено Договір про іпотечний кредит № 14 (далі - Кредитний договір), відповідно до умов якого Банк на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання надає позичальнику кредит у розмірі 278 000 грн. на строк з 10 квітня 2008 року по 5 квітня 2038 рік під 14 % річних (відповідно до Додаткового договору № 1 від 1 лютого 2009 року під 16 % річних). Цільове призначення кредиту - на поліпшення житлових умов (п. п. 1.1, 1.2, 1.3 Кредитного договору) (а.с. 13-15).

Відповідно до п. 2.4 кредитного договору позичальник зобов'язується щомісячно здійснювати погашення кредиту рівними частинами в розмірі не менше 772 грн. 22 коп. та сплачувати відсотки, нараховані кредитором на залишок заборгованості за кредитом, відповідно до графіку погашення кредиту.

Згідно з п. 2.5 кредитного договору відсотки нараховуються щомісячно на фактичний залишок заборгованості.

Згідно з п. 5.2.4 Кредитного договору кредитор має право, зокрема, вимагати від позичальника дострокового повернення суми кредиту та відсотків у випадку невиконання чи неналежного виконання позичальником будь-яких зобов'язань за кредитним договором .

Відповідно до п. 6.2 Кредитного договору за порушення взятих на себе зобов'язань з повернення суми кредиту та сплати відсотків за користування кредитом, позичальник зобов'язується сплатити на користь кредитора пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який сплачується пеня, від суми несплаченого платежу, за кожен день прострочення.

З метою забезпечення виконання зобов'язань позичальника за Кредитним договором, між Банком та ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6 (іпотекодавці) було укладено Іпотечний договір,за умовами якого в іпотеку передано - чотирикімнатку квартиру, загальною площею 86,6 кв. м, житловою площею 66,6 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.20-24).

Предмет іпотеки належить іпотекодавцям на праві спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 6 березня 2008 року Адміністрацією Центрального району виконавчого комітету Миколаївської міської ради .

Вартість предмета іпотеки станом на день укладення Іпотечного договору склала 372261 грн.

Згідно з п. п. 3.2, 3.3 Іпотечного договору у випадку невиконання чи неналежного виконання позичальником зобов'язання в цілому або в частині, а також у інших випадках, передбачених Іпотечним чи Кредитним договорами або законодавством, іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки в порядку, передбаченому договором та чинним законодавством. Іпотекодержатель вправі задовольнити за рахунок предмета іпотеки свої вимоги, передбачені Кредитним договором, у повному обсязі.

Пунктом 4.1 Іпотечного договору передбачено, що іпотекодержатель набуває право на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки у випадку, якщо у момент настання строку виконання зобов'язань вони не будуть виконані (виконані неналежним чином).

Звернення стягнення за Іпотечним договором здійснюється на підставі цього договору, виконавчого напису нотаріуса або за рішенням суду (п. 4.2 Іпотечного договору).

Відповідно до п. 4.3 Іпотечного договору іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки на підставі цього договору, зокрема, шляхом прийняття предмета іпотеки у власність у порядку, визначеному ст. 37 Закону України «Про іпотеку».

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (щодо договору позики), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст. ст. 1046, 1048 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається.

Згідно зі ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Це тягне за собою передбачені законом або договором правові наслідки, зокрема, припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. При цьому, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (ст. 625 ЦК України).

Банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав належним чином, надавши позичальнику кредитні кошти у передбаченому договором розмірі.

В той же час, позичальник належним чином взяті на себе зобов'язання не виконував, у зв'язку з чим у нього перед банком станом на 14 березня 2016 року виникла заборгованість у загальному розмірі 391318 грн. 78 коп., з яких: -268822 грн. 24 коп. - заборгованість за кредитом, 82102 грн. 08 коп. заборгованість за відсотками; -6 175 грн. 48 коп. - пеня за несвоєчасне погашення відсотків; -34218 грн. 98 коп.-пеня за несвоєчасну сплату процентів.

У зв'язку із невиконанням належним чином зобов'язань, банк направив на адресу відповідачів повідомлення-вимоги щодо сплати заборгованості, яка в добровільному порядку не сплачена (а.с.42-43).

Крім зазначених наслідків невиконання зобовязання, відповідно до статті 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Окремим видом застави є іпотека (ч. 1 ст. 575 ЦК України).

Стаття 589 ЦК України передбачає, що у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави, за рахунок якого заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Порядок задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки встановлено розділом 5 Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Вказаним положенням Закону кореспондують положення, що містяться у Іпотечному договорі.

Так, в зв'язку з несплатою боргу відповідачем у добровільному порядку, за зверненням кредитора 29 листопада 2010 року приватним нотаріусом ММНО Нікітіним Р. В. було вчинено виконавчий напис (р. № 2260) про звернення стягнення на вищезазначений предмет іпотеки в рахунок погашення кредитної заборгованості (а.с. 114). 13 грудня 2010 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання вищезазначеного виконавчого напису. Заборгованість на час розгляду справи не погашено.

В той же час, порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульований ст. 39 Закону України «Про іпотеку».

Згідно з ч. 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку».

Згідно зі ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України).

З системного аналізу положень статей 33, 36,37,39 Закону України «Про іпотеку», 328, 335,376, 392 ЦК України, слід дійти висновку про те, законодавцем визначено три способи захисту на задоволення вимог кредитора, які забезпечені іпотекою шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий - на підставі рішення суду та два позасудових способу захисту: на підставі виконавчого напису нотаріуса і згідно з договором про задоволення вимог іпотеко держателя. У свою чергу позасудовий спосіб захисту про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені передати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.

При цьому договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно.

За вказаних обставин та положень закону, районний суд дійшов обгрунтованого висновку про відсутність правових підстав для визнання права власності на іпотечне майно в судовому порядку, тоді як позивач не позбавлений набуття такого права наведеним позасудовим шляхом.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія не вбачає підстав длоя його зміни чи скасування, а тому відповідно до положень ст. 308 ЦПК України вказане рішення, підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 312, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ЕнергоБанк» відхилити.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 19 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: Т.З. Бондаренко

В.І. Темнікова

Т.В. Крамаренко