Справа № 639/8968/16-ц
Провадження № 2/639/656/17
24 січня 2017 року Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді Гаврилюк С.М.,
при секретарі судового засідання Макушенко Т.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Харкові цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання,
У листопаді 2016 року позивач через свого представника ОСОБА_2, яка діє на підставі довіреності, звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідачу на праві власності належать нежитлові приміщення XXIV літ. «А-9» загальною площею 17,80 кв.м, на першому поверсі 1-го під'їзду в житловому будинку, що розташовані за адресою: Набережний в'їзд, буд. 10, смт Пісочин, Харківський район, Харківська область, телпопостачення якого здійснює КП «ХТМ».
Також, позивач вказує, що згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань дію фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 припинено з 29.01.2015.
Представник позивача надала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила розглядати справу за її відсутності та, у разі неявки відповідача не заперечувала проти заочного розгляду справи.
Відповідач в судове засідання не зявилася, хоча відповідно до ч. 3 ст. 74 ЦПК України повідомлялася про дату, час і місце розгляду справи, однак судова повістка від відповідача повернулася до суду за закінченням терміну зберігання.
Відповідно до ч. 3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобовязані добросовісно здійснювати свої процесуальні права та виконувати процесуальні обовязки. У звязку з чим суд вважає за необхідне розглянути справу без участі відповідача, виходячи з вимог ч. 5 ст. 74 ЦПК України та рішення Конституційного суду України № 17-рп/2011 від 13.12.2011, згідно яких в разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема, позовна заява), вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.
Згідно статті 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд зі згоди представника позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
У звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, судом не здійснювалося.
Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позовна заява підлягає задоволенню в повному обсязі з таких підстав.
Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини, а також інші юридичні факти.
Основні правові, економічні та організаційні засади діяльності на об'єктах сфери теплопостачання визначаються Законом України «Про теплопостачання» від 2 червня 2005 року № 2633-IV, який регулює відносини, пов'язані з виробництвом, транспортуванням, постачанням та використанням теплової енергії з метою забезпечення енергетичної безпеки України, підвищення енергоефективності функціонування систем теплопостачання, створення і удосконалення ринку теплової енергії та захисту прав споживачів та працівників сфери теплопостачання.
Відповідно до ст. 1 вищевказаного Закону постачання теплової енергії (теплопостачання) - господарська діяльність, пов'язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору; споживач теплової енергії - фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору; суб'єкти відносин у сфері теплопостачання - фізичні та юридичні особи незалежно від організаційно-правових форм та форми власності, які здійснюють виробництво, транспортування, постачання теплової енергії, теплосервісні організації, споживачі, органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування; теплова енергія - товарна продукція, що виробляється на об'єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу; теплопостачальна організація - суб'єкт господарської діяльності з постачання споживачам теплової енергії.
Відповідно до ст. 3 цього ж Закону відносини між суб'єктами діяльності у сфері теплопостачання регулюються цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Статтями 19, 24, 25 Закону передбачено, що споживач або суб'єкт теплоспоживання має право вибирати (змінювати) теплопостачальну організацію, якщо це технічно можливо. Споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. У разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку.
Відповідно до ст. 24 Закону споживач теплової енергії зокрема має право на: вибір одного або декількох джерел теплової енергії чи теплопостачальних організацій, якщо це можливо за існуючими технічними умовами; отримання інформації щодо якості теплопостачання, тарифів, цін, порядку оплати, режимів споживання теплової енергії; отримання обсягів теплової енергії згідно з параметрами відповідно до договорів та стандартів.
Основними обов'язками споживача теплової енергії зокрема є: своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії; додержання вимог договору та нормативно-правових актів.
Взаємовідносини між теплопостачальними організаціями та споживачами теплової енергії безпосередньо регулюються Правилами користування тепловою енергією, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 1198 від 03 жовтня 2007 року, які є обов'язковими для виконання усіма теплопостачальними організаціями незалежно від форми власності, споживачами, організаціями, що виконують проектування, пуск, налагодження та експлуатацію обладнання для виробництва, транспортування, постачання та використання теплової енергії.
В пункті 3 Постанови зазначено, що споживач теплової енергії - фізична особа, яка є власником будівлі або суб'єктом підприємницької діяльності, чи юридична особа, яка використовує теплову енергію відповідно до договору.
Згідно п. 4 Правил користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі - продажу теплової енергії між споживачем і теплопостачальною організацією (далі - договір), крім підприємств, що виробляють та використовують теплову енергію для цілей власного виробництва. Договори укладаються відповідно до типових договорів. ОСОБА_1 типових договорів затверджуються центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання.
Відповідно до п. 14 Правил споживач зобов'язаний укласти з теплопостачальною організацією договір до початку подачі теплоносія до системи теплоспоживання.
Згідно з приписами п. 23 Правил розрахунки за спожиту теплову енергію здійснюються на межі продажу, яка є межою балансової належності (відповідальності), відповідно до договору на підставі показів вузла обліку згідно з діючими тарифами (цінами), затвердженими в установленому порядку.
У споживачів, що не мають приладів комерційного обліку, обсяг фактично спожитої теплової енергії розраховується відповідно до теплового навантаження, визначеного у договорі, з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації, середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористального обладнання в розрахунковому періоді.
Виходячи з норм п. 40 Правил споживач теплової енергії зобов'язаний вчасно проводити розрахунки за спожиту теплову енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил.
Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу нежитлового приміщення, посвідченого 04.08.2008 приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області ОСОБА_3 та зареєстрованого в реєстрі за № 3906, ОСОБА_1 на праві власності належить нежиле приміщення XXIV літ. «А-9», загальною площею 17,80 кв.м, на першому поверсі 1-го підїзду в житловому будинку, розташоване за адресою: смт Пісочин Харківського району, Харківської області, Набережний в'їзд, буд. 10 (а.с. 14), що також підтверджується витягом з Державного реєстру правочинів (а.с. 15).
Відповідно до положень п. 10.4 Договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді, договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією стороною.
Таких заяв від відповідача не надходило, а тому договір вважався пролонгованим.
19.05.2015 року відповідачу була направлено письмові вимоги про сплату вартості спожитої теплової енергії 13.08.2014 за № 14/399, 10.02.2015 за № 15/163, 02.06.2015 за № 15/45-298, 14.06.2016 за № 16/45-227, що утворилась за період з січня 2014 по квітень 2014 рр., з жовтня 2014 по грудень 2014 рр., з січня 2015 по квітень 2015 рр., з жовтня 2015 по квітень 2016 рр. відповідно (а.с. 27-30). Однак, жодної відповіді позивачем отримано не було та на теперішній час відповідач заборгованість не сплатила.
У відповідності до п. 3 ч. 29 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005, споживач має право на несплату вартості послуг у разі відключення виконавцем, тобто КП «ХТМ» гарячої води і опломбування запірних вентилів у квартирі.
Стаття 11 Цивільного кодексу України передбачає різні підстави виникнення цивільних прав і обов'язків. Крім договорів і інших угод відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права й обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.
Як вбачається зі ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.
Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).
Пунктом 3 ч. 1 статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
У звязку з простроченням відповідачем виконання зобовязання по оплаті за надані послуги боржнику нараховані інфляційні витрати за час прострочення у сумі 7048 грн 60 коп., три відсотки річних від простроченої суми у розмірі 909 грн 67 коп, а також пеню в розмірі 8953 грн 46 коп.
Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Таким чином, сплачений позивачем судовий збір у розмірі 1378 грн за подачу позову, що документально підтверджується платіжним дорученням, долученим до матеріалів цивільної справи (а.с. 2), підлягає стягненню на користь позивача з відповідача.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 3, 4, 57, 60, 88, 212, 213, 214, 224 ЦПК України, ст.ст. 11, 526, 610, 611, 625, 629 ЦК України, Постановою Кабінету Міністрів України № 1198 від 03.10.2007 «Про затвердження Правил користування тепловою енергією», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005, суд
Позовну заяву задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя С.М. Гаврилюк