Справа № 639/204/17
Провадження № 2/639/854/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2017 року Жовтневий районний суд м. Харкова

в складі: головуючого судді Труханович В.В.,

за участю секретаря Антохіної О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу, суд

ВСТАНОВИВ:

16 січня 2017 року позивач звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2, в якому просив суд стягнути з відповідача на свою користь борг у сумі 65 000 грн. та судові витрати.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 22.09.2014 року ОСОБА_1 було передано у борг ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 65 000 гривень, що на день подачі позову до суду складає 25 000 доларів США, що підтверджується розпискою, на строк до 31.09.2014 року.

Позивач вказує, що відповідач не виконав свого обовязку щодо повернення грошових коштів в обумовлений строк, у зв'язку з чим сума позики підлягає стягненню за рішенням суду.

Також позивач просить стягнути з відповідача на його користь, судовий збір, сплачений ним при зверненні до суду у розмірі 640,00 грн.

У зв'язку з викладеним ОСОБА_1 і була змушена звернутися до суду з даним позовом.

Відповідач ОСОБА_2 через канцелярію суду надав письмові заперечення проти позову з посиланням на те, що договір позики між ним та позивачем не укладався. В розписці, яка є підставою для звернення позивача до суду про стягнення грошових коштів, зазначено, що він зобовязується повернути грошові кошти в сумі 2500 доларів США до 31.12.2014 року, факт отримання цих грошових коштів не зазначено. Грошові кошти позивач йому не передавала, він їх не отримував, а тому вважає, що договір позики є неукладеним. Зазначає також, що його дружина, ОСОБА_3, згоду на виплату грошових коштів позивачу в сумі 2500 доларів не давала, у розписці відсутній її підпис, який міг би свідчити про її згоду та обізнаність щодо вказаного договору. Крім того вказує, що предметом договору позики у позові є іноземна валюта. При цьому не зазначення в договорі, якої саме іноземної держави валюта бралася в борг, а саме іноземної держави долара США, Австралії, Канади, тощо, впливає на визначення розміру боргу та суми стягнення. Тому просить визнати розписку від 22.09.2014 року недійсною та відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В судовому засіданні позивач та її представник позивача ОСОБА_4, яка діє на підставі довіреності від 20.03.2017 року, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, та надала пояснення про обставини, які викладені у рішенні вище.

Відповідач та його представник ОСОБА_5, яка діє на підставі договору про надання правової допомоги від 08.01.2017 року, в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували, посилаючись на обставини, викладені в письмових запереченнях.

Вислухавши пояснення представників сторін, та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Так, в судовому засіданні було встановлено, що 22 вересня 2014 року ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 2 500 доларів США, які зобовязався повернути в строк до 31.09.2014 року.

Зазначені обставини підтверджуються розпискою, складеною 22.09.2014 року. (а.с. 5)

Відповідно до встановленого Національним Банком України курсу доларів США до гривні станом на день подання позову 18.01.2017 року 2 500 доларів США становить 69 175 грн.,станом на день розгляду справи 27.03.2017 року 2 500 доларів США становить 67 800 грн.

Однак, як пояснили в судовому засіданні позивач та її представник, вони просять стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 борг сумі 65 000 грн.

Стаття 4 ЦПК України зазначає, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Статтею 11 ЦПК України, передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За таких умов, суд розглядає позов в межах заявлених позовних вимог 65 000 грн..

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 р. у справі № 6-63цс13)

Відповідно до норм статей 1046, 1047 ЦК України договір позики за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобовязанням повернення) певної грошової суми, так і дата її отримання. (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 2 липня 2014 р. у справі №6-79цс14)

Позивач вказує, що ОСОБА_2 зобовязання з повернення коштів у строк, обумовлений договором позики не виконав.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

27 березня 2017 року у судовому засіданні позивачем суду було надано оригінал розписки ОСОБА_2 від 22.09.2014 року.

Наявність оригіналу розписки в кредитора свідчить про існування невиконаного зобовязання. (постанова Верховного Суду України від 25 квітня 2012 р. у справі № 6-24ц12).

Таким чином, судом було встановлено, що відповідач ОСОБА_2 порушив умови договору позики щодо своєчасного повернення суми отриманої позики, у зв'язку з чим суд вважає необхідним стягнути з відповідача суму боргу, яка була ним отримана від позивача за розпискою та яку просить стягнути позивач.

Відповідач в своїх поясненнях посилається на те, що факт отримання ним грошей у борг від ОСОБА_1 в розписці не зазначено.

Стосовно цього суд зазначає наступне.

Постановою Верховного суду України від 18 вересня 2013 року в справі №6-63цс13 визначено, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладання договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Постановою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21.12.2016 року у справі №444/2909/15ц визначено, що боргова розписка необовязково повинна містити слово «борг» чи «взяв/отримав у борг», для стягнення коштів достатньо зазначення зобовязання «повернути гроші».

Стосовно посилання відповідача та його представника на те, що в розписці не зазначено, якої саме іноземної держави валюта бралася в борг, що впливає на визначення розміру боргу та суми стягнення, суд зазначає наступне.

Постановою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18.09.2013 року по справі №6-63цс13 визначено, що не зазначення в договорі якої саме іноземної держави валюта бралася у борг, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про стягнення боргу.

Крім того, стосовно посилання відповідача на те, що на його думку, договір позики між ним та позивачем не укладався, а також що його дружина, ОСОБА_3, згоду на виплату грошових коштів позивачу в сумі 2500 доларів не давала, у розписці відсутній її підпис, який міг би свідчити про її згоду та обізнаність щодо вказаного договору, суд зазначає, що з позовом про оспорення договору позики відповідач не звертався, належних доказів на підтвердження своїх заперечень щодо предмету позики в порушення ст. 60 ЦПК України, суду не надав.

Стаття 610 ЦК України встановлює, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У відповідності до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Частина 4 статті 631 ЦК України встановлює, що закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Крім того, на підставі вимог ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений відповідно до квитанції №11105184 від 16.01.2017 року у сумі 640,00 грн., а також на користь держави судовий збір у сумі 10,00 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 5, 8, 10, 11, 15, 79-88, 154, 208, 209, 212-215, 224-226 ЦПК, ст.ст. 10, 11, 530, 610, 611, 625, 631, 1046, 1047, 1049 ЦК України, 18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин»,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу у розмірі 65 000 грн. (шістдесят пять тисяч гривень).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 640,00 грн. (шістсот сорок гривень).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у сумі 10,00 грн. (десять гривень).

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами які не були присутні в судовому засіданні у той же строк з моменту одержання його копії.

Суддя В.В. Труханович