Провадження № 6/522/138/17
Справа № 522/2166/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2017 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Домусчі Л.В.,

при секретарі Шевчик В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали подання Київського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції в Одеській області про примусове проникнення до житла, яке належить боржнику ОСОБА_2, для проведення виконавчих дій, -

ВСТАНОВИВ:

17.02.2017 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшло подання головного державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_3 про примусове проникнення до житла, а саме: квартири № 28, яка розташована в будинку № 34 по вулиці Богдана Хмельницького в м. Одесі, що належить на праві власності боржнику ОСОБА_2, для проведення виконавчих дій. Зазначене подання разом зі справою суддя отримав 03.02.2017 року.

В судове засідання 03.02.2017 року зявився головний державний виконавець. Вимоги подання підтримав в повному обсязі та надав оригінал виконавчого провадження ВП №52757638 для огляду в судовому засіданні. Також виконавець пояснив що боржнику на праві власності належить 2 квартири.

Згідно ч.2 ст. 376 ЦПК України суд негайно розглядає подання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння особи, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України суд під час судового розгляду справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, розглянувши вказане вище подання, дослідивши письмові матеріали справи вважає, що подання підлягає задоволенню з наступних підстав.

Подання подане з додержанням чинного законодавства України.

Судом встановлено, що 10.03.2016 року державним виконавцем, керуючись ст.ст. 17, 19, 20, 25 Закону України «Про виконавче провадження» (редакція від 21.04.1999 року № 606 XIV) винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 520/4790/15-ц, виданого Київським районним судом м. Одеси 02.07.2015 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» грошової суми у розмірі 14434,52 грн. та судового збору у розмірі 243, 60 грн. та направлено сторонам.

В обґрунтування подання державний виконавець зазначив, що на виконанні в їх відділі перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа за № 520/4790/15-ц, виданого Київським районним судом м. Одеси 02.07.2015 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» грошової суми у розмірі 14434,52 грн. та судового збору у розмірі 243, 60 грн.

У звязку з тим, що боржником в термін, встановлений на добровільне виконання судове рішення не виконано, державним виконавцем розпочато примусове виконання виконавчого документу.

Відповідно до ч.1 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження» (редакція від 21.04.1999 року № 606 XIV) у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення, державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

З метою перевірки майнового стану боржника, державним виконавцем 27.10.2016 року здійснено вихід за адресою, який виявився безрезультатним, оскільки доступу до приміщення ніхто не надав, залишено виклик, про що складено відповідний акт державного виконавця.

Згідно довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна в порядку доступу державних виконавців, а також довідки відділу адресно довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області від 30.04.2016 року, зареєстроване місце проживання боржника знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яка належить на йому праві власності.

28.10.2016 року на адресу Приморського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції в Одеській області направлено повідомлення про проведення виконавчих дій з метою опису та арешту майна боржника за адресою: АДРЕСА_1.

При виході за адресою двері державному виконавцю ніхто не відчинив, незважаючи на те, що боржника було попереджено про здійснення виходу за місцем проживання, було залишено виклик на 02.11.2016 року та складено відповідний акт. Боржник на виклик державного виконавця не зявився, про причини неявки не повідомив, про що було складно акт.

20.11.2016 року на адресу Приморського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції в Одеській області повторно направлено повідомлення про проведення виконавчих дій з метою опису та арешту майна боржника за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно відомостей з акту державного виконавця від 21.11.2016 року встановлено, що в квартирі було відкрите вікно, тож в результаті дзвінка у двері боржника до вікна підійшла жінка ОСОБА_4, проти заборгованості чоловіка заперечувала, розмовляти, надавати доступ до приміщення відмовилась.

Також виконавцем було зроблено запити до Пенсійного Фонду України, з відповіді яких вбачається, що пенсію він не отримує.

Також державний виконавець надав суду довідку, з якої вбачається, що ОСОБА_2 працює у КП «Одеський обласний медичний центр центр психічного здоровя».

Своїми діями боржник перешкоджає примусовому виконанню вказаного виконавчого листа, чим порушує права стягувача.

На підставі вищезазначеного суд вважає, що державним виконавцем були вжиті усі заходи щодо примусового виконання виконавчого документа, які не дали відповідного результату у звязку з чим він звернувся до суду з зазначеним поданням.

Аналізуючи усе вищевикладене суд дійшов висновку про те, що боржник умисно ухиляється від виконання своїх зобовязань за вищезазначеним виконавчим документом та не вирішує питання щодо своїх зобовязань, чим суттєво порушує права стягувача.

Відповідно до преамбули Закону України № 606-ХIV від 21.04.1999 року «Про виконавче провадження» цей Закон визначає умови і порядок виконання рішень судів, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку. Відповідно до ст.11 цього Закону, державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

Згідно п.10 ч.3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право: у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії та має право звертатися до суду з поданням про розшук боржника - фізичної особи або дитини чи про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або іншої особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання.

Відповідно до ст. 30 Конституції України не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Судом встановлено, що заявник звернувся до суду з метою реалізації повноважень, наданих йому п.10 ч.3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», яким до функцій органів державної виконавчої служби віднесено право звернення до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - до виконання ним боргових зобовязань.

Згідно зі ст.15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Відповідно до ч.1 ст. 376 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи за поданням державного виконавця.

Дане положення спрямоване на реалізацію конституційного права особи на недоторканість житла чи іншого володіння особи, в той же час ним створюються процесуальні гарантії забезпечення прав стягувача у виконавчому провадженні.

Відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами України і є обовязковими до виконання на всій території України.

Згідно ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на майно боржника.

Примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі їх невиконання у добровільному порядку, визначає Закону України «Про виконавче провадження». Зокрема державний виконавець зобовязаний вживати заходів примусового виконання рішень, установлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії (ст.11 Закону).

Суд вважає, що заявником доведений факт ухилення боржника від виконання зобовязання, так як боржник будучи обізнаним про те, що у нього перед стягувачем є невиконані зобовязання з погашення заборгованості за наданим йому кредитом, не вчинив відповідних дій щодо погашення цього зобовязання та жодного разу не зявився до державного виконавця для вирішення питання щодо погашення заборгованості за виконавчим документом.

Згідно ч.2 ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Вивчивши матеріали подання, враховуючи те, що незастосування заходів щодо забезпечення виконання виконавчого документу може унеможливити його виконання, факт співмірності із заявленими вимогами, факт ухилення боржника від виконання зобовязань та ігнорування вимог стягувача, суд вважає за можливе задовольнити зазначене подання.

Керуючись ст.ст.. 3, 11, 15, 57, 60, 197, 208-210, 212, 217, 376 ЦПК України; ст.ст.. 1, 2, 4, 5, 7, 8, 11 ч.3 п.10 Закону України № 606-ХIV від 21.04.1999 року «Про виконавче провадження»; ст. 30 Конституції України, суд

УХВАЛИВ:

Подання головного державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_3 про примусове проникнення до житла, яке належить боржнику ОСОБА_2, для проведення виконавчих дій - задовольнити.

Дозволити державному виконавцю Київського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_3 примусове проникнення до житла, а саме: квартири 28, будинку 34, що розташований по вул. Богдана Хмельницього в м. Одесі, що належить на праві власності боржнику ОСОБА_2 для проведення виконавчих дій з примусового виконання виконавчого листа за № 520/4790/15-ц, виданого Київським районним судом м. Одеси 02.07.2015 року.

Ухвала підлягає негайному виконанню, оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали, згідно ч.2 ст. 294 ЦПК України.

Суддя Приморського

районного суду м. Одеси ОСОБА_5

03.02.2017