Справа № 362/1948/16-ц Головуючий у І інстанції Орда О. О.
Провадження № 22-ц/780/328/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 19 01.02.2017
УХВАЛА

Іменем України

01 лютого 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: Приходька К.П.,

суддів: Гуль В.В., Іванової І.В.,

за участю секретаря: Дрозд Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 30 червня 2016 року про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі продажу квартири та застосування наслідків недійсності договору,-

встановила:

в провадженні Васильківського міськрайонного суду Київської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири та застосування наслідків недійсності договору.

Позивач звернувся до вищезазначеного суду з заявою про забезпечення позову, в якій просив накласти арешт на транспортний засіб автомобіль «HONDA ACCORD», державний номерний знак НОМЕР_1, зареєстрований на ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу №2303/8045 від 02.03.2016 року.

Заява про забезпечення позову обґрунтована тим, що їх спільним сумісним майном з ОСОБА_4 є майно, що нажите під час шлюбу, зокрема автомобіль марки «HONDA ACCORD», державний номерний знак НОМЕР_2.

Зазначений автомобіль був придбаний за 30 000 доларів США ОСОБА_3 спільно з ОСОБА_4 та оформлений на ОСОБА_4 31.08.2009 року згідно свідоцтва СХТ895932.

02.03.2016 року ОСОБА_4 всупереч вимогам закону, щодо отримання обовязкової письмової згоди її, як співвласника зазначеного транспортного засобу відчужив належний їм на праві спільної сумісної власності автомобіль марки «HONDA ACCORD», державний номерний знак НОМЕР_2 ОСОБА_2, що стверджується копією облікової картки №86644816 від 02.03.2016 року.

Після відчуження номерний знак вищевказаного автомобіля був змінений на ВТ8296АТ.

Вважає, що транспортний засіб, що є спільною їхньою сумісною власністю із ОСОБА_4, може бути відчужено ОСОБА_2 на користь будь якій іншій особі, що в свою чергу може значно утруднити або взагалі зробити неможливим виконання рішення суду.

Просила вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на транспортний засіб автомобіль «HONDA ACCORD», державний номерний знак НОМЕР_1, зареєстрований на ОСОБА_2 на підставі договору купівлі продажу № 2303/8045 від 02.03.2016 року, а також до набрання чинності рішення у справі заборонити будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії щодо вищезазначеного транспортного засобу.

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 30 червня 2016 року заяву про забезпечення позову задоволено частково.

Накладено арешт на автомобіль марки «HONDA ACCORD», 2008 року випуску, № кузова JHMCU16009C222218, державний номерний знак НОМЕР_1, зареєстрований на ОСОБА_2

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на її незаконність та такою, що прийнята з порушенням процесуальних норм.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що суд першої інстанції виходив із того, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, та те, що відповідачем у будь-який час може бути відчужено автомобіль на користь третіх осіб.

Апелянт, вважає, що у заяві про забезпечення позову не наведено жодного належного та допустимого доказу, що відповідач ОСОБА_2 має на меті відчужити належний йому на праві власності автомобіль з метою ухилення від виконання можливого рішення суду про визнання договору купівлі продажу автомобіля недійсним.

Просив скасувати ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 30 червня 2016 року про накладення арешту на автомобіль марки «HONDA ACCORD», 2008 року випуску, № кузова JHMCU16009C222218, державний номерний знак НОМЕР_1, зареєстрований на ОСОБА_2С, а також у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про часткове задоволення заяви, суд першої інстанції виходив із того, що невжиття заходу забезпечення позову у вигляді накладення арешту на нерухоме майно може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду (відповідач може відчужити належне йому майно).

З такими висновками погоджується і колегія суддів, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

Згідно з ч.3 ст.151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.152 ЦПК України позов майнового характеру дозволяє забезпечувати шляхом накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб. При цьому, забезпечення позову допускається, якщо невжиття таких заходів може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справ по суті.

У відповідності до п.2 ч.1 ст.152 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Заборона вчиняти певні дії застосовується, якщо потрібно обмежити право відповідача чи будь-якої іншої особи вчиняти певні фактичні чи юридичні дії, що стосуються предмета спору.

У відповідності до ч.2 ст.151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: 1) причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; 2) вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 3) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Колегія суддів вважає, що доводи апелянта є безпідставними, такими, що не ґрунтуються на матеріалах справи та не узгоджуються з нормами законодавства, а тому у їх задоволенні необхідно відмовити.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.307 ЦПК України, за наслідками розгляду скарги на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення ухвали без змін.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу суду без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимоги закону.

Керуючись ст.ст.303,307,312-315,317,319 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 30 червня 2016 року про забезпечення позову залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді