Справа № 147/137/17
Провадження № 2/147/296/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.03.2017 року Тростянецький районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Волошина І.А.,

за участі секретаря Чудак Г.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Тростянець Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно, мотивуючи його тим, що 14.09.2014 року померла її сестра ОСОБА_3 Після її смерті відкрилась спадщина на належне останній майно, зокрема на житловий будинок з господарськими спорудами, що в с.Ободівка Тростянецького району по вул. Соборна, 192. Спадкоємцями до майна ОСОБА_3 по заповіту є її сестри, тобто сторони по справі. ОСОБА_1 своєчасно прийняла спадщину, тому що до шести місяців з дня смерті сестри подала заяву до Тростянецької державної нотаріальної контори. У видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок державний нотаріус ОСОБА_4 позивачу відмовила, оскільки у неї відсутні правовстановлюючі документи на даний житловий будинок. Спадковий будинок відноситься до категорії колгоспних дворів та станом на 15.04.1991 року до складу двору входила ОСОБА_3 голова двору. Вона володіла, користувалася та розпоряджалася майном колгоспного двору, як до 1991 року так і до дня смерті. Оскільки, в нотаріальній конторі оформити частину спадкового майна не може, ОСОБА_1 звернулася до суду та просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими спорудами після смерті сестри .

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, заявлені позовні вимоги підтримала, за обставин, викладених в позові, просила суд їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 судове засідання не з`явилася, надала суду заяву, згідно якої просить розглянути справу без її участі. Позов визнає повністю, проти його задоволення не заперечує.

Беручи до уваги те, що особи, які беруть участь у справі, використали надане їм ч.2 ст.158 ЦПК України, право заявляти клопотання про розгляд справи за їх відсутності, відтак суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, тому проводить його в даному судовому засіданні за відсутності таких осіб, не здійснюючи фіксування процесу технічними засобами, що узгоджується з приписами ст.197 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про смерть серія 1-АМ №292729 від 15.09.2014 року, ОСОБА_3 померла 14.09.214 року (а.с.7).

З дня смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на спірний житловий будинок 1972 року побудови, з господарськими спорудами, що розташований в с. Ободівка по вул. Соборна,192.

При житті, 06.05.2014 року, ОСОБА_3 на випадок своєї сметрі зробила заповітне розпорядження, згідно якого житловий будинок з господарськими спорудами в с. Ободівка по вул. Леніна та грошові кошти, розміщені в Ободівській ощадкасі заповіла сестрі ОСОБА_1; земельну ділянку, розміщену на території Ободівської сільської ради заповіла сестрі ОСОБА_2 Даний заповіт на день смерті ОСОБА_3 не змінений і не скасований (а.с.6).

Як вбачається з матеріалів оглянутої спадкової справи до майна померлої ОСОБА_3, її сестра ОСОБА_1 прийняла спадщину, подавши у встановлений законом шестимісячний строк заяву про прийняття спадщини.

Факт перебування позивача ОСОБА_1 та померлої ОСОБА_3 у родинних відносинах підтверджується заповітним розпорядженням від 06.05.2014 року та довідкою № 203 від 26.01.2017 року, виданою виконкомом Ободівської сільської ради, згідно якої спадкоємцями на майно останньої за заповітом є сестри ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.9).

Таким чином, спадкоємець після смерті ОСОБА_3 який успадкував спірний житловий будинок була ОСОБА_1, однак свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарськими спорудами, що в с. Ободівка по вул. Соборна (бувша Леніна), буд. 192, не отримала.

У видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарськими спорудам, що в с.Ободівка позивачу в Тростянецькій державній нотаріальній конторі відмовили, так як відсутні правовстановлюючі документи на вищевказаний будинок (а.с.12).

Покійна сестра позивача за життя належним чином не оформили своє право власності на даний житловий будинок.

Факт належності спадкодавцю ОСОБА_3 житлового будинку «А», загальною площею 113,2 кв.м., житловою площею 62,0 кв.м., допоміжною площею 51,2 кв.м., веранди - літера «а», веранди літера «а1», сараю літера «Б», погребу з шиєю літера «Б/п», огорожі «1-3», підтверджується технічним паспортом на дане будинковолодіння (а.с.13-15), довідкою №202 від 26.01.2017 року, виданою виконкомом Ободівської сільської ради Тростянецького району Вінницької області, згідно якої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка померла 14.09.2014 року, на день смерті проживала та була зареєстрована за адресою: вул. Соборна (Леніна), 192, с. Ободівка, Тростянецького району Вінницької області (а.с.8).

Згідно з виписки з погосподарської книги від 26.01.2016 року, вищевказаний будинок відносився до категорії колгоспних дворів та станом на 15.04.1991 року до його складу входили: голова двору ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.10).

Відповідно ст.120 Цивільного Кодексу України (в редакції 1963 року), майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу). Колгоспний двір може мати у власності підсобне господарство на присадибній ділянці землі, що знаходиться в його користуванні, жилий будинок, продуктивну худобу, птицю та дрібний сільськогосподарський реманент відповідно до статуту колгоспу. Крім того, колгоспному дворові належать передані в його власність членами двору їх трудові доходи від участі в громадському господарстві колгоспу або інше передане ними у власність двору майно, а також предмети домашнього вжитку і особистого користування, придбані на спільні кошти.

Відповідно до п.п. а п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_3 відповідно до вимог законодавства, яке регулювало правовідносини щодо майна колгоспного двору, була наділена правом власності на майно колгоспного двору, а саме житловим будинком з господарськими спорудами, який розташований с. Ободівка, Тростянецького району Вінницької області, однак свідоцтво про право власності на нього не отримала.

Таким чином, житловий будинок за адресою вул. Соборна, буд. 192, в с. Ободівка є об'єктом нерухомого майна, речове право на яке, підлягає державній реєстрації відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

За приписами ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Згідно зі ст.5 ЦК України, до правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство, зокрема Цивільний кодекс України PCP (в редакції 1963 року), Закон України PCP «Про власність» (в редакції 1991 року).

Право власності на житловий будинок презумпується в силу положень ч. 4 ст. 3, ст.19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" відповідно до яких, права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними.

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_3 відповідно до вимог законодавства, яке діяло на час виникнення права у самого спадкодавця та на час відкриття спадщини була наділена правом власності на житловий будинок з господарськими спорудами, який розташований по вулиці Соборна, 192, с. Ободівка, Тростянецького району Вінницької області. ОСОБА_1 є спадкоємцем померлої 14.09.2014 р. ОСОБА_3

У відповідності з ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 вказаної Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005року у справі «Смірнова проти України»).

Ст.1 Протоколу №1 до Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини гарантує право на вільне володіння своїм майном: «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права».

Встановленим судом фактичним обставинам відповідають спадкові правовідносини, що регулюються Книгою шостою Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ч.1 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Згідно ст. 316 ЦК України, право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонено законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом.

Таким чином, за викладених обставин, враховуючи, що станом на 15.04.1991 року ОСОБА_3 була власником майна колгоспного двору (ст.120 ЦК Української РСР в редакції 1963 року), позивач ОСОБА_1, являється спадкоємцем за заповітом до майна померлої, своєчасно звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, суд приходить до висновку, що позивач має право на спадкування за заповітом після смерті сестри ОСОБА_3Д., а тому її вимоги про визнання за нею права власності на даний житловий будинок підлягають задоволенню, оскільки знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 316, 328, 1216, 1217, 1220, 1222,1223, 1233-1235, 1268, 1269 ЦК України, ст.ст. 3, 10, 11, 60, 158 ,174, 197, 209, 212, 214, 215 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1, в порядку спадкування право власності на житловий будинок з господарськими спорудами, що розташований в с.Ободівка, вул.Соборна, 192, Тростянецького району Вінницької області, що належав померлій ОСОБА_3.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя