Категорія: 57 Доповідач: Данилюк В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

03 лютого 2017 року місто Луцьк

Суддя судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Волинської області ОСОБА_1, вивчивши матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до Приватного підприємства "Брок-Авто", третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_3, про захист прав споживача за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 січня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 січня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до ПП "Брок-Авто", третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_3, про захист прав споживача відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу.

За змістом ч. 7 ст. 297 ЦПК України при надходженні неналежно оформленої справи, з нерозглянутими зауваженнями на правильність і повноту фіксування судового процесу технічними засобами або з нерозглянутими письмовими зауваженнями щодо повноти чи неправильності протоколу судового засідання, або без вирішення питання про ухвалення додаткового рішення суддя-доповідач повертає справу до суду першої інстанції, про що постановляє ухвалу із зазначенням строку, протягом якого суд першої інстанції має усунути недоліки.

В пункті 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 року за N 12 Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку розяснено, що при вирішенні питання про повернення до суду першої інстанції справи, яка надійшла разом з апеляційною скаргою, для усунення недоліків у її оформленні апеляційні суди повинні враховувати, що перелік недоліків у оформленні справи, про які йдеться в частині четвертій статті 297 ЦПК як про підставу для повернення справи до суду першої інстанції з метою їх усунення, не є вичерпним.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду з позовною заявою в які просить визнати недійсним договір від 03.12.2013 року купівлі-продажу автомобіля марки Mazda, модель 626, 1990 року випуску, який було укладено між ним та ПП "Брок-Авто", а також застосувати наслідки недійсності правочину, шляхом повернення відповідачем позивачу 34500 гривень.

З позовною заявою позивач звернувся до суду в вересні 2016 року, судовий збір позивачем не було сплачено.

В позовній заяві позивач посилається на те, що він звільнений від сплати судового збору на підставі ч. 3 ст. 22 Закону України "Про захист прав споживачів", як споживач, який звернувся за захистом своїх прав.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 вересня 2016 року провадження у справі було відкрито. 17 січня 2017 року судом у даній справі було постановлено рішення.

Однак, відповідно до преамбули ЗУ "Про судовий збір" цей Закон визначає правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору. Відповідно до преамбули ЗУ "Про захист прав споживачів" цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Таким чином норми ЗУ "Про судовий збір" при вирішенні питання про справляння судового збору у справі є спеціальними та, відповідно, мають перевагу перед нормами ЗУ "Про захист прав споживачів" у врегулюванні вказаного питання. Слід врахувати, що основним напрямком правового регулювання ЗУ "Про захист прав споживачів" є правовідносини між споживачами та особами, які їм надають послуги чи продають товари, а не правовідносини з приводу справляння судового збору.

Слід врахувати, що за змістом змін до ст. 5 ЗУ "Про судовий збір", які прийняті пізніше, ніж ЗУ "Про захист прав споживачів", вбачається, що з 01.09.2015 споживачі за позовами, що пов'язані з порушенням їхніх прав, не відносяться до суб'єктів, які звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх інстанціях, тому посилання позивача на положення ЗУ "Про захист прав споживачів" слід оцінити критично.

До того ж, відповідно до ч. 2 ст. 22 ЗУ "Про захист прав споживачів" споживачі звільняються від сплати судового збору саме за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав.

Зазначені висновки викладено, зокрема, в ухвалі Верховного Суду України від 31.05.2016 у справі № 6-987ц16, ухваленій при вирішенні питання про звільнення від сплати судового збору з посиланням на ЗУ "Про захист прав споживачів".

Суд першої інстанції на вказану обставину уваги не звернув.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 220 ЦПК України встановлено, що суд, який ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

За таких обставин та відповідно до зазначених норм процесуального права вважаю, що справу слід повернути до суду першої інстанції для ухвалення додаткового рішення.

Керуючись ст. ст. 220, 297 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Справу за позовом ОСОБА_2 до Приватного підприємства "Брок-Авто", третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_3, про захист прав споживача повернути до Луцького міськрайонного суду Волинської області для ухвалення додаткового рішення для чого встановити строк, протягом якого мають бути усунуті недоліки до 03 березня 2017 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя