Справа № 699/797/16-ц
Номер провадження 2/699/14/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.02.2017 року м.Корсунь-Шевченківський

Корсунь-Шевченківський районний суд Черкаської області в складі

головуючого - судді Савранського О.А.

за участю - секретаря Ященко О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Корсуні - Шевченківському цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок того, що тривалий час була відсутня, суд

встановив:

Позивач ОСОБА_1 пред'явила у суд даний позов і просять визнати відповідачку такою, що втратила право на користування будинком АДРЕСА_1 посилаючись на те, що являється власником даного житла. З її згоди була прописана дружина сина - відповідачка,яка ніколи в будинку не проживала. На даний час відповідачка проживає разом зі своїми батьками, її речей у будинку не має, але добровільно знятися з реєстрації не бажає.

У суд представник позивача ОСОБА_3 надала письмову заяву про розгляд справи без її участі та підтриманням позовних вимог.

Відповідач ОСОБА_2, повідомлена належним чином про час і місце судового розгляду в порядку ст.74 ЦПК України у судове засідання тричі не з'явилася. Від неї також не надійшло заяви про розгляд справи за її відсутності. Підстав для ухвалення заочного рішення не має.

Суд, з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, вважає, що позов підлягає до повного задоволення.

У суді встановлено, що згідно копії договору купівлі-продажу будинку укладеного 08 жовтня 2004 року (НОМЕР_3, зареєстрованого в реєстрі за № 2104, посвідченого 08 жовтня 2004 року Митрофановою Л.П. приватним нотаріусом Корсунь-Шевченківського нотаріального округу) позивач ОСОБА_1 є власником будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

Право власності зареєстровано Корсунь-Шевченківським виробничим підрозділом Черкаського обласного об'єднаного бюро технічної інвентаризації, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № НОМЕР_4 від 21.10.2004 року.

Згідно довідки №275 виданої 18 жовтня 2016 року виконкомом Кошмаківської сільської ради Корсунь-Шевченківського району Черкаської області відповідач ОСОБА_2 зареєстрована за адресою АДРЕСА_1, але не проживає за даною адресою більше року.

Як зазначила позивачка, відповідачку в даному будинку зареєструвала на прохання свого сина, так як відповідач доводиться йому дружиною, а відповідно позивачеві - невісткою. В даному будинку син позивача та відповідачка по справі взагалі не проживали, а проживали окремо від позивача в АДРЕСА_2. Речей відповідача в будинку взагалі не має. Станом на сьогоднішній день відповідачка проживає разом з своїми батьками у АДРЕСА_3.

Позивач неодноразово зверталася до відповідача з проханням змінити місце реєстрації свого проживання, однак остання постійно відмовляла в цьому. 21 жовтня 2016 року позивачем було направлено на адресу фактичного проживання відповідача лист-вимогу, для добровільного вирішення спору, з проханням змінити місце реєстрації свого проживання, але вимога залишена без задоволення.

П.1 ст.319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Будь-які домовленості відповідачів з позивачем стосовно збереження за ними права користування житловим приміщенням відсутні.

У постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК України). Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши водночас одну із таких вимог:

1) про позбавлення права власності на житлове приміщення;

2) про позбавлення права користування житловим приміщенням;

3) про визнання особи безвісно відсутньою;

4) про оголошення фізичної особи померлою.

Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» № 1382-IV (надалі Закон) є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані зі зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до всіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Згідно ст.7 зазначеного Закону зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року N3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950р. та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 02 грудня2010 року «Справа Кривіцька і Кривіцький проти України», у контексті Конвенції, поняття «Житло» не обмежується приміщеннями, в яких проживають на законних підставах або які були у законному порядку встановлені, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв'язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є самою крайньою формою втручання у права на житло.

Отже, збереження або втрата права користування житлом за відсутності мешканцем, у будь-якому випадку прямо залежить від причин відсутності, тобто волі, намірів та свідомих дій цієї особи щодо реалізації свого права на проживання у спірному приміщенні.

Відповідно ст.ст.1,10 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ч.1 ст.58 і ч.2 ст.59 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування та обставини справи, які за законом мають бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст.63 ЦПК України показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи.

Згідно ст.64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

У п.24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України», в п.48 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Мала проти України» та в п.23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гурепка проти України №2» наголошується на принципі рівності сторін одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище, порівняно з опонентом.

Відповідно до правил ст.214 ЦПК України обов'язком суду є вирішення питання про характер спірних правовідносин і про те, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судом встановлено, що відповідач не проживає у спірному будинку більше року, яка належить позивачці, свої речі там не зберігає, будинком не користується, витрати, пов'язані з оплатою комунальних послуг, не сплачує.

А тому, суд вважає, що позов підлягає до повного задоволення.

Заходи забезпечення позову судом не вживалися.

До початку розгляду справи по суті позивач не змінив предмет та підставу позову, відповідач не пред'явив зустрічний позов та протягом усього часу розгляду справи позивач не збільшив та не зменшив розмір позовних вимог, а тому суд розглянув цивільну справу в межах пред'явлених вимог і на підставі поданих сторонами доказів.

При задоволенні позову суд стягує з відповідача на користь позивача понесені нею судові витрати в справі по оплаті судового збору.

Керуючись ст.ст.212, 213, 214, 215 ЦПК України, ст. 405 ч.2 ЦК України, суд

вирішив :

Задовольнити повністю позов.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрована АДРЕСА_1 проживає АДРЕСА_3 (інші відомості про особу суду невідомі) такою, що втратила право користування будинком АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрована АДРЕСА_1 проживає АДРЕСА_3 (інші відомості про особу суду невідомі) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженка с. Петрушки Корсунь-Шевченківського району Черкаської області, зареєстрована та проживає АДРЕСА_1, НОМЕР_1 виданий 10 листопада 2005 року Корсунь-Шевченківським РВ УМВС України в Черкаській області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 понесенні нею судові витрати по справі в сумі 551,20 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі,але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Савранський О.&nbsp; А.