ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/3367/17
провадження № 2/753/3505/17
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" травня 2017 р. суддя Дарницького районного суду м.Києва Вовк Є.І., розглянувши матеріали за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів у твердій грошовій сумі на утримання неповнолітніх дітей,

Встановив:

Позивач звернулася до Дарницького районного суду м. Києва з вказаним позовом.

Вказану заяву було подано без додержання вимог, викладених у ст.119 ЦПК України, а саме: не вказана ціна позову; не зазначено обгрунтування та доказів щодо розміру доходів позивача та відповідача, а також щодо фактичного місця проживання вказаних дітей; не вказано номерів засобів зв"язку позивача та відповідача.

Враховуючи викладене, ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 27 лютого 2017 року було вирішено залишити без руху позовну заяву з наданням строку для виправлення недоліків - 5 днів, копія якої була отримана 27 квітня 2017 року.

Проте, недоліки позову не були усунуті належним чином.

Так, до Дарницького районного суду м.Києва надійшла заява ОСОБА_4 "Про виправлення недоліків позовної заяви", проте остання була подана лише в одному примірнику - всупереч вимогам ч.1 ст.120 ЦПК України, при цьому акт щодо відсутності копії вказаної заяви для відповідача не складався оскільки посилання на її наявність відсутнє і в переліку додатків до вказаної заяви.

Отже, щодо ненадання для відповідача копії вказаної заяви "Про виправлення недоліків позовної заяви", то заявником не враховано, що відповідно до положень ст.120 ЦПК України - позивач повинен додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб.

Крім того, судом враховано, що ОСОБА_4 звернувся до Дарницького районного суду м. Києва в порядку цивільного судочинства з вказаною позовною заявою, всупереч імперативним вимогам ст.42 ЦПК України, а саме положенням, якими передбачено наступне.

Повноваження представників сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, мають бути посвідчені такими документами:

1) довіреністю фізичної особи;

2) довіреністю юридичної особи або документами, що посвідчують службове становище і повноваження її керівника;

3) свідоцтвом про народження дитини або рішенням про призначення опікуном, піклувальником чи охоронцем спадкового майна.

2. Довіреність фізичної особи повинна бути посвідчена нотаріально або посадовою особою організації, в якій довіритель працює, навчається, перебуває на службі, стаціонарному лікуванні чи за рішенням суду, або за місцем його проживання.

Довіреність фізичної особи, яка є суб'єктом права на безоплатну вторинну правову допомогу, за зверненням якої прийнято рішення про надання такої допомоги, може бути посвідчена посадовою особою органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

3. Довіреність від імені юридичної особи видається за підписом посадової особи, уповноваженої на це законом, статутом або положенням, з прикладенням печатки юридичної особи.

4. Повноваження адвоката як представника можуть також посвідчуватись ордером, дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги, або договором. До ордера обов'язково додається витяг із договору, у якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій. Витяг засвідчується підписом сторін договору.

5. Оригінали документів, зазначених у цій статті, або копії з них, посвідчені суддею, приєднуються до справи.

Отже, ст.42 ЦПК України імперативно встановлює, що саме оригінали документів, зазначених у цій статті, або копії з них, посвідчені суддею, приєднуються до справи.

Судом також враховано, що Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючі п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року.

У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

У зв'язку з наведеним, вказані висновки не є порушенням права на справедливий судовий захист та не можуть вважатися обмеженням права доступу до суду.

При цьому з положень ч.2 ст.121 ЦПК України вбачається: якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 119 і 120 цього Кодексу, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду; інакше заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Відповідно до положень ч.5 ст.121 ЦПК України - повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

На підставі викладеного, вважаю, що відповідно до ст.121 ЦПК України заяву належить повернути.

Керуючись ст.121 ЦПК України,

Ухвалив:

Повернути позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана протягом 5 днів з дня отримання її копії.

Суддя: