Справа №461/1038/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2017 року м.Львів

Галицький районний суд м. Львова

в складі :

головуючого судді Лялюк Є.Д.,

при секретарі Станкевич Р.В.,

з участю: представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2

представниці відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Прокуратури Львівської області, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури, -

ВСТАНОВИВ:

Різак.І.М. звернувся з позовом до прокуратури Львівської області, Бродівського РВ ГУМВС України у Львівській області, Державної казначейської служби України, в якому, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, просить стягнути за рахунок Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_5 грошові кошти за завдану йому моральну шкоду у розмірі 38 400 грн. 00 коп.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що 12 лютого 2015 року слідчим СВ Бродівського РВ ГУМВС України у Львівській області Позивачу було оголошено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.296 КК України, по кримінальному провадженню №0000785. Цього ж дня, 12 лютого 2015 року було складено та затверджено обвинувальний акт у даному кримінальному провадженні. Вироком Бродівського районного суду Львівської області від 12 листопада 2015 року ОСОБА_4 визнано невинуватим в предявленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.296 КК України, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України за недоведеністю наявності у діянні обвинуваченого складу злочину. Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 22 березня 2016 року вирок Бродівського районного суду Львівської області від 12.11.2015 року залишено без змін та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних у кримінальних справ від 29 листопада 2016 року ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 22 березня 2016 року залишено без змін. Зазначає, що в результаті незаконних дій органу досудового розслідування та прокуратури Позивач незаконно перебував під судом і слідством більш ніж 12 місяців.

Представник позивача ОСОБА_1 в судових засіданнях позовні вимоги підтримала з підстав, викладених в позовній заяві. Просила позов задовольнити.

Прокурор у судовому засіданні проти позову заперечив. Зокрема, стверджує, що позивачем не доведено, у чому полягають протиправні дії осіб органів досудового розслідування та не підтверджено що позивачеві завдана моральна шкода. Тому, просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача Державної казначейської служби України у судовому засіданні проти позову заперечив, з тих підстав, що позивачем не доведено, що йому була завдана моральна шкода. Просить у задоволенні позову відмовити.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

На підставі ст.ст. 11, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням осіб, в межах заявлених ними вимог на підставі доказів, кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ст. 56 Конституції України визначено право кожного громадянина на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень

Відповідно до ст. 1176 ЦК України порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Судом встановлено, що 12 лютого 2015 року було складено та затверджено обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000785 від 24.09.2014 про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України,

Вироком Бродівського районного суду Львівської області від 12 листопада 2015 року ОСОБА_4 визнано невинуватим в предявленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.296 КК України, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України за недоведеністю наявності у діянні обвинуваченого складу злочину.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 22 березня 2016 року вирок Бродівського районного суду Львівської області від 12.11.2015 року залишено без змін.

В свою чергу, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних у кримінальних справ від 29 листопада 2016 року ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 22 березня 2016 року залишено без змін.

Таким чином, суд дійшов висновку, що в результаті незаконних дій органом досудового розслідування та прокуратури ОСОБА_4 у період з 12.02.2015 року до 22.03.2016 року незаконно перебувала під судом і слідством, тобто повних 20 місяців.

Суд зазначає, що досудове розслідування проводилось неповно, не об'єктивно, оскільки в ході такого не було виявленого належних та допустимих доказів, які б підтверджували вчинення ОСОБА_4 злочину, передбаченого ч.1 ст.296 КК України, що встановлено виправдувальним вироком суду.

Таким чином, суд вважає, що незаконними рішеннями та діями посадових осіб органу досудового розслідування та прокуратури ОСОБА_4 завдано моральну шкоду з огляду на наступне.

Згідно з п.1 ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У цих випадках завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства прокуратури і суду.

Пунктом 1 ст.2 Закону передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і порядку, передбачених цим Законом виникає у випадках, зокрема постановлення судом виправдувального вироку.

Відповідно до п.5 ст.3 зазначеного Закону у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується (повертається), зокрема моральна шкода.

За час незаконного перебування під слідством та судом, ОСОБА_4 зазнав моральної шкоди, яка полягає у психічних стражданнях, перебування у стані безперервного нервового стресу.

Згідно з пунктами 5 та 6 ст. 4 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Відповідно до ч.3 ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Пункт 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначає, що розмір моральної шкоди в цих випадках визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина перед слідством та судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожний місяць перебування перед слідством та судом. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду.

У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи (п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»).

Вказана правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України у справі №6-2203цс15 від 02 грудня 2015 року та відповідно до ст.360-7 ЦПК України має враховуватися при застосуванні таких норм права.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди в конкретній справі, відповідно до положень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» суд повинен враховувати характер та обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнали позивачі, стан здоров'я потерпілих, тяжкість вимушених змін у їхніх життєвих стосунках тощо.

Таким чином, незаконними діями органів дізнання, досудового слідства та прокуратури були порушені конституційні права позивача, що завдало їй фізичних і моральних страждань, призвело до погіршення психологічного стану.

Згідно ст.8 ЗУ «Про Державний бюджет на 2017 рік» у 2017 році встановлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 січня - 3200 гривень.

Таким чином, виходячи з мінімального розміру заробітної плати на час розгляду справи, ОСОБА_4 підлягає відшкодуванню моральна шкода у розмірі 38 400,00 грн., з розрахунку 3200,00 грн. (мінімальна заробітна плата станом на час винесення рішення) х 12 місяців (кількість місяців перебування під слідством та судом) = 38 400,00 грн.

Суд зазначає, що вказаний розмір завданої моральної шкоди є мінімальним, таким, який має бути відшкодований за відповідний період у будь-якому випадку і будь-якій особі, внаслідок незаконного притягнення її як обвинуваченої.

Згідно п.10-1 вищезгаданої Постанови Пленуму Верховного Суду України, при розгляді справ за позовами про відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 56 Конституції України судам слід мати на увазі, що при встановленні факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, місцевого самоврядування або їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень вона підлягає відшкодуванню за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування. При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом. Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має притягнути як відповідача відповідний орган Державної казначейської служби України.

Відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою за рахунок коштів державного бюджету відповідно до Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року №845.

Згідно п.35 Порядку казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду.

Відповідно до п.9 Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України рішення суду про стягнення коштів державного бюджету виконується виключно Казначейством України.

Згідно пп. 3 п. 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 р. № 215, Казначейство відповідно до покладених на нього завдань та в установленому законодавством порядку здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду.

Враховуючи вищевикладені норми, стягнення на користь позивача з Державного бюджету України повинно відбуватись через Державну казначейську службу України.

Керуючись ст. ст. 120, 208, 209 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

ОСОБА_6 ОСОБА_7 задоволити.

Стягнути за рахунок коштів Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_4 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) відшкодування моральної шкоди в розмірі 38 400 грн. (тридцять вісім тисяч чотириста гривень).

Рішення може бути повністю або частково оскаржено сторонами, іншими особами, які беруть участь у справі, а також особами, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обовязки до Апеляційного суду Львівської області через Галицький районний суд м. Львова протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя Лялюк Є.Д.