Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/694/17 Головуючий у 1-й інстанції: Добрєв М.В.
Є.У.№ 334/6079/16 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Гончар М.С.,

Дашковської А.В.,

При секретарі: Остащенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24 листопада 2016 року,

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2016 року Концерн «Міські теплові мережі» звернувся до суду із позовом про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за послуги з теплопостачання, розмір якої станом на березень 2016 року становить 10 514, 08 грн. р., які надавалися концерном за місцем проживання відповідача в квартиру АДРЕСА_1.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24 листопада 2016 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Концерну «Міські теплові мережі» заборгованість за послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води за період з квітня 2013 по квітень 2016 року у сумі 10 514, 08 грн., а також 1378 грн. компенсації судових витрат.

В апеляційній скарзі про скасування судового рішення і ухвалення нового про відмову у позові ОСОБА_3 зазначає, що договір про теплопостачання з Концерном «МТМ» вона не укладала, оскільки послуги з теплопостачання, що надавалися останнім, були неякісними, а тому обов'язку зі сплати комунальних платежів у неї не має. Крім того, судом першої інстанції порушені вимоги ст. 257 ЦК України.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно п. 1 ч. 1 ст.ст. 307, 308 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції, відповідно до ст. 212 ЦПК України, повно, всебічно досліджено і оцінено обставини у справі, надані сторонами докази, правильно визначено юридичну природу спірних правовідносин та закон, який їх регулює.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ч. 6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» і ст. 67 Житлового кодексу споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Встановлено, що рішенням Запорізької міської ради від 29 січні 2009 року Концерн «Міські теплові мережі» (далі - «МТМ») визначено виконавцем житлово-комунальних послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води в будинках, мережі яких безпосередньо приєднані до теплових мереж концерну. (а.с.7-9 зворот).

На виконання своїх статутних повноважень протягом 2009-2016 років позивач надавав послуги з теплопостачання в квартиру АДРЕСА_2, в якій постійно проживає і зареєстрована відповідач ОСОБА_3

З витягу із особистого рахунку споживача №93083697, відкритого концерном на ім'я ОСОБА_3 вбачається, що протягом січня 2013 - березня 2016 року оплата за теплопостачання вносилася останньою нерегулярно, внаслідок чого станом на 1 квітня 2016 року утворилася заборгованість в загальній сумі 10 514, 08 грн. (а.с.11-12).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач за надані житлово-комунальні послуги протягом 2013-2016 років проводила оплату частково, внаслідок чого за нею утворилась заборгованість зі сплати за такі послуги, яка підлягає стягненню у судовому порядку.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем пропущено строк позовної давності, а відтак - судом неправильно застосовані положення ст.257 ЦК України, являються неспроможними.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу. Тобто упродовж дії позовної давності особа може розраховувати на примусовий захист свого цивільного права чи інтересу судом.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Частиною 3 статті 267 ЦК України визначено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення.

Таким чином, позовна давність є диспозитивною, а не імперативною в застосуванні.

В матеріалах справи відсутня заява відповідача про застосування строків позовної давності, подана до винесення місцевим судом рішення, відповідно до вимог частини третьої статті 267 ЦК України.

Отже, без заяви сторони у спорі позовна давність не може застосовуватися за жодних обставин, оскільки можливість її застосування пов'язується лише з наявністю про це заяви сторони у спорі.

Таким чином, суд за власною ініціативою не має права застосувати позовну давність.

Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 24 червня 2015 року у справі №6-738цс15.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до правової позиції, висловленої у постанові Верховного Суду України від 02 березня 2016 року у справі № 6-2307цс15, нові матеріально-правові вимоги, які не були предметом розгляду в суді першої інстанції, не приймаються та не розглядаються судом апеляційної інстанції. За вказаних обставин заява відповідача в апеляційній скарзі про пропуск строку позовної давності не є підставою для зміни судового рішення і обмеження суми стягнення трирічним строком.

Доводи апеляційної скарги про те, що з нею не укладався договір про теплопостачання, а відтак - у відповідача відсутній будь-який обов'язок зі сплати комунальних послуг, являються неспроможними.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Статтею 24 закону України «Про теплопостачання» передбачено обов'язок відповідача як споживача послуг позивача своєчасно укласти з ним договір на постачання теплової енергії, а за статтею 25 вказаного Закону України у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується у судовому порядку.

Відповідно до ст.ст. 67, 68 ЖК України, п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 р. № 630, зі змінами та доповненнями, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць, плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.

Згідно з ст. 64 ЖК України члени сім'ї наймача жилого приміщення, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найма жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору.

Такі ж обов'язки щодо утримання житла його власниками передбачені і нормами ст.319 ЦК України.

Відповідно до частин першої, другої статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. У разі наявності засобів обліку оплата комунальних послуг здійснюється виключно на підставі їх показників на кінець розрахункового періоду згідно з умовами договору, крім випадків, передбачених законодавством.

Відсутність укладеного договору з відповідачем як споживачем комунальних послуг не звільняє споживачів від сплати за фактично надані послуги.

Саме таких правових висновків дійшов Верховний Суд України у своїй постанові від 5 жовтня 2016 року по справі № 6-2526 цс16, які відповідно до ст.360-7 ЦПК України являються обов'язковими до застосування.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції враховуючи вказані норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, вірно виходив із того, що права позивача порушено у зв'язку із неналежною оплатою відповідачем послуг, які надавалися Концерном «МТМ», а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги про те, що надані позивачем послуги були неналежної якості, також не є підставою для скасування судового рішення.

Відповідно до п.п.33-39 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21.07.2005 року, у разі неналежного надання або ненадання послуг виконавцем споживач повідомляє про це виконавця в усній формі за допомогою телефонного зв'язку чи у письмовій формі за адресами, що зазначені в договорі.

У повідомленні зазначається прізвище, ім'я та по батькові, точна адреса проживання споживача, а також найменування виду неналежно наданої або ненаданої послуги. Повідомлення споживача незалежно від його форми (усна або письмова) обов'язково реєструється представником виконавця у журналі реєстрації заявок споживачів. Представник виконавця зобов'язаний повідомити споживачеві відомості про особу, яка прийняла повідомлення (прізвище, ім'я та по батькові), реєстраційний номер повідомлення та час його прийняття.

Представник виконавця, якому відомі причини неналежного надання або ненадання послуги, зобов'язаний невідкладно повідомити про це споживача та зробити відповідну відмітку в журналі реєстрації заявок, що є підставою для визнання виконавцем факту неналежного надання або ненадання послуг.

Представник виконавця, якому не відомі причини неналежного надання або ненадання послуг, зобов'язаний узгодити з виконавцем точний час та дату встановлення факту ненадання послуг, надання їх не у повному обсязі або перевірки кількісних та/або якісних показників надання послуг. У разі необхідності проведення такої перевірки у приміщенні споживача представник виконавця повинен з'явитися до споживача не пізніше визначеного у договорі строку.

У разі незгоди з результатами перевірки кількісних та/або якісних показників надання послуг споживач і виконавець визначають час і дату повторної перевірки, для проведення якої запрошується представник уповноваженого органу виконавчої влади та/або органу місцевого самоврядування, а також представник об'єднання споживачів. За результатами повторної перевірки складається акт про неналежне надання або ненадання послуг, який підписується споживачем (його представником), представником виконавця, представниками уповноваженого органу виконавчої влади та/або органу місцевого самоврядування, а також представником об'єднання споживачів.

За результатами перевірки складається акт-претензія про неналежне надання або ненадання послуг (далі акт-претензія), який підписується споживачем та представником виконавця згідно з додатком 2. Акт-претензія складається у двох примірниках по одному для споживача та виконавця.

У разі неприбуття представника виконавця в установлений договором строк для проведення перевірки кількісних та/або якісних показників або необґрунтованої відмови від підписання акта- претензії такий акт вважається дійсним, якщо його підписали не менш як два споживачі.

Акт-претензія реєструється уповноваженими особами виконавця у журналі реєстрації актів-претензій згідно з додатком 3. Виконавець зобов'язаний розглянути такий акт-претензію і повідомити протягом трьох робочих днів споживача про її задоволення або про відмову у задоволенні з обґрунтуванням причини такої відмови. У разі ненадання протягом установленого строку виконавцем відповіді вважається, що він визнав викладені в акті-претензії факти неналежного надання або ненадання послуг. Спори щодо задоволення претензій споживачів розв'язуються у суді. Споживач має право на досудове розв'язання спору шляхом задоволення пред'явленої претензії.

Як вбачається із матеріалів справи, у порядку, передбаченому п.п.33-39 Правил №630 від 21.07.2005р., претензії від споживача щодо недотримання температурного режиму в системі опалення до Концерну «МТМ» не надходило, акти-претензії сторонами не складалися.

Наявні в матеріалах справи акти-претензії від 18 вересня 2015 року, грудня 2015 року, 30 листопада 2016 р.,31 жовтня 2016 року, червня - квітня 2016 року (а.с.127-133), складені у відповідності до вищевказаних Правил, в яких відображені якісні показники гарячої води, не є підставою для скасування судового рішення.

Як вбачається із витягу із особистого рахунку відповідача, плата за послуги з постачання гарячої води за вересень і грудень 2015 року відповідачеві на нараховувалася, інші акти, складені після 1 квітня 2016 року не стосуються спірних правовідносин, оскільки предметом судового спору являється заборгованість, що виникла до 1 квітня 2016 року.

Доданий до апеляційної скарги договір від 30 вересня 2010 року про надання послуг з централізованого опалення, укладений з ОСОБА_4, донькою відповідача, строк якого скінчився у 2015 році, також не є підставою для скасування судового рішення. Як зазначено у п.2 вказаного договору суб'єктом користування послу з централізованого опалення являється також ОСОБА_3, а тому в силу ст. 24 закону України «Про теплопостачання», ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» вона як споживач має солідарний з ОСОБА_4 обов'язок зі сплати комунальних послуг.

За ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Відповідач не позбавлена можливості зворотної вимоги до решти солідарних боржників у порядку, передбаченому ст.544 ЦК України.

Питання про повернення судового збору, помилково сплаченого ОСОБА_3 на розрахунковий рахунок Ленінського районного суду, підлягає вирішенню судом першої інстанції за відповідною заявою ОСОБА_3 в порядку, передбаченому ч.2 ст.7 Закону України «Про судовий збір» і п. 5 Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03 вересня 2013 року № 787 та зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 вересня 2013 року за № 1650/24182 (з наступними змінами).

Оскільки судом правильно вирішена справа, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, є правильним і обґрунтованим, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому колегія не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позову, як про це вимагає позивач.

Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження у суді першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Оскаржуване рішення відповідає вимогам закону і матеріалам справи, підстав для його скасування судова колегія не вбачає.

Керуючись ст. ст.307,308,313,317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24 листопада 2016 року по цій справі залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: