Провадження № 2/760/272/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2017 року Солом"янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого- судді- Шереметьєвої Л.А.

за участю секретаря- Бугайчука О.Р.

позивача- Мельніченко М.П.

відповідача- Трофімчук О.М.

розглянувши в відкритому судовому засіданні м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів, суд

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулася до суду з позовом і просить стягнути з відповідачки аліменти на своє утримання в розмірі ? частини від усіх видів її заробітку /доходу/.

Посилається в позові на те, що вона ІНФОРМАЦІЯ_1, є інвалідом ІІ групи загального захворювання, хворіє на цукровий діабет, перенесла два інфаркти, отримує пенсію за віком у розмірі 1 589 грн. 83 коп., інших доходів не має.

Зазначає, що значну кількість коштів витрачає на купівлю ліків та оплату житлово-комунальних послуг.

Відповідачка не хоче в добровільному порядку їй допомагати, не приймає участі в оплаті житлово-комунальних послуг, а навпаки, бажає, щоб вона утримувала її та її сина.

Виходячи з цього, просить задовольнити позов.

В судовому засіданні позивачка також зазначила, що вона разом з відповідачкою та її сином проживають в однокімнатній квартирі, тягар по утриманню житла лежить лише на ній.

Пояснила, що з позовом про стягнення аліментів вона звернулася до суду з метою отримання коштів для сплати житлово-комунальних послуг.

Відповідачка в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала.

Зазначила, що вона надає матері грошові кошти на оплату житлово-комунальних послуг, а декілька останніх місяців взагалі самостійно оплачує надані послуги.

Крім того, вона самостійно утримує сина, має невелику зарплатню, купує продукти харчування та все необхідне в побуті.

Вважає претензії матері до неї безпідставними, які викликані її претензіями до її способу життя.

Зазначила також, що у неї ще є рідна сестра, тобто у позивачки є ще одна донька, однак до неї вона претензій з приводу стягнення аліментів не пред»являє, що вважає додатковим свідченням того, що вона не потребує додаткової матеріальної допомоги.

Виходячи з цього, просить у позові відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивачки, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.172 СК України повнолітні дочка, син зобов'язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу. Якщо повнолітні дочка, син не піклуються про своїх непрацездатних, немічних батьків, з них можуть бути за рішенням суду стягнуті кошти на покриття витрат, пов'язаних із наданням такого піклування.

Згідно з ч. 1 ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Судом встановлено, що позивачка є матір»ю відповідачки, що підтверджується Свідоцтвом про народження останньої серії НОМЕР_1 від 29 березня 1983 року.

З наданої позивачкою Довідки МСЕК № 000511 від 08 серпня 2007 року позивачка є інвалідом 2 групи з 01 серпня 2007 року безстроково.

З виписок Київської міської клінічної лікарні №6 вбачається, що позивачка має ряд серйозних хронічних захворювань, у тому числі гіпертонічна хвороба П ступеню, атеросклеротичний кардіосклероз, цукровий діабет, дисциркуляторна атеросклеротична, гіпертонічна енцефалопатія П ст. з когнітивним зниженням.

Останній раз перебувала на стаціонарному лікуванні з 08 листопада до 16 листопада 2016 року.

З довідки Правобережного об»єднаного УПФ у м. Києві вбачається, що позивачка є пенсіонеркою за віком та отримує пенсію в розмірі розмірі 1 586 грн. 83 коп.

/ а. с. 3; 5 - 6 /

Згідно з довідкою №45 від 08 листопада 2016 року відповідачка працює в ПАТ «Обрій Інк.» на посаді бухгалтер та отримала за жовтень 2016 року заробітну плату в розмірі 2 850 грн. 00 коп.

Відповідачка в судовому засіданні пояснила, що це її щомісячна заробітна плата.

В статтях 172, 202 СК України законодавець визначив, що право на утримання від повнолітніх дітей батьки мають за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги.

Відповідно до вимог п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов»язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги / ст.202 /, не є абсолютним.

Таким чином, право на утримання від дочки, сина мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом І, ІІ чи ІІІ групи.

Так, позивачка є інвалідом 2 групи, непрацездатна, основним джерелом її доходу є пенсія за віком, тобто має право на утримання від відповідачки, як доньки.

Діючим сімейним законодавством не передбачено звільнення від обов'язку утримувати батьків в залежності від матеріального та сімейного стану платника аліментів.

В той же час, позивачка в судовому засіданні в обгрунтування необхідності отримання нею матеріальної допомоги від доньки посилалася лише на обов»язок сплати житлово-комунальних послуг, які несе лише вона.

На виконання вимог ч.4 ст.10 ЦПК України позивачці судом неодноразово роз»яснювалися положення закону в частині обов»язку повнолітніх дітей утримувати непрацездатних батьків та їх обов»язку приймати участь в оплаті за надані житловао-комунальні послуги та різницю в цих обов»язках, а також її дії, як наймача, в разі ухилення відповідачки від обов»язку утримувати житло.

Позивачка в судовому засіданні наполягала на тому, що необхідність її звернення до суду викликана саме її бажанням присусити відповідачку оплачувати житлово-комунальні послуги.

При цьому будь-яких доказів потреби в матеріальній допомозі від відповідачки суду не надала.

Відповідно до ч.ч. 1,2,3 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За змістом ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів висновків експертів.

В п. 27 постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз'яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ'я сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Так, з точки зору закону необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків.

До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо.

Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов'язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу.

Тобто, батьків слід визнавати такими, що потребують матеріальної допомоги.

Свідченням потреби батьків у матеріальній допомозі є отримання матір'ю чи батьком доходів, які є меншими за прожитковий мінімум.

При цьому слід враховувати, що держава забезпечує необхідним утриманням непрацездатних осіб - пенсією за віком, пенсією з інвалідності, державною допомогою тощо.

Як встановлено вище, позивачка отримує пенсію в розмірі, що перевищує прожитковий мінімум для непрацездатних осіб.

В судовому засіданні позивачка наполягала на тому, що вона бажає отримувати аліменти від відповідачки лише з метою оплати житлово-комунальних послуг.

Не дивлячись на неодноразові роз»яснення суду, оголошення перерв у судовому засіданні з метою надання доказів потреби в матеріальному утриманні, будь-яких доказів потреби в матеріальному утриманні не надала, в тому числі не зазначила, скільки коштів витрачає на лікування, придбання ліків та потребу в санаторному лікуванні.

При цьому не заперечувала, що спостерігається та лікується в державних медичних закладах.

Крім того, позивачка в судовому засіданні не спростовувала, що має ще одну доньку, яка проживає окремо, однак не пояснила, чому вимагає утримання лише з однієї з них, акцентуючи увагу суду лише на спільному проживанні з відповідачкою та онуком у одній квартирі та необхідність нести витрати на утримання займаного ними житла.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

В п. 27 постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз'яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ'я сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Виходячи з викладених вище обставин, відсутності доказів потреби позивачки в матеріальній допомозі, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивачки.

Керуючись ст.ст.172, 202 СК України, ст.ст. 3,4,10,11, 57-60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції.

Суддя