"27" березня 2017 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді Гончарука В.П.
при секретарі Зимницькій М.Е.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом Київського міського центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення коштів,-
Представник позивача звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача ОСОБА_1 незаконно отриманих коштів виплачених як допомога по безробіттю мотивуючи вимоги тим, що 09.07.2014 року відповідач ОСОБА_1 звернувся до Дніпровського РЦЗ в м. Києві з заявою про надання йому статусу безробітного.
Наказом Дніпровського РЦЗ від 15.07.2014 року № НТ140715 відповідачу було надано статус безробітного з 09.07.2014 року та призначено допомогу по безробіттю.
Наказом Дніпровського РЦЗ від 07.07.2015 року № НТ150707 відповідачу припинено виплату допомоги по безробіттю у зв'язку з поданням письмової заяви про відмову від послуг ДСЗ відповідно до пп. ,,10" п.1 ст. 31 Закону України ,,Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття".
На підставі рішення комісії Дніпровського РЦЗ від 22.09.2015 року було проведено звірку факту та періоду перебування в трудових відносинах відповідача з ТзОВ ,,Олмар".
В ході розслідування було встановлено, що відповідач працював та отримував дохід в ТзОВ ,,Олмар" з 02.06.2015 року по 14.07.2015 року про, що 12.11.2015 року було складено Акт № 525 розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до ЗУ ,,Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття".
За період з 02.06.2015 року по 06.07.2015 року включно відповідач отримав допомогу по безробіттю у розмірі 2972,31 грн.
02.12.2015 року відповідачу було надіслано лист - повідомлення про необхідність повернення коштів. Однак вимогу було проігноровано.
Згідно ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» позивач має право для стягнення з відповідача виплаченої суми, що й стало підставою для звернення до суду з даним позовом.
Представник позивача в судове засідання не з'явився. Надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Проти ухвалення заочного рішення не заперечив.
Відповідач в судове засідання не з'явився про день, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином.
У відповідності до ст. 169 ч. 4 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів - в порядку заочного розгляду.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 09.07.2014 року відповідач ОСОБА_1 звернувся до Дніпровського РЦЗ в м. Києві з заявою про надання йому статусу безробітного.
Наказом Дніпровського РЦЗ від 15.07.2014 року № НТ140715 відповідачу було надано статус безробітного з 09.07.2014 року
Наказом Дніпровського РЦЗ від 15.07.2014 року № НТ140716 призначено відповідачу допомогу по безробіттю з 16.07.2014 року по 10.07.2015 року.
Наказом Дніпровського РЦЗ від 07.07.2015 року № НТ150707 відповідачу припинено виплату допомоги по безробіттю у зв'язку з поданням письмової заяви про відмову від послуг ДСЗ відповідно до пп. ,,10" п.1 ст. 31 Закону України ,,Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття".
На підставі рішення комісії Дніпровського РЦЗ від 22.09.2015 року було проведено звірку факту та періоду перебування в трудових відносинах відповідача з ТзОВ ,,Олмар".
В ході розслідування було встановлено, що відповідач працював та отримував дохід в ТзОВ ,,Олмар" з 02.06.2015 року по 14.07.2015 року про, що 12.11.2015 року було складено Акт № 525 розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до ЗУ ,,Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття".
За період з 02.06.2015 року по 06.07.2015 року включно відповідач отримав допомогу по безробіттю у розмірі 2972,31 грн.
02.12.2015 року відповідачу було надіслано лист - повідомлення про необхідність повернення коштів. Однак вимогу було проігноровано.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Згідно з п. 18 ч. 2 ст. 22 ЗУ «Про зайнятість населення» центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, його територіальні органи відповідно до покладених на них завдань проводить розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади у сфері соціальної політики, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та Пенсійним фондом України. Таке розслідування здійснюється шляхом звіряння даних, зазначених у документах страхувальника, з базою даних центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та Пенсійного фонду України, а у разі потреби - шляхом проведення виїзних планових та позапланових перевірок страхувальників.
Відповідно до ч. 2 та 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послу застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.
Відповідно до ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'активному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв»язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає і рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийняття.
Відповідно до п. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та такі, що підлягають задоволенню у повному обсязі. У зв'язку з викладеним з відповідача на користь позивача слід стягнути кошти у сумі 2972,31 грн.
Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати, відповідно до суми задоволених вимог.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 36 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», стст. 4, 22, 43 ЗУ «Про зайнятість населення», стст. 10, 11, 15, 57, 60, 61, 88, 169, 208, 209, 212-215, 224-226 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-
Позовні вимоги Київського міського центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення коштів - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Київського міського центру зайнятості грошові кошти в сумі 2972,31 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Київського міського центру зайнятості судовий збір у справі в сумі 1378 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду міста Києва через Дніпровський районний суд міста Києва протягом десяти днів після його проголошення в судовому засіданні, а учасниками судового розгляду, які не брали участь у справі протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: