Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2017 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Зарютіна П.В.,

при секретарі Чернишовій І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, за яким зазначає, що він проходив військову службу на території Афганістану у періоди з 24.02.1980 року по 24.06.1980 року, та з 17.08.1981 року по 29.03.1983 року.

Відповідно до переліку, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 63 від 08.02.1994 року, на території Афганістану у період з квітня 1978 року по грудень 1989 року велися бойові дії.

Наслідками виконання позивачем військових службових обов'язків за час перебування у Афганістані є множинні вогнепальні осколкові поранення голови, обох рук, 9 контузія головного мозку, що в подальшому призвело до розвитку ДЕП 3 ст., змішаного ґенезу, з вираженим вестибуло-атактичним, антено-тривожно-невротичним синдромом, частими кризами симпато-дреналового характеру (1-2 рази на тиждень) з венозною дисгеменцією, легким когнітивним знаженням, помірними емоційно-вольовим порушеннями, гіпомнестичним синдромом, стійким цефалічним синдромом. Також це призвело й до ішемічного інсульту в правій гемісфері, руслі ПСМА, з лівобічною пірамідною симптоматикою.

Позивач є інвалідом 3 групи внаслідок захворювань, отриманих під час виконання військової служби.

Позивач вказує, що його постійно турбують головні болі з локалізацією в тім'яній, потиличній, області, помірне запаморочення, порушення мови, періодичні болі в поперековому відділі хребта, болі в правому підребер'ї.

Після проведених лікувань стан здоров'я у повному обсязі не відновився. Внаслідок захворювання позивач змушений тривалий час знаходитись на лікарняному, проходити чисельні медичні огляди та обстеження, відновлювальні процедури.

У зв'язку з захворюванням, отриманих під час проходження військової служби порушено нормальні життєві зв'язки позивача, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, у позивача постійно виникають складнощі у зв'язку з болем та постійними спазмами. Позивач не може вільно пересуватись, після ходіння впродовж 3-4 годин він має 2-3 дні перебувати у постільному режимі, оскільки відчуває сильний біль у голові. Всі ці фактори позначились на його сні, за останній рік позивач страждає на безсоння, не спить по 4 дні, потім 1,5-2 години поверхневого сну, і знову 4 дні безсоння на фоні сильних больових відчуттів.

Позивач не може вести повноцінний образ життя, постійно відчуває страждання, психологічний дискомфорт, порушена його душевна рівновага, він відчуває себе втраченою для суспільства та родини людиною, усі ці фактори викликають негативні емоції та переживання.

На підставі викладеного позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у розмірі 100000 гривень.

Статтею 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

В судовому засіданні представник позивача на позові наполіг, а представник відповідача на позов заперечив, вказуючи на те, що відповідач жодних протиправних дій щодо позивача не вчинював та не є правонаступником Міністерства оборони СРСР.

Всебічно з'ясувавши обставини справи, вивчивши її матеріали, дослідивши надані у справі докази у сукупності, суд дійшов до висновку, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин.

Судом встановлено, що згідно виписки із акту огляду Запорізької медико-соціальної експертної комісії від 22.06.2016 року позивачу була встановлена третя група інвалідності безстроково внаслідок захворювання, пов'язаного з виконанням військових обов'язків у країнах, де велися бойові дії.

Відповідно до переліку, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 63 від 08.02.1994 року, на території Афганістану у період з квітня 1978 року по грудень 1989 року велися бойові дії.

Крім того, матеріалами справи підтверджується, що позивач страждає на ДЕП 3 ст., змішаного ґенезу, з вираженим вестибуло-атактичним, антено-тривожно-невротичним синдромом, частими кризами симпато-дреналового характеру (1-2 рази на тиждень) з венозною дисгеменцією, легким когнітивним знаженням, помірними емоційно-вольовим порушеннями, гіпомнестичним синдромом, стійким цефалічним синдромом.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходить з положень ст.ст. 23, 1167 ЦК України, встановивши наявність правових підстав для стягнення на користь позивача моральної шкоди, оскільки сам факт захворювання, одержаного в період проходження військової служби та наслідки такого захворювання, спричинили позивачу втрати немайнового характеру у вигляді психологічного дискомфорту (переживаннях та хвилюваннях), душевних стражданях, оскільки тривале лікування позначилося на здоров'ї позивача.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 року із змінами та доповненнями відшкодування військовослужбовцям заподіяної моральної і матеріальної шкоди провадиться у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичні або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частиною 1 статті 1168 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Із матеріалів справи вбачається, що захворювання, яке отримав позивач під час проходження військової служби, пов'язане з її проходженням. Причинний зв'язок встановлено наданими медичними документами.

Визначаючи розмір завданої позивачу моральної шкоди, суд першої інстанції враховує ступінь моральних страждань позивача . Суд зазначає, що протягом багатьох років позивач щодня переживає душевні страждання та у зв'язку з хворобою позбавлений нормального життя.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України та п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Статтею 170 ЦК України передбачено, що держава набуває і здійснює цивільні права та обов'язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Статтею 3 Закону України "Про Збройні Сили України" передбачено, що Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України.

Отже, обов'язок держави відшкодувати позивачу завдану моральну шкоду покладається на Міністерство оборони України як на уповноважений орган державного управління.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 21 жовтня 2014 року у справі № 3-86гс14, який згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для судів.

Оскільки судом першої інстанції встановлено, що встановлена позивачеві група інвалідності є наслідком захворювання, пов'язаного з проходженням військової служби, суд дійшов висновку про виникнення у позивача права вимагати відшкодування моральної шкоди.

Визначаючи розмір компенсації моральної шкоди, яка була заподіяна позивачеві внаслідок втрати здоров'я, необхідно врахувати глибину моральних страждань та враховувати принцип розумності та справедливості, суд вважає достатнім розмір відшкодування у 30 000 грн.

Керуючись ст. ст. 2, 23, 170, 1167 ЦК України, ст. 17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», ч. 3 Закону України "Про збройні Сили України», ст.ст. 10, 11, 57-60, 88, 208-209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Міністерства Оборони України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 30 000 гривень.

Стягнути з Міністерства Оборони України на користь державного бюджету Шевченківського району м. Запоріжжя судовий збір у розмірі 551,20 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Запорізької області через Шевченківський районний суд м.Запоріжжя. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя П.В. Зарютін