АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Варенко О.П., Городничої В.С.

при секретарі - Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 жовтня 2016 року

по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа Сьома Дніпропетровська державна нотаріальна контора про встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу та визнання права на спадкування за законом разом зі спадкоємцями першої черги спадкування, -

ВСТАНОВИЛА:

В жовтні 2015 року до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська надійшов позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа Сьома Дніпропетровська державна нотаріальна контора про встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу та визнання права на спадкування за законом разом зі спадкоємцями першої черги спадкування.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 жовтня 2016 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа Сьома Дніпропетровська державна нотаріальна контора, про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу та визнання права на спадкування за законом разом зі спадкоємцями першої черги спадкування - задоволено частково.

Встановлено факт спільного проживання однією сім'єю ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, померлого 14 квітня 2015 року, з 01 січня 2004 року по 14 квітня 2015 року за адресою м. Дніпропетроськ, Рибінський 1-й тупик, ОСОБА_5

Визнано за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, право на спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, померлого 14 квітня 2015 року, разом зі спадкоємцями першої черги спадкування.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 жовтня 2016 року в частині визнання судом за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, померлого 14 квітня 2015р., разом зі спадкоємцями першої черги спадкування та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні вказаної позовної вимоги ОСОБА_3 відмовити. В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які зявилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обгрунтованість заочного рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що починаючи з 1993 року позивач спільно проживала з померлим ОСОБА_4 як чоловік і дружина, вони вели спільне господарство, а також мали спільний бюджет, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки. На початку 2015 року стан здоров'я померлого ОСОБА_4 погіршився. 14 квітня 2015 року співмешканець позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 помер, у м. Дніпропетровську, Рибінський 1-й тупик, буд. 3.

Після його смерті відкрилась спадщина, в склад якої входить житловий будинок № З розташований на земельній ділянці за адресою: м. Дніпропетровськ, Рибінський 1-й тупик, який належав ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право спадщину за заповітом, виданим 26 травня 1998 року державним нотаріусом Сьомої Дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_6 та земельна ділянка площею 0,0560 га за адресою: м. Дніпропетровськ, Рибінський 1-й тупик, буд. З, що належала ОСОБА_4 на підставі державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЯА № 347045 від 31 серпня 2005 року.

Згідно з копією спадкової справи, заведеною Сьомою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою після смерті ОСОБА_4 у встановлений законом строк з заявою про прийняття спадщини звернулися спадкоємці першої черги - донька померлого ОСОБА_2, а також ОСОБА_3, як спадкоємець четвертої черги. Свідоцтво про право на спадщину за законом спадкоємцям не видавалось.

Згідно із ч. 1 ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті З СК України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом.

Судом першої інстанції було встановлено факт того, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживали однією сім'єю не менше п'яти років, що підтверджувалося поясненнями свідків та не заперечувалось відповідачем.

За загальним правилом дії законів та інших правових актів у часі ( ч. 1 ст. 58 Коституції України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 01.01.2004 року. До сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обовязків, що виникли після набрання ним чинності. А тому не можна встановити факт спільного проживання позивача і ОСОБА_4 у період до 01.01.2004 року, оскільки законодавством України, яке діяло до 2004 року, встановлення такого факту не мало правового значення.

Таким чином, задовольняючи частково позовні вимог в цій частині суд першої інстанції дійшов до висновку, що для визнання за позивачем права на спадкування пятирічний термін охоплюється дією СК України, слід вважати, що термін проживання позивача зі спадкодавцем однією сімєю без реєстрації шлюбу має обраховуватися з 01.01.2004 року по 14.04.2015 року.

Встановлення вищезазначеного факту дає позивачу право на спадкування майна померлого, як спадкоємцю четвертої черги, відповідно до ст. 1264 ЦК України.

Стаття 1258 ЦК України передбачає, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Відповідно до ч. 2 ст. 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані

Крім того, згідно п. 5.2. листа Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 підставами для задоволення такого позову є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1 Здійснення опіки над спадкодавцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження, - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1 - 3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Для задоволення позову необхідна наявність всіх п'яти вищезазначених обставин.

В п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" №7 від 30.05.2008 року роз'яснено, що безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Таким чином, згідно змісту вказаної норми закону, при вирішенні питання про зміну черговості спадкування позивач повинен довести факт опікування, матеріального забезпечення спадкодавця протягом тривалого часу та перебування спадкодавця в безпорадному стані, тобто стані, обумовленому похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли особа не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено показаннями свідків, в тому числі і дільничого лікаря, що померлий ОСОБА_4 мав проблеми зі здоровьям, але відмовлявся від станціонарного лікування.

Протягом 3 місяців він знаходився в безпорадному стані, що був викликаний хворобою, похилим віком та потребував постійної допомоги. Опікувалася та постійно знаходилась поряд з померлим ОСОБА_4 лише позивач ОСОБА_3 Жодні треті особи, в тому числі і відповідач не надавали допомоги померлому та не доглядали його. Крім того, після смерті ОСОБА_4 організацією його поховання, як і отриманням довідки про причину смерті, та свідоцтва про смерть займалась також тільки позивач.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 про визнання за нею права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 разом зі спадкоємцями першої черги, суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку, що протягом тривалого часу позивач опікувалась, допомагала поратись з безпорадністю померлому ОСОБА_4, який не міг самостійно забезпечити свої потреби.

Приведені в апеляційній скарзі ОСОБА_2 про те, що її померлий батько працював до січня 2015 року, погано себе почував,однак не був у безпорадному стані і не потребував опіки та допомоги, колегія суддів вважає необгрунтованими,оскільки про поганий та безпорадний стан здоровя останні місяці його життя надала пояснення дільничний лікар, яка його відвідувала, а сама відповідачка цікавилась здоровям батька лише по телефону, оскільки проживає в іншій країні.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи ОСОБА_2 про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному повному та обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ч. 1 ст. 218, ст.ст. 303, 307, 308, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -відхилити.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 жовтня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді О.П.Варенко

ОСОБА_7