Справа № 369/1495/16-ц Головуючий у І інстанції Волчко А. Я.
Провадження № 22-ц/780/577/17 Доповідач у 2 інстанції Сліпченко О. І.
Категорія 26 24.01.2017
РІШЕННЯ

Іменем України

24 січня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого: Сліпченка О.І.,

суддів: Гуля В.В., Іванової І.В.,

за участю секретаря: Тимошевської С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 листопада 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «ІМЕКСБАНК» в особі філії АТ «ІМЕКСБАНК» у м. Києві, треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Нова-ІНВЕСТ», Служба у справах дітей Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області про визнання недійсним договору іпотеки та договору внесення змін до договору іпотеки,-

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду, вислухавши учасників процесу, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів,-

встановила:

У лютому 2016 року позивач ОСОБА_2 звернулася звернулась з вище наведеним позовом, який обґрунтовувала тим, що на виконання зобов'язань по кредитному договору між ПАТ «Імексбанк» та ТОВ «НОВА-ІНВЕСТ» вона виступила перед банком майновим поручителем за іпотечним договором від 24.05.2007 року своїм нерухомим майном - будинком і земельною ділянкою. Без узгодження та повідомлення її як іпотекодавця банк уклав із ТОВ «НОВА-1НВЕСТ» додаткові угоди до кредитного договору № 49-07 від 17.05.2007 року, яким збільшується сума кредитної угоди, і відсотки за користування кредитом. Таким чином збільшилася і її відповідальність як майнового поручителя. Вважає, що договір іпотеки від 24.05.2007 року є недійсним, оскільки, -

зі змісту довіреності якою ОСОБА_2 уповноважила свого чоловіка ОСОБА_3 на здійснення від її імені всіх дозволених законом правочинів відносно управління та розпорядження всім її майном., в дійсності була видана виключно для укладання 06.06.2006 року конкретного договору купівлі - продажу земельної ділянки розміром 0,1947 га, розташованої в межах Бєлгородської сільської Ради Києво-Святошинського району Київської області. Відповідно до умов цього договору ОСОБА_4 продав її чоловіку ОСОБА_5 зазначену земельну ділянку.

- договору іпотеки був укладений щодо земельної ділянки, яка не належала Іпотекодавцеві, - ОСОБА_2,

- договір укладений без згоди органу опіки і піклування, так як в будинку АДРЕСА_1 проживали з Іпотекодавцем її двоє дітей: неповнолітня ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітній син ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Просила суд визнати недійсним договір іпотеки укладений 24.05.2007 року між Акціонерним комерційним банком «ІМЕКСБАНК» та ОСОБА_3, який діяв на підставі довіреності від імені ОСОБА_2

Визнати недійсним договір про внесення змін до Договору іпотеки укладений 29.01.2008 року між АКБ «ІМЕКСБАНК» та ОСОБА_3, який діяв на підставі довіреності від імені ОСОБА_2

Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 листопада 2016 року відмовлено в задоволенні позову.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. У пункті 2 постанови №14 Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року "Про судове рішення у цивільній справі" зазначено, що рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам закону.

Ухвалюючи рішення та відмовляючи в задоволенні позову, місцевий суд виходив з того, що вимоги позивача щодо визнання недійсним договору іпотеки в цілому не ґрунтуються на жодній з підстав недійсності правочину, передбачених ЦК України, а та обставина, що на момент укладення договору іпотеки позивачем неправильно сприймались фактичні обставини правочину, що вплинуло на її волевиявлення, за відсутності якого можна було б вважати, що правочин не був би вчинений, як на підставу задоволення позову на яку посилається позивач, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

З такими висновками місцевого суду колегія суддів повністю погодитись не може з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 24.05.2007 року, з метою належного виконання ОСОБА_2 своїх зобов'язань за кредитним договором, між АКБ «ІМЕКС БАНК» та ОСОБА_3, який діяв на підставі довіреності від імені позивача був укладений договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пановою О.П.. та зареєстрований в реєстрі за № 891, за умовами якого ОСОБА_3, який діяв на підставі довіреності від імені ОСОБА_2 передав в іпотеку АКБ « ІМЕКС Банк»» належне їй на праві власності нерухоме майно, а саме: земельну ділянку площею 0, 2401 га та житловий будинок, з надвірними будівлями, загальною площею - 254,6 кв. м., житловою - 79,9 кв.м.

Як вбачається з матеріалів справи, 17.05.2007 року між АКБ «ІМЕКСБАНК» та ТОВ «Нова-Інвест» (третя особа) укладено договір кредитної лінії № 49-07, згідно якого останньому надалася невідновлювальна кредитна лінія з максимальним лімітом заборгованості у сумі 1 600 000 (один мільйон шістсот тисяч) євро. Надання коштів здійснюється з поступовим збільшенням ліміту кредитної лінії з 790 000 євро на момент підписання цього договору до 1 600 000 євро строком до 01.07.2007 року.

До кредитного договору вносились зміни шляхом укладення договорів за №1, 2, 3, 4, 5, 6 від 17.05.2007 року. Внаслідок внесення змін розмір відновлювальної кредитної збільшився до 1 226 000 євро зі сплатою 15% річних, а строк повернення коштів продовжено до 14.05.2010 року.

У забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договору 24.05.2007 року між Акціонерним комерційним банком «ІМЕКСБАНК» в особі Заступника Голови Правління - директора філії АКБ «ІМЕКСБАНК» у м. Києві Кузьменка В.М. та ОСОБА_3, який діяв на підставі довіреності, посвідченої Пановою О.П., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, 05.06.2006 року за реєстровим №891, від імені ОСОБА_2 був укладений Договір іпотеки. За цим договором ОСОБА_2 виступила Іпотекодавцем, майновим поручителем ТОВ «Нова-Інвест». Відповідно до п. 1.1 Договору іпотеки цей договір забезпечував вимогу Іпотекодержателя - банку, що випливала з Договору кредиту №49-07 від 17.05.2007 року, укладеного між Іпотекодержателем та третьою особою в цій справі - ТОВ «Нова-Інвест». За умов кредитного договору Позичальник - ТОВ «Нова-Інвест» зобов'язалось до 14.05.2010 року повернути кредит в розмірі 1 600 000 євро.

Відмовляючи в задоволені позову та встановивши, що на момент укладення та оспорюювого договору іпотеки житлового будинку, так і після цього, проживали: неповнолітня ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, малолітній син ОСОБА_7. ІНФОРМАЦІЯ_2 та встановивши, що на момент укладення та нотаріального посвідчення договору іпотеки від 24.05.2007 р. останній, в порушення вимог, встановлених чинним законодавством, не був узгоджений у встановленому порядку з органом опіки та піклування, суд першої інстанції виходив з того, що на момент, укладання договору іпотеки права неповнолітніх дітей іпотекодавця не порушені.

З таким висновком місцевого суду погодитись не можна з таких підстав.

Згідно зі статтею 16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним з передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів осіб, а загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені статтею 215 цього Кодексу.

Так, відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність установлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч.2, 3 ст. 215 ЦК України).

При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулось.

Згідно зі ст.17 Закону України «Про охорону дитинства» (у редакції, яка була чинною на час укладення спірного договору іпотеки) батьки не мають права без дозволу органу опіки та піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятись від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватись від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

За змістом ч.6 ст. 203, ч.1 ст. 215 ЦК України правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами) і суперечить правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей, може бути визнаний судом недійсним. Такий правочин є оспорюваним.

За таких обставин вчинення батьками малолітньої дитини певного правочину без попереднього дозволу органу опіки та піклування порушує установлену ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» (у редакції, яка була чинною на час укладення спірного договору іпотеки) заборону. Проте сам по собі цей факт не є безумовною підставою для визнання правочину недійсним. Правочин може бути визнано недійсним, якщо його вчинення батьками без попереднього дозволу органу опіки та піклування призвело до порушення права особи, в інтересах якої пред'явлено позов, тобто до звуження обсягу існуючих майнових прав дитини та/або порушення охоронюваних законом інтересів дитини, зменшення або обмеження прав та інтересів дитини щодо жилого приміщення.

Згідно зі ст. 9 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець обмежується в розпорядженні предметом іпотеки, однак має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом. При цьому ЦК України, як і спеціальний Закон України «Про іпотеку», не містять норм, які б зменшували або обмежували права членів сім'ї власника житла на користування жилим приміщенням у разі передання його в іпотеку.

При вирішенні справ за позовом в інтересах дітей про визнання недійсними договорів іпотеки на підставі порушення ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» (у редакції, яка була чинною на час укладення спірного договору іпотеки) в кожному конкретному випадку суди повинні:

1) перевіряти наявність у дитини права користування житловим приміщенням на момент укладення оспорюваного договору, а також місце її фактичного постійного проживання;

2) ураховувати добросовісність поведінки іпотекодавця щодо надання документів про права дітей на житло, яке є предметом іпотеки, при укладенні оспорюваного договору;

3) з'ясовувати, чи існує фактичне порушення законних прав дитини внаслідок укладення договору іпотеки.

Відповідно до ч.ч. 2 - 4 ст.13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

Отже, якщо власник майна одночасно є законним представником неповнолітньої або малолітньої особи і укладає правочини, які впливають на права дитини, він повинен діяти добросовісно та в інтересах дитини, а інша сторона договору має право очікувати від нього таких дій.

З огляду на викладене, відмовляючи в задоволенні позовних вимог про визнання недійсним договору іпотеки будинку без згоди органу опіки та піклування на його укладення, місцевий суд, дійшов до не обґрунтованого висновку про те, що цей договір укладено відповідно до вимог закону.

Крім того, вказане рішення не відповідає вимогам ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» (у редакції, яка була чинною на час укладення договору іпотеки) та правовому висновку, викладеному Верховним Судом України у постанові від 06 квітня 2016 року у справі № 6-589цс16.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що до укладення спірного договору іпотеки, -24.05.2007 року, - 24.04.2007 року, - частина спірної земельної ділянку було відчужено та відповідно власником є інша особа (а.с.29-30).

З огляду на викладене, є всі підстави для задоволення позову.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, висновки суду не відповідають обставинам справи, рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права та підлягає скасуванню та відповідно необхідно задовільнити позовні вимоги, відповідно до ст. 309 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -задовольнити.

Заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 листопада 2016 року скасувати.

Ухвалити нове рішення. ПозовОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «ІМЕКСБАНК» в особі філії АТ «ІМЕКСБАНК» у м. Києві, треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Нова-ІНВЕСТ», Служба у справах дітей Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області про визнання недійсним договору іпотеки та договору внесення змін до договору іпотеки - задовольнити.

Визнати недійсним договір іпотеки укладений 24.05.2007 року та посвідчений Анишковою З.І., приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округуза реєстровим №3140між Акціонерним комерційним банком «ІМЕКСБАНК» в особі Заступника Голови Правління - директора філії АКБ «ІМЕКСБАНК» у м. Києві Кузьменка Володимира Михайловича та ОСОБА_3, який діяв на підставі довіреності, посвідченої Пайовою О.П., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, 05.06.2006 рокуза реєстровим №891, від імені ОСОБА_2

Визнати недійсним договір про внесення змін до Договору іпотеки посвідченого Апишковою З.І., приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу 24.05.2007 року за реєстром №3140 укладений 29.01.2008 року між АКБ «ІМЕКСБАНК» вособі заступника директора філії АКБ «ІМЕКСБАНК» у м. Києві Зайоми Світ Григорівни та ОСОБА_3, який діяв на під довіреності, посвідченої Пановою О.П., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, 05.06.2006 року за реєстровим №891 імені ОСОБА_2

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: