Справа № 180/504/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2017 р. Марганецький міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої - судді Хомченко С.І.

за участю секретаря - Назаренко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Марганці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, які діють в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої дитини: ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання угоди дійсною, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідачів, в якому просила визнати дійсним договір купівлі-продажу будинку № 197 по вул. Набережній в м. Марганці Дніпропетрровської області, розташованого на земельній ділянці площею 1027 кв.м., укладеного між ОСОБА_2, ОСОБА_3, які діяли, як самостійно, так і від імені неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрований 24 листопада 2000 року на Українській товарній біржі за № 128801.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що укладеним договором передбачені всі істотні умови щодо угоди купівлі-продажу вищевказаного житлового будинку, які нею, як покупцем, виконані. Сама вона зареєстрована та проживає у вказаному будинку і правомірно ним володіє.

Договір купівлі-продажу житлового будинку зареєстрований на біржі, однак нотаріально посвідчений не був.

04.12.2000 року, на підставі договору купівлі-продажу від 24.11.2000 року, вона зареєструвала своє право власності на будинок у Марганецькому БТІ за № 42-24.

У період укладання договору купівлі-продажу у чинному законодавстві існував пробіл, оскільки згідно ст.ст. 224,227 ЦК УКраїни ( 1963 року) договір купівлі-продажу житлових квартир повинен бути нотаріально засвідчений, якщо хоча б одна із сторін є громадянином, а недотримання даної вимоги тягне недійсність договору.Тим часом, у відповідності зі ст. 15 Закону України « Про товарну біржу» біржі мають право вчиняти угоди з будь-якими видами нерухомості і такі угоди не підлягають наступному нотаріальному посвідченню.

Реєстрація за нею права власності на житловий будинок № 197 по вул. Набережній в м. Марганці на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого біржею, а не нотаріусом, станом на грудень 2000 року не суперечила чинному законодавству, однак на даний час вона не може вільно розпоряджатися своєю власністю, оскільки вищевказана угода потребує нотаріального посвідчення. У зв'язку з тим, що угода від 24.11.2000 року не була нотаріально посвідчена, вона не може на цей час відчужити належний їй на праві власності вищевказаний будинок, зокрема нотаріусом їй було відмовлено у вчинені нотаріальної дії посвідченні угоди купівлі-продажу будинку саме з підстав недодержання нотаріальної форми договору від 24.11.2000 року. Оскільки відповідачі ухиляються від нотаріального оформлення угоди, вона вимушена звернутися до суду з даним позовом.

Представник позивача - ОСОБА_6 надала суду заяву, в якій вказала, що позовні вимоги ОСОБА_1 підтримує у повному обсязі та просить суд ухвалити рішення на користь позивача.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які також діють і в інтересах неповнолітньої дитини: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, у судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, знаходить позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до договору купівлі-продажу нерухомості від 24 листопада 2000 року, укладеного на Українській товарній біржі та зареєстрованого під № за № 128801, ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які діяли, як самостійно так і від імені неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 продали, а ОСОБА_1 купила будинок № 197 по вул. Набережній в м. Марганці Дніпропетровської області, який розташований на земельній ділянці розміром 1027 кв. м. (а.с.8).

Після укладення договору з відповідачами, позивач ОСОБА_1 заселилася у вищевказаний будинок, зареєструвалася у ньому і почала там проживати.

04.12.2000 року позивач, на підставі договору купівлі-продажу від 24.11.2000 року, зареєструвала своє право власності на будинок у Марганецькому бюро технічної інвентаризації за № 42-24 (зворотній бік а.с.8).

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про товарну біржу", товарна біржа є організацією, що об'єднує юридичних і фізичних осіб, які здійснюють виробничу і комерційну діяльність, і має за мету надання послуг в укладенні біржових угод, виявлення товарних цін, попиту і пропозицій на товари, вивчення, упорядкування і полегшення товарообігу і пов'язаних з ним торговельних операцій.

Крім того, ст. 2 зазначеного Закону встановлено, що основними принципами діяльності товарної біржі є рівноправність учасників біржових торгів, застосування вільних (ринкових) цін, публічність проведення біржових торгів.

Відповідно до ст. 5 ЦК України до застосування підлягають акти цивільного законодавства, що регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Враховуючи, що спірні правовідносини виникли у грудні 2000 року, для їх врегулювання слід застосовувати ЦК УРСР в редакції 1963 року.

Згідно зі статтею 227 ЦК УРСР, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, договір купівлі-продажу житлового будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією зі сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу).

04 грудня 2000 року спірний договір купівлі-продажу будинку був зареєстрований у Марганецькому бюро технічної інвентаризації.

За змістом статей 128, 153 ЦК УРСР (1963 року) право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї зі сторін повинно бути досягнуто згоди.

Відповідно до статті 224 ЦК УРСР (1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 227 ЦК УРСР передбачалася обов'язкова нотаріальна форма договору купівлі-продажу житлового будинку (квартири) і його реєстрація органами місцевого самоврядування.

Згідно зі статтею 15 Закону України «Про товарні біржі» не підлягали нотаріальному посвідченню угоди, які зареєстровані на біржі, якщо вони являють собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі.

Як вбачається, реєстрація Марганецьким бюро технічної інвентаризації за ОСОБА_1 права власності на спірний будинок, на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого біржею, а не нотаріусом, станом на грудень 2000 року не суперечило чинному законодавству. Інструкція про порядок державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних і фізичних осіб, затверджена наказом Державного комітету України будівництва, архітектури та житлової політики України від 09 червня 1998 року №121, передбачала підставу для державної реєстрації договорів купівлі-продажу, зареєстрованих на біржі.

Оскільки сторони договору купівлі-продажу досягли згоди щодо всіх умов договору, що підтверджується підписами сторін, всі зобов'язання за договором сторонами виконані в повному обсязі, договір зареєстрований в Марганецькому БТІ, тому позивач на підставі статей 128, 153 ЦК УРСР і статті 49 Закону України «Про власність», який діяв на той час, набула право власності на спірний будинок і правомірно ним володіє.

Поряд з цим, як слідує з договору купівлі-продажу, зареєстрованого товарною біржею, позивач та відповідачі були членами Української товарної біржі.

На підставі викладеного, суд вважає, що відсутні сумніви щодо незаконності чи дійсності укладеного договору купівлі-продажу даного житлового будинку.

Частиною 2 ст.47 ЦК УРСР (1963 р.) передбачено, що у разі, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, що виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Суд також вважає доведеним факт неможливості нотаріального посвідчення спірної угоди, що підтверджено матеріалами справи, зокрема подачею ОСОБА_1 позову про визнання спірного договору недійсним та самим змістом позовної заяви, з чого вбачається наявність конфлікту між сторонами, що ними не оспорювалося.

З огляду на зазначені обставини суд вважає, що позивачем надані належні докази на підтвердження факту укладення угоди між нею та відповідачами, її виконання та обставини, які свідчать про неможливість подальшого нотаріального посвідчення угоди, а відтак приходить до висновку про наявність передбачених законом підстав для визнання в судовому порядку дійсним договору купівлі-продажу спірного житлового будинку, а тому позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача витрати по оплаті судового збору при подачі позову до суду у сумі 640,00 грн., які були сплачені при подачі позову, що підтверджується квитанцією № 1/63 від 31.03.2017 року ( а.с. 1).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10,11,15, 30, 88, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу, зареєстрований Українською товарною біржею 24 листопада 2000 року за номером № 128801, згідно якого ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які діяли, як самостійно так і від імені неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 продали, а ОСОБА_1 купила будинок № 197 по вул. Набережній в м. Марганці Дніпропетровської області, розташований на земельній ділянці розміром 1027 кв. м. .

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3 судовий збір на користь ОСОБА_1 в розмірі 320,00 грн. з кожного.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: С. І. Хомченко