АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження №22-ц/796/310/2017 Головуючий в 1 інстанції - Васалатій К.А.
Доповідач - Желепа О.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Желепи О.В.

суддів Рубан С.М., Іванченка М.М.

при секретарі Перетятько А.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 07 грудня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Автокооперативу по будівництву та експлуатації гаражів «Луговий» про відшкодування майнової шкоди, завданої втратою речі, прийнятої на зберігання, відшкодування моральної шкоди, -

Заслухавши доповідь судді Желепи О.В., пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідача Автокооперативу по будівництву та експлуатації гаражів «Луговий» про стягнення матеріальної шкоди, завданої втратою речі, прийнятої на зберігання, стягнення моральної шкоди.

Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що у відповідності до довідки № 18вих від 12.04.2016 р., позивач є членом - авто кооперативу по будівництву та експлуатації авто гаражів «Луговий» та займає металевий гараж з підвальним приміщенням за АДРЕСА_1

05.03.2016 р., він збирався виїхати за місто на своєму автомобілі НОМЕР_1, що знаходився на зберіганні в його гаражі НОМЕР_4 у відповідача. Прийшовши до авто кооперативу «Луговий» та підійшовши до свого гаражу, позивач побачив що на дверях висить новий замок. Його дружиною була викликана поліція, і після відкриття гаражу було встановлено відсутність автомобілю НОМЕР_1. На підставі цього факту 06.03.2016 р. було відкрито кримінальне провадження № 0002395 за ч. 2 ст. 289 КК України.

Для проїзду на територію відповідача - авто кооперативу та здачі автомобіля на зберігання, позивачу була надана перепустка від 26.06.1997 р., у якій зазначено номер гаражу, марку авто, номер державного реєстраційного знаку та відмітки про сплату внесків, що відповідає нормам чинного законодавства, які встановлюють письмову форму договору зберігання (на думку позивача). Також вказує, що згідно до Звіту про оцінку майна № 78-1/16 від 21.04.2016 р. виконаного ТОВ «Центр оцінки власності «Парето», ринкова вартість «Опель-аскона» д/н НОМЕР_3 складає 31499 грн., і позивач за виготовлення звіту сплатив 1000 грн.

Також вважає, що йому завдано моральну шкоду, оскільки він зазнав сильних душевних страждань, був змушений докладали додаткові зусилля для захисту своїх прав, став підозрілим, втратив почуття довіри до людей, чим погіршив свої відносини з оточуючими, переживав, коли його викликали в слідчі органи, і тому оцінює її 5000 грн.

Просив суд стягнути з відповідача - автокооперативу по будівництву та експлуатації автогаражів «Луговий» матеріальну шкоду у розмірі 31499 грн. та моральну шкоду у розмірі 5000 грн., а також 1000 грн. витрат на оцінку майна та судового збору у розмірі 1102,42 грн.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 07.12.2016 року позов ОСОБА_1 до Авто кооперативу по будівництву та експлуатації гаражів «Луговий» про стягнення матеріальної шкоди, завданої втратою речі, прийнятої на зберігання, стягнення моральної шкоди - залишено без задоволення.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Посилався на те, що суд першої інстанції ухвалив незаконне і необґрунтоване рішення. Суд не взяв до уваги той факт, що з 01.11.2015 р. по теперішній час перепустка знаходиться у позивача, так як останній не виїжджав на автомобілі з Автокооперативу. На засіданні 07.12.2016 р. суддя дослідів журнал обліку заїзду і виїзду автотранспортних засобів Автокооперативу, з якого вбачається, що останній виїзд автомобіля відбувся 22.11.2015 р. Цей факт вказує на те, що охорона Автокооперативу порушуючи правила заїзду і виїзду з території Автокооперативу без наявності перепустки, дозволила невідомим особам виїхати на автомобілі позивача з території Автокооперативу. Зазначив, що працівники Автокооперативу халатно відносились до своїх обов'язав та не виключена причетність співробітників Автокооперативу до викрадення автомобілю позивача, через вигідне безвідповідальне положення Автокооперативу, та обізнаність співробітників Автокооперативу про те хто, коли і на скільки залишає авто в гаражах Автокооперативу. Зазначив, що в березні місяці 2015 року відбулося ще кілька крадіжок з гаражів Автокооперативу. Тобто, є підстави вважати порушеними майнові права позивача, через неналежне виконання своїх обов'язків відповідачем.

Розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення в цій частині, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відмовляючи в задоволені позову суд першої інстанції вважав встановленими наступні обставини:

Відповідно до довідки № 18 вих від 12.04.2016 р., позивач ОСОБА_1 є членом відповідача - автокооперативу по будівництву та експлуатації автогаражів «Луговий» з 27.05.1991 р. та займає металевий гараж з підвальним приміщенням за НОМЕР_4 в 9 ряду, загальною площею 35,84 кв.м. по АДРЕСА_1

Як з'ясовано судом, 05.03.2016 р., позивач збирався виїхати за місто на своєму автомобілі НОМЕР_1, що знаходився на зберіганні в його гаражі НОМЕР_4 у відповідача. Прийшовши до автокооперативу «Луговий» та підійшовши до свого гаражу, позивач побачив що на дверях висить новий замок. Його дружиною була викликана поліція, і після відкриття гаражу було встановлено відсутність автомобілю НОМЕР_1.

На підставі цього факту 06.03.2016 р. було відкрито кримінальне провадження № 0002395 за ч. 2 ст. 289 КК України.

Як з'ясовано судом, ніяким органом управління, ні самим статутом не передбачено обов'язок кооперативу по охороні або схову транспортних засобів, ніяких письмових договорів зберігання автомобіля позивач з відповідачем не укладав, автомобіль на зберігання відповідачу не передавався, і ГБК на зберігання не приймався.

Судом також встановлено, що відповідно до журналу обліку заїзду і виїзду автотранспортних засобів відповідача - ГБК «Луговий», останній виїзд автомобіля НОМЕР_1, відбувся 22.11.2015 р. (а не заїзд, як стверджував у судовому засіданні позивач).

Відмовляючи в задоволені позову, суд першої інстанції встановив, що статутом відповідача не передбачено обов'язок здійснювати зберігання транспортних засобів, позивач не довів, що в нього з відповідачем був укладений договір зберігання транспортного засобу, а тому відсутні підстави для покладення на відповідача відповідальності за неналежне виконання договору зберігання та відшкодування збитків, завданих невиконанням такого договору , а також відшкодування моральної шкоди.

Виходячи з наявних в матеріалах справи, та досліджених судом письмових доказів, вищенаведені обставини справи, які суд вважав встановленими є доведеними.

Висновок суду про недоведеність та необґрунтованість заявлених вимог відповідає цим обставинам та вимогам Закону.

Доводи апеляційної скарги в частині не вірного застосування норм матеріального права, колегія суддів не приймає з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 977 ЦК України, якщо зберігання автотранспортних засобів здійснюється суб'єктом підприємницької діяльності, такий договір є публічним.

Відповідно до ч.2 ст. 977 ЦК України договір зберігання транспортного засобу поширюється також на відносини між гаражно-будівельним чи гаражним кооперативом та їх членами, якщо інше не встановлено законом або статутом кооперативу.

Згідно з ч. 1 ст. 937 ЦК України договір зберігання укладається у письмовій формі у випадках, встановлених ст. 208 цього Кодексу. Договір зберігання, за яким зберігач зобов'язується прийняти річ на зберігання в майбутньому, має бути укладений у письмовій формі, незалежно від вартості речі, яка буде передана на зберігання. Письмова форма договору вважається дотриманою, якщо прийняття речі на зберігання посвідчене розпискою, квитанцією або іншим документом, підписаним зберігачем.

У відповідності до п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ, пов'язаних з діяльністю гаражно-будівельних кооперативів» № 5 від 28.06.1991 р. «При розгляді вимог до ГБК про відшкодування шкоди, заподіяної членам кооперативу крадіжкою або пошкодженням автотранспортних засобів, що знаходились у гаражах, суди повинні виходити з того, що позовні вимоги можуть бути задоволені лише за умови, коли статутом ГБК, або його органом Управління в межах наданої компетенції передбачено обов'язок кооперативу по охороні автотранспортних засобів членів кооперативу або по їх схову».

У відповідності до п.п. 3.1.32 Статуту кооперативу, метою та предметом діяльності кооперативу є - задоволення економічних, соціальних та інших потреб членів кооперативу на основі поєднання їх особистих та колективних інтересів, поділу між нами ризиків, витрат і доходів, розвитку та самоорганізації, самоуправління та самоконтролю. Основною метою кооперативу є будівництво та експлуатація гаражів (стоянок) для зберігання транспортних засобів, які знаходяться в особистій власності фізичних осіб або юридичних осіб.

При цьому, у відповідності до статуту відповідача матеріальна відповідальність за крадіжку, угон, пошкодження автотранспортного засобу, що знаходився в гаражному боксі, можлива за умови, коли Статутом ГБК або його органом управління передбачено обов'язок кооперативу по охороні автотранспортних засобів членів кооперативу або по їх схову.

Також у п. 3.2 Статуту відповідача - вказано, що до видів діяльності входять: акумуляція фінансових коштів і матеріальних ресурсів членів ГБК, будівництво об'єктів промислово-виробничого призначення, ремонт та обслуговування транспортних засобів.

З матеріалів справи вбачається, і це встановлено судом, що ніяких договорів зберігання автомобіля позивач з відповідачем не укладав, автомобіль позивачем на зберігання відповідачу не здавався.

Наявність у позивача перепустки, яка надає право останньому заїжджати на територію кооперативу, не свідчить про укладення договору зберігання.

Таким чином, оскільки статутом відповідача не передбачено здійснення зберігання транспортних засобів власників гаражів, а також не передбачена відповідальність за викрадення майна з гаражів, а також з врахуванням того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів укладення з відповідачем договору зберігання в порядку ст. 208, 937 ЦК України , підстав для відшкодування шкоди, завданої не виконанням такого договору немає.

Доводи скарги про те, що шкода завдана відповідачем, працівники, якого проявили халатність та дозволили стороннім особам вивезти автомобіль за територію кооперативу, колегія суддів не приймає, оскільки позивачем позов в даній справі заявлявся з інших підстав, з приводу невиконання договору зберігання. На обставини спричинення шкоди, внаслідок невиконання(не належного виконання) працівниками відповідача своїх обов'язків позивач в позовній заяві не посилався, як на підставу своїх позовних вимог.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність рішення, лише в межах , заявлених в суді першої інстанції позовних вимог.

Таким чином, суд першої інстанції повно встановив обставини, що мають значення для даної справи. Висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Доводи викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду.

Суд при винесенні рішення правильно застосував норми матеріального та процесуального права, а тому колегія суддів відхиляє апеляційну скаргу.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 07 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили.

Головуючий Судді: