АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№22-ц/796/3757/2017 Головуючий у1-й інстанції - Козленко Г.О.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 березня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розглядуцивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого - Панченка М.М.

суддів - Волошиної В.М., Слюсар Т.А.

при секретарі - Крічфалуши С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на заочне рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2014 року разом із запереченнями на ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 27 січня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_6, Солом'янська районна у м. Києві державна адміністрація, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2014 року позивачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3, в якому просили визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог зазначали, що ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_3 зареєстровані в зазначеній квартирі, яка є неприватизованою. Між тим, відповідач з 2010 року не проживає за указаною адресою. Враховуючи, що нарахування плати за комунальні послуги здійснюється з розрахунку на трьох осіб, позивачі з посиланням на ст.ст. 71,72 ЖК України просили задовольнити позов.

Заочним рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2014 року позов задоволено. Визнано ОСОБА_3 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1.

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 27 січня 2017 року у задоволенні заяви відповідача про перегляд заочного рішення - відмовлено.

В поданій апеляційній скарзі представник відповідача просить зазначені судові рішення скасувати, а позовну заяву залишити без розгляду. Посилається на те, що ОСОБА_3 не проживав в спірній квартирі за погодженням зі своєю матір'ю - ОСОБА_4. Крім того, указує, що спільне проживання відповідача з матір'ю було неможливе, у зв'язку з хронічним алкоголізмом останньої. Скаржник також посилається на те, що акт про непроживання ОСОБА_3 у спірній квартирі та, зокрема, підписи сусідів у відповідному акті є підробленими. Крім того, скаржник зазначає, що судом порушено норми процесуального права, оскільки відповідач не був належним чином повідомленим про розгляд справи.

Заслухавши доповідь судді Панченка М.М., з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Зі змісту апеляційної скарги слідує, що відповідачем оскаржується заочне рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2014 року.

Крім того, в порядку ч. 2 ст. 293 ЦПК України, відповідачем включено до апеляційної скарги на рішення суду заперечення на ухвалу про залишення заяви щодо перегляду заочного рішення без задоволення, яка не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Незважаючи на те, що скаржником заявлено вимогу про скасування, в тому числі, ухвали Солом'янського районного суду м. Києва від 27 січня 2017 року, колегія суддів розглядає відповідну вимогу та доводи відповідача щодо незаконності зазначеної ухвали, як один з доводів, наведених скаржником на підтвердження його вимоги про скасування заочного рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2014 року.

Відповідно до ст. 213 ЦПК Українирішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставинах, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, зазначеним вимогам в повній мірі рішення суду не відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 27.06.1991 року Виконавчим комітетом Київської міської ради народних депутатів видано на ім'я ОСОБА_6 ордер №5165 на квартиру АДРЕСА_1 на сім'ю з трьох осіб: ОСОБА_6, ОСОБА_4 та ОСОБА_3/а.с. 6/.

Відповідно до довідки форми №3 від 14.04.2014 року, виданої КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду», у зазначеній квартирі зареєстрована ОСОБА_4(власник особового рахунку), ОСОБА_5(чоловік власника особового рахунку) та ОСОБА_3(син власника особового рахунку). Форма власності житла згідно зазначеної довідки - неприватизована /а.с. 5/.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач тривалий час не проживає за місцем реєстрації без поважних причин, у зв'язку з чим наявні підстави для визнання його таким, що втратив право на користування житловим приміщенням.

Проте, колегія суддів з таким висновком погодитися не може, з огляду на наступне.

Так, за змістом ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Згідно ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

В суді першої інстанції та в ході апеляційного розгляду встановлено, що відповідач не проживає за адресою: АДРЕСА_1 понад шість місяців, а також не відноситься до категорій осіб, за якими в силу ст. 71 ЖК України право користування житловим приміщенням зберігається понад указаний строк.

Так, відповідно до Акту, підписаного майстром тех. дільниці №6, директором КП «Залізничне», а також сусідами, що проживають в будинку АДРЕСА_1, ОСОБА_3 не проживає у вказаній квартирі протягом 9 років /а.с. 31/.

Факт не проживання у спірній квартирі не заперечується й самим відповідачем. Разом з тим, скаржник, вимагаючи скасування рішення суду першої інстанції, посилається на неможливість проживання у відповідній квартирі.

Так, за змістом абз. 1 п. 10 Постанови Пленуму ВСУ №2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

В суді апеляційної інстанції відповідач пояснив, що спірна квартира має дві суміжні кімнати. При цьому, мати відповідача постійно проживала у квартирі разом зі співмешканцями. На даний час, в квартирі проживає чоловік матері відповідача - ОСОБА_5.

Крім того, відповідач зазначив, що не проживає в спірній квартирі за домовленістю з матір'ю, оскільки площа та планування квартири не дають можливості для одночасного проживання в квартирі трьох дорослих осіб.

Таким чином, колегія суддів погоджується з доводами скаржника про неможливість проживання відповідача у квартирі АДРЕСА_1 з огляду на встановлені в судовому засіданні обставини, а факт відсутності ОСОБА_3 за указаною адресою понад 6 місяців без поважних причин не знайшов свого підтвердження під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне врахувати той факт, що ордер №5165 на квартиру АДРЕСА_1 було видано на сім'ю з трьох осіб, в тому числі на ОСОБА_3. Іншого житлового приміщення, окрім того, де відповідач на даний час тимчасово проживає з дозволу тітки, ОСОБА_3 не має.

Отже, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення в порядку ст. 309 ЦПК України про відмову у задоволенні позову.

Згідно ст. 88 ЦПК України, з позивачів на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір, сплачений відповідачем за подання апеляційної скарги, у рівних частках з кожного по 133 грн. 98 коп.

Керуючись ст.ст.307,309 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 задовольнити.

Скасувати заочне рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2014 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у позові ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Стягнути з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 сплачений судовий збір, з кожного, по 133(сто тридцять три) грн. 98 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: