АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження №22ц/790/730/17
Провадження №22ц/790/7644/16 Головуючий 1-ї інстанції Курганникова О.А.
Справа № 641/6698/16-ц Доповідач: Довгаль А.П.
Категорія: про поновлення на
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді Довгаль А.П.

суддів Коваленко І.П., Овсяннікової А.І.

при секретарях Чабан А.В., Щегельському Д.О.,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в приміщенні суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Ровенькиантрацит» на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 09 листопада 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Ровенькиантрацит» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

в с т а н о в и л а:

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Ровенькиантрацит» (надалі ТОВ «ДТЕК Ровенькиантрацит» або підприємство), в якому просив: 1. скасувати наказ №1243/к-81 від 30.03.2015року про його звільнення з підприємства; 2. поновити його на роботі на посаді горнорабочого очисного забою 5-го розряду в ТОВ «ДТЕК Ровенькиантрацит»; 3. стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі в розмірі середнього заробітку за період з дня звільнення до дня поновлення його на роботі.

Заявлені вимоги позивач мотивує тим, що 08 квітня 2014 року його було призвано на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період та зараховано до списків особового складу Луганського прикордонного загону. 17.03.2015р. ним було укладено контракт строком на 5 років щодо проходження подальшої військової служби в Державній прикордонній службі України. 27.03.2015р. його звільнено з місця основної роботи - Відокремленого підрозділу «Шахтоуправління Ровенківське» ТОВ «ДТЕК Ровенькиантрацит» на підставі п.3 ст.36 КЗпП України - у звязку з вступом на військову службу згідно наказу №1243/к-81 від 30.03.2015р. Вважає своє звільнення незаконним, оскільки воно було здійснено в порушення вимог ст.119 КЗпП України та ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення порядку проходження військовій служби та питань соціального захисту громадян України, які проходять військову службу під час особливого періоду». Також зазначає, що всі працівники, які були звільнені з роботи на підставі пункту 3 статті 36 КЗпП України у звязку із призовом на військову службу під час мобілізації, мають бути поновлені роботодавцем на роботі у звязку із набуттям чинності Закону України №1275-VII. Поновлення на роботі здійснюється шляхом скасування наказу про звільнення, внесення відповідного запису до трудової книжки. Про факт скасування наказу про звільнення роботодавець зобовязаний повідомити працівника шляхом направлення йому за місцем реєстрації (фактичного проживання) листа із дорученням копії наказу. Але, копія наказу про звільнення йому до цього часу не вручена. Позивач просив на підставі ст.234 КЗпП України поновити йому строк для звернення з позовом до суду, посилаючись на те, що строк пропущено з поважних причин, оскільки він проходить військову службу, в процесі якої перебуває на території військових частин в різних місцях дислокації.

В судовому засіданні суду першої інстанції позивач ОСОБА_1 заявлені вимоги підтримав і просив їх задовольнити з підстав, викладених у позовні заяві. Також стверджуючи, що в день звільнення йому не була видана трудова книжка та не проведено повний розрахунок сум, належних йому при звільненні.

Представник відповідача ТОВ «ДТЕК Ровенькиантрацит» - ОСОБА_2 позов не визнав і просив відмовити у його задоволені, вказуючи на його безпідставність та необґрунтованість.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 09 листопада 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Наказ начальника ТОВ «ДТЕК Ровенькиантрацит» від 30.03.2015 року за № 1243/к-81 про звільнення ОСОБА_1 із займаної посади визнано незаконним та скасовано.

ОСОБА_1 поновлено на роботі на посаді горнорабочого очисного забою 5 розряду ТОВ «ДТЕК Ровенькиантрацит» з 27 березня 2015 року.

Стягнуто з ТОВ «ДТЕК Ровенькиантрацит» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 219 645,72грн.

Стягнуто з ТОВ «ДТЕК Ровенькиантрацит» на користь держави судовий збір у розмірі 551,20грн.

Додатковим рішенням цього ж суду від 19.12.2016року стягнуто з ТОВ «ДТЕК Ровенькиантрацит» на користь держави судовий збір у розмірі 1 645,25грн.

В апеляційній скарзі ТОВ «ДТЕК Ровенькиантрацит» просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення про відмову ОСОБА_1 в позові, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, не відповідність висновків суду обставинам справи та на неналежну оцінку наданим доказам.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що зявилися, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи, наведені в апеляційні скарзі, колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Перевіряючи законність та обґрунтованість судового рішення, апеляційний суд зясовує чи були враховані судом першої інстанції при ухваленні рішення всі факти, що входять до предмета доказування; чи підтверджені обставини (факти); якими доказами мотивовано рішення, належними чи допустимими доказами та чи доведені вони; чи відповідають висновки суду встановленим фактам; чи дотримані та правильно застосовані норми матеріального й процесуального права.

Задовольняючи позов та поновлюючи ОСОБА_1 на посаді горнорабочого очисного забою 5-го розряду відокремленого підрозділу «Шахтоуправління Ровеньківське» ТОВ «ДТЕК Ровенькиантрацит», суд дійшов обґрунтованого висновку, що його звільнення з роботи проведено без дотриманням вимог чинного законодавства.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 працював на посаді горнорабочого очисного забою 5-го розряду відокремленого підрозділу «Шахтоуправління Ровеньківське» ТОВ «ДТЕК Ровенькиантрацит» з 21.05.2013року.

Указами Президента України від №303/2014 від 17.03.2014р. та №454/2014 від 06.05.2014р. «Про часткову мобілізацію», затвердженими Законами України №1 від 17.03.2014р. та №1240-VІІ від 06.05.2014р. оголошено і розпочато часткову мобілізацію.

08 квітня 2014 року ОСОБА_1 призвано на військову службу за призивом під час мобілізації, на особливий період.

У подальшому, ОСОБА_1 17 березня 2015 року підписано Контракт - про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України строком на пять років до 17 березня 2020 року (а.с.4-5).

Згідно витягу з наказу №98-ос від 08.04.2014року Начальника Луганського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України (м. Старобільськ Луганської області), відповідно до Закону України «Про військовий обовязок і військову службу», Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Указу Президента України «Про часткову мобілізацію», Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу на всі види забезпечення з 08 квітня 2014 року.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення проведення мобілізації» №1169-VII від 27.03.2014року, статтю 119 КЗпП України було доповнено частиною третьою такого змісту: «Працівникам, які призвані на військову службу за призивом під час мобілізації, на особливий період, але не більше ніж одного року, гарантується збереження місця роботи, посади і середнього заробітку».

Наказом начальника ТОВ «ДТЕК Ровенькиантрацит» №1243/к-81 від 30.03.2015р. ОСОБА_1 звільнено із займаної посади з 27 березня 2015 року на підставі п.3 ст.36 КЗпП України.

Пунктом 3 частини 1 статті 36 КЗпП України передбачено, що підставою для припинення трудового договору є призов або вступ працівника на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу.

Враховуючи те, що позивач ОСОБА_1 проходить військову службу починаючи з 08.04.2014р. і по теперішній час, суд правомірно визнав ці обставини поважними причинами пропуску строку для звернення з позовом до суду.

Законом України №433-VIII від 14.05.2015р. «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо питань соціального захисту громадян України, які проходять військову службу під час особливого періоду» частину 4 ст.119 КЗпП України викладено в новій редакції такого змісту: «За працівниками, які були призвані під час мобілізації, на особливий період та які підлягають звільненню з військової служби у звязку з оголошенням демобілізації, але продовжують військову службу у звязку з прийняттям на військову службу за контрактом, але не більш ніж на строк укладеного контракту, зберігаються місце роботи, посада і компенсуються із бюджету середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, в яких вони працювали на час призову, незалежно від підпорядкування та форми власності. Виплата таких компенсацій із бюджету в межах середнього заробітку проводиться за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів.

Статтею 40 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу» встановлено, що гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обовязок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України «Про Збройні Сили України», «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у звязку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей» та іншими законами. Призов військовозобовязаних та резервістів на військову службу у звязку з мобілізацією та звільнення з військової служби у звязку з демобілізацією проводяться в порядку, визначеному Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» .

З 08 червня 2014 року набрав чинності Закон України від 20.05.2014р. №1275-УІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» (далі - Закон №1275-VII). Цим законом внесено зміни до низки чинних законодавчих актів України, в тому числі КЗпП, КУпАП, Податкового кодексу України, законів України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» тощо.

Відповідно до п.2 Прикінцевих положень Закону №1275-VII поширено чинність ч.2 і ч.3 ст.39, ч.3 ст.2 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», та ч.3 ст.119 КЗпП (у редакції цього Закону) на громадян України, які починаючи з 18 березня 2014 року були призвані на військову службу на підставі Указу Президента України «Про часткову мобілізацію», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію».

Згідно ч.1 ст.235 КЗпП України уразі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Відповідно до положень ч.2 вищеназваної статті при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Згідно ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку.

Будь-яких доказів про отримання ОСОБА_1 трудової книжки в день його звільнення та проведення з ним повного розрахунку відповідачем надано не було, що свідчить про порушення останнім норм трудового законодавства.

Відповідачем надано суду довідку №2004 від 03.11.2016р. про середню заробітну плату ОСОБА_1 за січень лютий 2015 року, з якої вбачається, що у названі місяці заробітна плата йому нібито не нараховувалася, а денний тариф становить 225,60грн. (а.с.63).

Судом першої інстанції при підрахунку розміру втраченого ОСОБА_1 заробітку за підставу взята довідка про його доходи №59769/20-38-08-01-23 від 06.10.2016р., яка видана Східною обєднаною державною податковою інспекцію м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області. Згідно цієї довідки Відокремленим підрозділом «Шахтоуправління Ровеньківське» нараховані за період з 01.01.2015р. по 27.03.2015р. та виплачені ОСОБА_1 грошові кошти розмірі 34 054,02грн.(а.с.51).

Для визначення середньоденної заробітної плати ОСОБА_1, отриману ним від підприємства за три місяця загальну суму заробітку - 34 054,02грн., суд поділів на 60 днів (на середньомісячну кількість робочих днів 20), після чого середньоденну заробітну плату 567,56грн. помножив на 19 місяців 7 днів, тобто на період з дня звільнення до дня поновлення на роботі.

В процесі розгляду справи в апеляційному порядку, представнику відповідача неодноразово пропонувалося надати довідку про заробітну плату позивача за два останніх місяця, що передували звільненню ОСОБА_1, для перевірки правильності нарахування судом першої інстанції заробітку, який підлягав стягненню за час вимушеного прогулу. Однак, відповідної довідки відповідачем не надано, а тому останнім не спростовано наведений у рішенні розрахунок.

Вирішуючи спір, судом повно та всебічно були досліджені надані сторонами докази, їм дана належна правова оцінка, правильно визначено природу спірних правовідносин та закон, який їх регулює та на підставі встановленого ухвалене рішення, яке відповідає вимогам ст.ст. 10, 60, 212, 214, 215 ЦПК України.

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, суттєвими не являються, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення, яке ухвалено з додержанням вимог закону.

Згідно ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307ч.1п.1), 308, 313, 314ч.1п.1), 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Ровенькиантрацит» відхилити.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 09 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді -