У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2017 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Маляренко А.В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3 та ОСОБА_4, на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 06 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 16 листопада 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства комерційнийного банку «ПриватБанк», треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, про захист прав споживачів шляхом визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту та застосування наслідків недійсності,

в с т а н о в и в :

В вересні 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості, зазначаючи, що 06 серпня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір К3Н1GK15006508, згідно до умов якого банк зобов'язався надати останній кредит у розмірі 60 000,00 доларів США на термін до 6 серпня 2037 року, а відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

У забезпечення виконання зобов'язання за договором кредиту, 6 серпня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4, ОСОБА_5 укладено договори поруки. В порушення умов кредитного договору, відповідач ОСОБА_3 свої зобов'язання не виконала, не здійснювала погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та строки. У зв'язку з чим станом на 26 червня 2015 року утворилась заборгованість - 37089,47 доларів США., яку позивач просив стягнути.

ОСОБА_3 звернулася до суду з зустрічним позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» в якому просила визнати недійсним договір про надання споживчого кредиту від 06 серпня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 - недійсним та застосувати наслідки недійсності кредитного договору з підстав, що кредитний договір не відповідає вимогам Закону України «Про захист прав споживачів».

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, ОСОБА_3 посилалась на те що в порушення п.2 ч.1 ст.11 Закону України «Про захист право споживачів» банк не надав позивачу, як споживачу фінансових послуг в галузі споживчого кредитування, в письмові формі повної інформації про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту, яка надається перед укладенням кредитного договору. Крім того, банк включив до п. 7.1 спірного договору про споживчий кредит положення, які відповідно до ст.ст..11,18 Закону України «Про захист прав споживачів» є несправедливими. Відсутність графіку погашення кредиту з детальним описом розподілу щомісячного платежу та їх кількості до повного погашення кредиту дає право банку проводити зарахування на рахунки на розсуд банку. Зважаючи на те, що умови спірного кредитного договору є несправедливими, суперечать принципу добросовісності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків на погіршення становища споживача, ОСОБА_3 просила визнати кредитний договір в цілому недійсним.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 06 червня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 16 листопада 2016 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3, ОСОБА_4, та ОСОБА_5 солідарно - на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість в розмірі 37 089 доларів США 47 центів (що еквівалент у гривнях складає 785 925,90 ) та судовий збір в розмірі 11 788 грн 89 коп.

У задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3 та ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу апеляційного суду в частині відмови у задоволенні зустрічного позову та передати справу в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Разом з тим, заявники подали касаційну скаргу з пропуском строку на касаційне оскарження, встановленого чинним законодавством, проте їх представником подано клопотання про поновлення цього строку з посиланням на те, що строк пропущено з поважних причин.

Відповідно до ч. 2 ст. 325 ЦПК України, у разі пропущення строку на касаційне оскарження, з причин, визнаних поважними, суддя касаційної інстанції за заявою особи, яка подала касаційну скаргу, може поновити цей строк.

Наведені у клопотанні доводи свідчать про поважність причин пропуску процесуального строку на касаційне оскарження.

За таких обставин клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень слід задовольнити.

Проте, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Суди попередніх інстанцій, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_3, правильно встановили характер правовідносин сторін у справі та застосували норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, на підставі наданих сторонами доказів дійшли правильного висновку про те, що кредитний договір укладений відповідно до норм чинного законодавства, тому вимоги про застосування наслідків недійсності даного кредитного договору є безпідставними та недоведеними.

Згідно ч.2 ст. 337 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку, що судами при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судового рішення.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України

у х в а л и в:

Поновити ОСОБА_6, який діє в інтересах ОСОБА_3 та ОСОБА_4, строк на касаційне оскарження рішення Святошинського районного суду м. Києва від 06 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 16 листопада 2016 року.

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3 та ОСОБА_4, на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 06 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 16 листопада 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства комерційнийного банку «ПриватБанк», треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, про захист прав споживачів шляхом визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту та застосування наслідків недійсності, відмовити.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних А.В. Маляренко

і кримінальних справ