Справа № 487/5900/16-ц
Провадження № 2/487/417/17

РІШЕННЯ
Іменем України

25.01.2017 року м. Миколаїв

Заводський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого-судді Карташевої Т.А.,

при секретарі Уманському І.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1 ,

представників відповідача Кравчук Н.П., ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду Заводського району м. Миколаєва цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Миколаївського обласного наркологічного диспансеру, третя особа ІНФОРМАЦІЯ_1 , про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИВ:
Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив скасувати наказ про його звільнення від 25.10.2016 р. №837-к, поновити його на посаді сестри медичної палатної наркологічного відділення №1 Миколаївського обласного наркологічного диспансеру, стягнути з Миколаївського обласного наркологічного диспансеру на користь позивача середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з 25 жовтня 2016 року.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що з 01.09.2012 року по 01.07.2016 року він навчався на державній основі в Миколаївському базовому медичному коледжі на фельдшерському відділенні на денній формі навчання. Після закінчення навчання на підставі направлення на роботу №51 він був направлений на роботу в Миколаївській обласний наркологічний диспансер та згідно з наказом №589-к від 03.08.2016 року прийнятий на посаду сестри медичної палатної наркологічного відділення №1.

Відповідно до Закону України Про військовий обов*язок і військову службу позивач був призваний на строкову військову службу і зарахований в команду №К-24.

Наказом в.о. головного лікаря Миколаївського обласного наркологічного диспансеру Римар П.І. №837-к від 25.10.2016 року позивача було звільнено у зв*язку з призовом на військову службу за п. 3 ст. 36 КЗпП України і виплачено грошову компенсацію за 11 календарних днів невикористаної відпустки за період роботи з 04.08.2016 р. по 26.10.2016 р. Позивач вважає таке звільнення незаконним, таким, що суперечить положенням ст. 119 КЗпП України, Закону України Про військовий обов*язок та військову службу.

У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, наполягаючи на їх задоволенні, надавши пояснення аналогічні змісту позовної заяви.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог ОСОБА_3 , посилаючись на те, що позивач був призваний для проходження строкової військової служби в жовтні 2016 року на підставі Указу Президента України від 29.03.2016 р. №122/2016 Про звільнення в запас військовослужбовців строкової служби, строки проведення чергових призовів та чергові призови громадян України на строкову військову службу в 2016 році, в якому немає жодних посилань на обставини, перелічені в ст. 119 КЗпП України та ст. 39 Закону України Про військовий обов*язок і військову службу. На час осінньої призовної компанії 2016 року мобілізація не оголошувалась, правовий режим воєнного стану не вводився, тому немає підстав вважати, що позивач був призваний на строкову військову службу під час дії особливого періоду.

Представник третьої особи - ІНФОРМАЦІЯ_2 , надавши письмові пояснення, в судовому засіданні 23.12.2016 р. не заперечувала проти задоволення позовних вимог ОСОБА_3 . В подальшому надала заяву про розгляд справи у її відсутність.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Згідно зі ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Крім того відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудований період після закінчення воєнних дій.

Згідно із ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Відповідно до Указу Президента України від 17.03.2014 р. №303/2014 «Про часткову мобілізацію» оголошено про проведення часткової мобілізації.
Згідно з Рішенням Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» у Донецькій та Луганській областях проводиться антитерористична операція.
Збройни сили України приймають участь в антитерористичній операції визначеним складом сил і засобів у відповідності до норм Закону України «Про боротьбу з тероризмом».

Указом Президента України «Про часткову мобілізацію» від 14 січня 2015 року №15/2015 оголошено про проведення протягом 2015 року часткової мобілізації, у тому числі на території Миколаївської області, у три черги протягом 210 діб, та доведено до відома керівників органів державної влади, підприємств, установ, організацій усіх форм власності, що згідно із статтею 39 Закону України «Про військовий обов*язок і військову службу», статтею 119 КЗпП України за громадянами України, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, закріплені гарантії щодо збереження за ними місця роботи (посади) на термін, що не перевищує одного року.

Указом Президента України «Про звільнення в запас військовослужбовців строкової служби, строки проведення чергових призовів та чергові призови громадян України на строкову військову службу у 2016 році» від 29 березня 2016 року №122/2016 на 2016 рік визначені такі строки проведення чергових призовів громадян України на строкову військову службу: 1) 5 травня - 30 червня; 2) жовтень - листопад.

За частиною 2 статті 39 Закону України «Про військовий обов*язок і військову службу» (зі змінами станом на 15 січня 2015 року)передбачені додаткові гарантії для працівників на час виконання державних або громадських обов*язків, а саме, за громадянами України, які призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийнятті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національної безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) ведення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію, але не більше одного року, зберігаються місце роботи (посади), середній заробіток на підприємстві, в установі, організації незалежно від підпорядкування та форми власності.

Таким чином, починаючи з січня 2015 року державні гарантії щодо збереження робочого місця розповсюджуються на громадян України, які призвані на строкову військову службу, на особливий період, чи оголошення рішення про проведення мобілізації.

З 14 травня 2015 року, з метою усунення розбіжностей у законах, внесені додаткові зміни до частини 2 ст. 39 Закону України «Про військовий обов*язок і військову службу та частини 2 статті 119 КЗпП України, у відповідності до яких, за громадянами України, які призвані на строкову військову службу на особливий період, чи оголошення рішення про проведення мобілізації, зберігаються місце роботи (посади), середній заробіток на підприємстві, в установі, організації незалежно від підпорядкування та форми власності, на строк до дня фактичної демобілізації.

З цього часу, підставою для припинення договору за частиною 3 статті 36 КЗпП України є призов або вступ працівника або власника-фізичної особи на військову службу, крім випадків, коли за працівником зберігаються місце роботи, посада відповідно до частин 3 і 4статті 119 цього Кодексу.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 прийнято на роботу з 04.08.2016 року в наркологічне відділення №1 сестрою медичною палатною (наказ №589-к від 03.08.2016 р.).

25 жовтня 2016 року позивачем подана заява про звільнення з займаної посади у зв*язку з призовом на строкову військову службу 26.10.2016 року.
Наказом №837-к від 25 жовтня 2016 р. позивача звільнено з роботи 26.10.2016 р. згідно з п. 3 ст. 36 КЗпП України, у зв*язку з призовом на строкову військову службу.
27 жовтня 2016 р. позивача призвано на строкову військову службу у відповідності до Указу Президента України від 29 березня 2016 року №122/2016 і зараховано у команду №К-24.
Таким чином, на позивача поширюються трудові гарантії, передбачені ст. 119 КЗпП України, Законом України Про військовий обов*язок і військову службу, а звільнення позивача здійснено адміністрацією з їх порушенням.
Доводи представника відповідача про те, що призов позивача ОСОБА_3 на строкову військову службу проводився на підставі Указу Президента України від 29.03.2016 р. №122/2016 Про звільнення в запас військовослужбовців строкової служби, строки проведення чергових призовів та чергові призови громадян України на строкову військову службу в 2016 році, в якому відсутні гарантії щодо збереження робочого місця та середнього заробітку за працівниками, які призиваються на строкову службу, суд не приймає до уваги, оскільки вони зводяться до тлумачення норм права на власний розсуд.
За таких обставин, наказ №165-п від 19.08.2016 року є незаконним та підлягає скасуванню, та, відповідно до ч. 1 ст. 235 КЗпП України, позивач повинен бути поновлений на попередній роботі з 26.10.2016 року, з одночасною виплатою йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
У відповідності до ст.235 КЗпП України середній заробіток стягується за весь час вимушеного прогулу.
Середній заробіток працівника визначається за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 (далі - Порядок).

Так, відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів за цей період.
Зважаючи, що позивач звільнений у жовтні 2016 року, для обчислення суми середньоденної заробітної плати слід враховувати виплати за останні два календарні місяці, що передують звільненню, тобто серпень та вересень 2016 року та кількість відпрацьованих робочих днів у цьому періоді.
З наданої відповідачем довідки вбачається, що у серпні 2016 року позивач відпрацював 19 робочих днів та йому нараховано заробітна плата в розмірі 1172,36 грн., у вересні 2016 року відпрацював 22 робочих днів з нарахуванням заробітної плати в розмірі 2189,26 грн. Отже, середньоденна заробітна плата позивача складає 81,99 грн., а сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу, тривалість якого 64 робочих днів (за період з 26.10.2016 р. по 25.01.2017 р.), становить 5247 грн. 36 коп., яка підлягає сплаті позивачу з наступним відрахуванням з цієї суми при її виплаті належних до сплати податків та обов`язкових платежів. Середній заробіток за час вимушеного прогулу підлягає стягненню саме з 26.10.2016 р., а не з 25.10.2016 р., як просила представник позивача та зазначено в позовній заяві, оскільки позивача ОСОБА_3 звільнено згідно з наказом №837-к від 25.10.2016 р. з 26.10.2016 р.
На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 640 грн.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника підлягає негайному виконанню (частина п`ята статті 235 КЗпП України).
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 79, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 36, 235 КзпП України, -

ВИРІШИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити частково.

Скасувати наказ №837-к від 25.10.2016 року про звільненння ОСОБА_3 у зв*язку з призовом на строкову військову службу на підставі п.3 ст. 36 КЗпП України.

Поновити ОСОБА_3 на посаді сестри медичної палатної наркологічного відділення №1 Миколаївського обласного наркологічного диспансеру з 26.10.2016 року.

Стягнути з Миколаївського обласного наркологічного диспансеру на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 5247 грн. 36 коп. з наступним відрахуванням з цієї суми при її виплаті належних до сплати податків та обов`язкових платежів.

Стягнути з Миколаївського обласного наркологічного диспансеру в дохід держави судовий збір в сумі 640 грн.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_3 на роботі і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Заводський районний суд м. Миколаєва протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Т.А. Карташева