АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И[1]

28 березня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді: Мазурик О.Ф.,

суддів: Махлай Л.Д., Кравець В.А.,

при секретарі: Синявському Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Печерського районного суду м. Києва від 16 вересня 2016 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у Київській області, Відділу державної виконавчої служби Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області про стягнення заборгованості по аліментах та додаткових витрат, пені та неустойки, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом до Головного територіального управління юстиції у Київській області (далі - ГТУЮ у Київській області), Відділу державної виконавчої служби Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області (далі - ВДВС Броварського МУЮ у Київській області) про стягнення заборгованості по аліментах та додаткових витрат, пені та неустойки.

Позивач, посилаючись на неналежне вчинення дій по виконанню судового рішення, що полягає у невжитті службовою особою, до якої звернуто виконання рішення, передбачених заходів щодо його виконання, просив стягнути з порушника ВДВС Броварського МУЮ у Київській області заборгованість по аліментах та додаткових витратах з пенею та неустойками не менше ніж 1 086 320,93 грн.

Рішенням Печерськогорайонного суду м. Києва від 16 вересня 2016 року в задоволенні позову відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права без повного з'ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як на підставу скасування рішення суду посилався на те, що ухвалюючи рішення суд не взяв до уваги, що державним виконавцем не виконується судове рішення про стягнення аліментів, яке набрало законної сили.

Зазначав, що в рішенні суду про відмову в задоволенні позову належним чином не викладені підстави, на яких воно ґрунтується. Рішення суду не узгоджується з практикою Європейського Суду щодо прав людини на справедливий розгляд справи судом.

За наведених обставин просив скасувати рішення Печерського районного суду м. Києва від 16.09.2016 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Позивач в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав, просив задовольнити з підстав наведених в ній.

Представник відповідача ВДВС Броварського МУЮ у Київській області - Гордієнко Н.І. в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечувала та просила відхилити, а рішення залишити без змін.

Представник відповідача ГТУЮ у Київській області - Дячок С.В. в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечував та просив відхилити, а рішення залишити без змін як таке, що є законним та обґрунтованим.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду та вважає його правильним враховуючи наступне.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 22 лютого 2012 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 (батька позивача) про стягнення аліментів задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 аліменти на його утримання в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 28 березня 2011 року. Рішення суду набрало законної сили 25.04.2012.

На виконання судового рішення Печерським районним судом м. Києва видано виконавчий лист, який знаходиться на виконанні у ВДВС Броварського МУЮ у Київській області.

Судом також встановлено, що виконавчий лист на виконання було передано 17 липня 2012 року, а 18 липня 2012 року державним виконавцем відкрито виконавче провадження.

11 серпня 2015 року на користь позивача було перераховано частково суму заборгованості у розмірі 190 494,86 грн.

В судовому засіданні суду першої інстанції ОСОБА_1 пояснив, що станом на час подання позовної заяви сума заборгованості по аліментам складає 292 037,44 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цивільним процесуальним законодавством, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Положеннями статті 15 ЦПК України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Таким чином, поняття сторін у цивільному судочинстві пов'язане з поняттям суб'єктів спору про право, яке віднесено законом до юрисдикції загального суду.

Частина 1 статті 30 ЦПК України визначає, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Відповідачем є особа, на яку вказує позивач як на порушника своїх прав. На відміну від позивача відповідач - це особа, яка, на думку позивача або відповідного правоуповноваженого суб'єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб'єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов'язаними за вимогою особами.

Отже, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред'явленим позовом за наявності даних про те, що обов'язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 Сімейного кодексу України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення.

Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом (ч. 2 ст. 195 СК України).

Згідно з ч. 1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Отже, з вищевикладеного слідує, що заборгованість за аліментами, а також неустойку (пеню) у разі виникнення заборгованості за аліментами зобов'язаний сплачувати лише платник аліментів, з вини якого виникла заборгованість за аліментами.

Як вірно встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, особа, яка зобов'язана сплачувати аліменти у відповідності до вимог, передбачених ст. 195 СК України є платник аліментів ОСОБА_4 - батько позивача.

Як вбачається з позовної заяви предметом спору у даній справі є несвоєчасна виплата аліментів, що регулюється положеннями Сімейного кодексу України.

Разом з тим, ВДВС Броварського МУЮ у Київській області не є суб'єктом сімейних правовідносин.

З огляду на викладене, а також враховуючи ту обставину, що оскільки відповідачі, зокрема ВДВС Броварського МУЮ у Київській області, не є платником аліментів, заборгованість за якими просить стягнути позивач, а є лише службою на виконанні у якої у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження» знаходиться виконавчий лист про стягнення аліментів з ОСОБА_4 на користь позивача, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позов про стягнення заборгованості по аліментам та пені заявлено до неналежного відповідача.

Розглядаючи спір суд першої інстанції в межах доводів позову повно і всебічно дослідив обставини справи, дав належну оцінку зібраним по справі доказам, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює і у відповідності з вимогами закону прийшов до правильного висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, про що ухвалив відповідне рішення.

Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до оскарження дій державного виконавця при примусовому виконанні судового рішення про стягнення аліментів з ОСОБА_4 та цитування норм матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з ч. 2 ст. 11 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості по аліментам, неустойки та пені. З письмовою заявою про зміну предметі позову до суду не звертався.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав вважати, що мало місце порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 2 ст. 308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

На підставі викладеного, судова колегія дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін як такого, що є законним та обґрунтованим.

На підставі викладеного та керуючись ст. 218, 303, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 16 вересня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий:

Судді:

Справа № 757/23063/16-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/3439/2017

Головуючий у суді першої інстанції: Васильєва Н.П.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Мазурик О.Ф.