Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/2505/16-ц
Провадження № 2/553/80/2017
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

24.01.2017м. Полтава

Ленінський районний суду м. Полтави в складі:

головуючого судді Чистик І.О.,

при секретарі Коломієць А.О., Павленко І.В.,

з участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в свої інтересах та в інтересах ОСОБА_4, а також неповнолітнього ОСОБА_5 до ОСОБА_6, треті особи: відділ опіки та піклування виконавчого комітету Подільської районної у м. Полтаві ради, КП «ЖЕО № 2» про визнання права користування житловою площею та про усунення перешкод в користуванні житлом, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з позовом в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_4, а також неповнолітнього ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання права на користування житловою площею в квартирі, про визнання недійсним договору оренди двох кімнат, усунення перешкод в користуванні квартирою (а.с. 2-5). До відкриття провадження у справі позивач уточнила позовні вимоги (а.с. 23-26), предявивши позов до ОСОБА_6 про визнання за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 права на користування житловою площею в квартирі та про усунення перешкод в користуванні квартирою, посилаючись на те, що на підставі рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 22 червня 2015 року та рішення апеляційного суду Полтавської області від 29 липня 2015 року позивачеві та її колишньому чоловіку ОСОБА_6, належить по 1/2 частині квартири АДРЕСА_1 на підставі спільної часткової власності. Вказаними рішеннями судів визначено порядок користування спільним майном. А саме, ОСОБА_6 виділено в користування в указаній квартирі кімнату 4, площею 16,9 кв. м; кімнату 6, площею 9,1 кв. м; вбудовану шафу, площею 1,4 кв. м; (всього загальною площею 27,4 кв. м). Позивачеві виділено кімнату 10, площею 12,6 кв. м; кімнату 11, площею 9,9 кв. м; лоджію, площею 2,0 кв. м; лоджію, площею 2,6 кв. м. (загальною площею 27,1 кв. м). У спільному користуванні залишено кухню 3, площею 9,1 кв.м; коридор 1, площею 9,3 кв.м.; вбудовану шафу 2, площею 0,4 кв.м; коридор 7, площею 3,4 кв.м; ванну, площею 2,6 кв.м; вбиральню 9, площею 1,0 кв.м. Крім співвласників, в спірній квартирі проживають неповнолітні діти сторін, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. Проживаючи постійно однією сім'єю з батьками, діти були членами сім'ї власника квартири, вони були забезпеченими житлом, і безперешкодно користувалися всією площею в спірній квартирі. За домовленістю батьків кожен з дітей мав окрему кімнату. Так, син ОСОБА_8 користувався житловою кімнатою 6, площею 9,1 кв. м., де знаходилося його спальне місце, робочий стіл для занять, та ін. Для сина ОСОБА_9 було виділено житлову кімнату 11, площею 9,9 кв. м. Після визначення порядку користування квартирою за рішеннями судів, ОСОБА_6 зачинив двері двох кімнат 6 та 4 на замки, і таким чином створив дітям перешкоди в користуванні житловою площею. Тепер діти разом зі мною користуються лише житловими кімнатами 10 та 11 в квартирі, не мають окремого місця для сну та відпочинку. 30 травня 2016 року ОСОБА_6 без її згоди як співвласника житла вселив до спільної кватири ОСОБА_7 з малолітньою дитиною, яка проживала на час подачі позову до суду. Присутність в квартирі сторонньої особи створювала додаткові перешкоди в користуванні квартирою, оскільки ОСОБА_7 палила в квартирі, часто приходила в нетверезому стані, провокувала сварки і сама ж викликала працівників поліції. Неправомірна поведінка ОСОБА_6 та ОСОБА_7 призводить до погіршення стану психічного здоров'я неповнолітніх дітей, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, та негативно впливає на їх виховання. З наведених підстав просила суд задовольнити позов, визнати за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 право на користування житловою площею в квартирі АДРЕСА_1, яка складається з кімнати 10, площею 12,6 кв. м; кімнати 1 1, площею 9,9 кв. м; лоджії, площею 2,0 кв. м; лоджії, площею 2,6 кв. м; кімнати 4, площею 16,9 кв. м; кімнати 6, площею 9,1 кв. м; вбудованої шафи, площею 1,4 кв. м; кухні 3, площею 9,1 кв. м; коридору 1, площею 9,3 кв. м; вбудованої шафи 2, площею 0,4 кв. м; коридору 7, площею 3,4 кв. м; ванної, площею 2,6 кв. м; вбиральні 9, площею 1,0 кв. м; а всього житлом загальною площею 80,2 кв. м. Усунути перешкоди в користуванні квартирою № 58 по проспекту Миру, 24, в м. Полтаві, зобов'язавши ОСОБА_6 демонтувати замки на дверях житлових кімнат 4 та 6, не чинити перешкод дітям, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в користуванні житловою площею в квартирі № 58 по проспекту Миру, 24, Полтаві, а саме в кімнаті 4, площею 16,9 кв. м; кімнаті 6, площею 9,1 кв. м; та вбудованою шафою, площею 1,4 кв. м.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1І та її представник ОСОБА_2 позовну заяву підтримали з викладених в ній підстав. Крім того позивач пояснила суду, що в теперішній час ОСОБА_10 в квартирі не проживає, відповідач також не проживає в квартирі, іноді приходить, вчиняючи кожного разу сварки.

ОСОБА_4 в судовому засіданні 21.12.2016 року заявлені позовні вимоги підтримав, крім того пояснив суду, що до розподілу квартири вони з братом користувались окремими кімнатами, після розподілу батько зачинив свої кімнати. В теперішній час він, його матір та брат користуються двома кімнатами. Відповідач в квартирі не проживає, іноді навідується. Крім того протягом трьох місяців в квартирі в батьковій кімнаті проживала квартирант з дитиною, яка вже виїхала з кімнати. В теперішній час також періодично приходять люди, дивляться кімнати відповідача з метою їх можливого найму. На запитання представника відповідача пояснив, що їх з матірю кімнати також зачиняються на ключ, щодо батькових кімнат уточнив, що в теперішній час фактично зачинена лише одна з його кімнат. Просив суд задовольнити заявлені позовні вимоги. 21.12.2016 року ОСОБА_4 подав до суду заяву з проханням про проведення судового розгляду без його участі (а.с. 114), у звязку з чим з урахуванням думки учасників процесу суд вважає можливим закінчити судовий розгляд у його відсутність.

Відповідач ОСОБА_6 в судовому засіданні 27.12.2016 року позовні вимоги не визнав посилаючись на те, що вони з позивачем ОСОБА_1 є співвласниками спірної квартири, яка належить їм на праві спільної часткової власності. Рішенням суду між ними визначений порядок користування квартирою, йому виділені дві кімнати. Фактично він в спірній квартирі не проживає через складні взаємовідносини та сварки з позивачем, проте кожного тижня навідується в квартиру. В одній з двох виділений йому кімнат зберігають його особисті речі, у звязку з чим ця кімната дійсно зачинена на ключ. В іншій кімнаті протягом певного часу він дозволив проживати ОСОБА_10, у звязку з чим та кімната також зачинялась на ключ, але після того, як ОСОБА_10 виїхала, фактично кімната відчинена, в двері немає скла, а також не працює замок, у звязку з чим в дітей є вільний доступ до цієї кімнати та іноді він знаходить там їх речі. Крім того пояснив, що, на його думку, позивач не може користуватись його кімнатами, так само як він не може користуватись кімнатами позивача, які також мають замки та замикаються на ключ. В судове засідання, призначене на 24.01.2017 року відповідач не зявився, у звязку з чим з урахуванням думки учасників процесу суд вважає можливим закінчити судовий розгляд у його відсутність за участі представника відповідача.

Представник відповідача ОСОБА_6 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала з викладених в письмових запереченням підстав, посилаючись на те, що ухвалені судові рішення, якими був визначений порядок користування квартирою між сторонами, були винесені з врахуванням інтересів дітей, про що безпосередньо зазначено в цих судових рішеннях. Згідно рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 04.11.2013 року про розірвання шлюбу, дітей було залишено проживати з ОСОБА_1, тобто було визначено їх місце проживання. Встановлення порядку володіння і користування спірної квартирою за рішенням суду є юридичним фактом, який змінив правовідносини сторін щодо користування цим майном, які існували раніше. Таким чином, враховуючи зміст рішень судів Апеляційного суду Полтавської області від 29.07.2015 року та Ленінського районного суду м. Полтави від 4.11.2015 року (про розірвання шлюбу), діти, які залишились проживати з ОСОБА_1, мають право користуватись належною їй частиною нерухомого майна. ОСОБА_1, як законний представник дітей, своїми діями особисто змінила їх права на користування квартирою. На сьогоднішній день спільні діти ОСОБА_1 є членами сімї власника ОСОБА_1, разом з якою проживають, а не ОСОБА_6 Надані позивачем акти обстеження умов проживання не засвідчують факт створення відповідачем перешкод. Крім того вимоги про усунення перешкод в користуванні належними ОСОБА_6 приміщеннями на даний час є передчасними адже право користування такими приміщеннями за дітьми не визнано, у звязку з чим відповідач не може порушувати права, яких на момент розгляду справи не існувало. З наведених підстав просила суд відмовити в задоволенні позову (а.с. 53-56).

Представник третьої особи відділу опіки та піклування Подільської районної у м. Полтаві ради ОСОБА_11 в судовому засіданні 21.12.2016 року пояснила, що покладається на розсуд суду при вирішенні питання щодо обґрунтованості позовних вимог. Крім того пояснила суду, що органу опіки та піклування відома родина ОСОБА_6. Наскільки їй відомо фактично вихованням дітей займається їх матір. Батько ОСОБА_6 не позбавлений батьківських прав у звязку з чим також має займатись вихованням дітей. Представники органу опіки кілька разів відвідували спірну квартиру у звязку зі складенням актів обстеження умов проживання дітей. Про час проведення обстеження також повідомлявся ОСОБА_6 26.12.2016 року подала до суду заяву з проханням про проведення судового розгляду без її участі (а.с. 115), у звязку з чим з урахуванням думки учасників процесу суд вважає можливим закінчити судовий розгляд у відсутність представника третьої особи.

Представник третьої особи КП «Житлово-експлуатаційна організація № 2» Полтавської міської ради в судове засідання не зявився, надав до суду заяву з проханням про проведення судового розгляду у відсутність їх представника (а.с. 48), у звязку з чим з врахуванням думки учасників процесу суд вважає можливим провести судовий розгляд у відсутності представника третьої особи.

Суд, заслухавши показання сторін та їх представників, представника третьої особи, дослідивши письмові докази, що є в матеріалах справи, проаналізувавши надані докази, вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Суд встановив, що сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_6 є батьками ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, що підтверджується копіями свідоцтв про народження та копією свідоцтва про зміну прізвища (а.с. 31-33).

Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Так, заочним рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 04.11.2013 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_6 про розірвання шлюбу задоволений, шлюб між сторонами розірваний. Неповнолітній син ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, залишені проживати з позивачкою ОСОБА_1 (а.с. 35). В порядку ч.3 ст. 61 ЦПК України вказані обставини щодо визначеного місця проживання дітей не підлягають доказуванню при розгляді цієї справи.

Відповідно до ч.1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Відповідно до ч.1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно ч.ч. 1,2 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Згідно ч.ч. 1,2 ст.369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників.

Судом встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 22.06.2015 року визнано обєктами права спільної сумісної власності подружжя квартиру № 58 по пр.. Миру, 24, в м. Полтаві та грошові кошти від вартості відчужених легкових автомобілів. Визнано право власності за ОСОБА_1 на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 та встановлено порядок користування квартирою (а.с. 27-29). Згідно мотивувальної частини цього судового рішення судом було встановлено, що після розірвання шлюбу неповнілітні діти залишились проживати разом із ОСОБА_1, а в подальшому на їх утримання з ОСОБА_6 рішенням Ленінського районного суду м. Полтави стягнуті аліменти.

Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 29.07.2015 року змінено рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 22.06.2015 року в частині визначення порядку користування квартирою та стягнення грошової компенсації за автомобілі.. Встановлено порядок користування квартирою № 58 по пр. Миру, 24, в м. Полтаві згідно варіанту 1 судової будівельно-технічної експертизи № 9814 від 26.12.2014 року та виділено в користування ОСОБА_6: кімнату 4, площею 16,9 кв. м; кімнату 6, площею 9,1 кв. м; вбудовану шафу, площею 1,4 кв. м; (всього загальною площею 27,4 кв. м, на плані червоного кольору). Виділено ОСОБА_1 виділено кімнату 10, площею 12,6 кв. м; кімнату 11, площею 9,9 кв. м; лоджію, площею 2,0 кв. м; лоджію, площею 2,6 кв. м. (загальною площею 27,1 кв. м, на плані синього кольору). У спільному користуванні залишено кухню 3, площею 9,1 кв.м; коридор 1, площею 9,3 кв.м.; вбудовану шафу 2, площею 0,4 кв.м; коридор 7, площею 3,4 кв.м; ванну, площею 2,6 кв.м; вбиральню 9, площею 1,0 кв.м. Зменшено розмір різниці в вартості відчуженого автомобілю, відмовлено в стягненні 1/2 вартості проданого автомобілю. І решті рішення місцевого суду залишено без змін (а.с. 6-8, 30). Згідно мотивувальної частини цього судового рішення, встановленими судом обставинами є те, що діти після розірвання шлюбу проживають в спірній квартирі з матірю ОСОБА_1, на їх утримання відповідач сплачує аліменти. Крім того, з урахуванням думки сторін та інтересів двох неповнолітніх дітей, колегія суддів дійшла висновку, що позивачці необхідно виділити в користування частину приміщень зафарбованих в синій колір, площею 27,1 кв.м: кімнату 10, площею 12,6 кв. м; кімнату 11, площею 9,9 кв. м; лоджію, площею 2,0 кв. м; лоджію, площею 2,6 кв. м. Допоміжні приміщення, які на плані даного варіанту зафарбовані в жовтий колір, залишити в спільному користуванні сторін.

Таким чином, в порядку ч.3 ст. 61 ЦПК України суд вважає встановленим той факт, що між співвласниками спірної квартири ОСОБА_1 та ОСОБА_6 визначений порядок користування спільною частковою власністю, а саме: квартирою № 58 по пр. Миру, 24, в м. Полтаві, при цьому вказаний порядок був визначений з врахуванням прав та інтересів неповнолітніх дітей, які проживають з ОСОБА_1 Вказані обставини встановлені судовими рішеннями, які набрали законної сили, у звязку з чим в порядку ч.3 ст. 61 ЦПК України вони не підлягають доказуванню при розгляді цієї справи.

Також, судом встановлено, що на теперішній членами сімї позивача ОСОБА_1, окрім неї є: ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які зареєстровані у виділеній їй в користування частині квартири житловою площею 22,5 кв. м, з особовим рахунком відкритим на імя ОСОБА_1, що підтверджується копією довідки КП «ЖЕУ №2» Полтавської міської ради (а.с. 34). Той факт, що ОСОБА_1 та ОСОБА_6 мають окремі особові рахунки на виділені їм в користування частки не оспорювався сторонами в судовому засіданні.

За таких обставин доводи позовної заяви в частині порушення прав спільних дітей сторін ОСОБА_4 та ОСОБА_5 через неможливість їх вільного користування кімнатами, виділеними іншому співвласнику квартири ОСОБА_6 та неврахування судами першої та апеляційної інстанції при встановленні порядку користування квартирою інтересів дітей є необґрунтованими.

З урахуванням встановлених в судовому засіданні під час безпосереднього дослідження доказів фактичних обставин справи, судом не можуть бути визнані доказами заявлених позовних вимог надані ОСОБА_1 в обґрунтування позову копія акту соціального інспектування № 162 від 02.06.2016 року (а.с. 10, 38); копія акту обстеження умов проживання від 02.06.2016 року (а.с. 14, 37); копія відповіді начальника відділення поліції № 2 від 10.06.2016 року про відсутність в складу злочину, оскільки ОСОБА_7 проживає в одній з кімнат, що належать ОСОБА_6 на підставі договору оренди (а.с. 11); копія листа директора Полтавського міського центру соціальних служб для сімї, дітей та молоді від 14.06.2016 року щодо психологічного стану ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с. 12); копія акту обстеження умов проживання від 24.05.2016 року (а.с. 13, 36); копія характеристики неповнолітнього ОСОБА_5 (а.с 39); копія договору оренди (а.с. 40). Той факт, що протягом певного часу в одній з виділених в користування співвласнику квартири ОСОБА_6 кімнат проживала ОСОБА_7 з неповнолітньою дитиною, яка в подальшому залишила квартиру, не оспорювався сторонами в судовому засіданні, проте вказаний факт також не може бути визнаний судом підставою для виникнення у ОСОБА_4 та ОСОБА_5 права на користування всією житловою площею в спірній квартирі, включаючи кімнати, виділені в користування відповідачу ОСОБА_6 Інші вищенаведені документи надані ОСОБА_1, які відображають взаємовідносини сторін, встановлені умови проживання дітей та їй психологічний стан не є підставою для фактичної зміни встановленого раніше, за позовом самої ОСОБА_1, рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 29.07.2015 року порядку користування спірною квартирою. Більш того, надана позивачем копія акту обстеження умов проживання від 24.05.2016 року, згідно якого мати ОСОБА_1 з двома дітьми ОСОБА_4 та ОСОБА_5 мешкають у двох кімнатах, інші дві кімнати займає батько дітей, двері до яких зачинені, свідчить про те, що фактичний порядок користування спірною квартирою, який склався між сторонами, повністю відповідає порядку користування, встановленому з урахуванням інтересів неповнолітніх дітей рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 29.07.2015 року (а.с. 13, 36).

Крім того, згідно з ч.3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Враховуючи те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_6 належить на праві спільної часткової власності по 1/2 частині спірної квартири, задоволення позовних вимог призведе до необґрунтованого суттєвого порушення прав співвласника ОСОБА_6

З наведених підстав, заявлений ОСОБА_1 в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_4, а також неповнолітнього ОСОБА_5, позов в частині визнання за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 права користування всією житловою площею в спірній квартирі, з огляду на наявні судові рішення, які набрали законної сили, задоволенню не підлягає у звязку з необґрунтованістю.

У звязку з відсутністю підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 права користування житловою площею в спірній квартирі, також не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині усунення перешкод в користуванні спірною квартирою шляхом зобовязання відповідача ОСОБА_6 демонтувати замки на дверях кімнат 4 та 6, тобто кімнат, які були виділені йому в користування згідно рішення Апеляційного суду Полтавської області від 29.07.2015 року .

Відповідно до ч.3 ст.10, чч.1, 2 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, як беруть участь у справі.

Під час розгляду справи судом були створені всі необхідні умови для всебічного та повного дослідження обставин справи, сторонам, в тому числі позивачу, під час розгляду справи було розяснено їх права та обовязки, зокрема положення щодо змагальності процесу та необхідності надання доказів на підтвердження своїх доводів, сторонам було надано всі можливості для заявлення необхідних клопотань та надання доказів, що підтверджується записом судового засідання.

Разом з тим, позивач та її представник в судовому засіданні заявили, що ніяких інших клопотань та доказів позовних вимог вони не мають, та не заперечували проти закінчення дослідження доказів. За таких обставин на теперішній час позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованим, у звязку з чим задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, ст.ст. 355, 356, 358, 369 Цивільного кодексу України, керуючись ст.ст.10, 11, 60, 61, 209, 212, 213, 214, 215 Цивільного процесуального кодексу України, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 в свої інтересах та в інтересах ОСОБА_4, а також неповнолітнього ОСОБА_5 до ОСОБА_6, треті особи: відділ опіки та піклування виконавчого комітету Подільської районної у м. Полтаві ради, КП «ЖЕО № 2» про визнання права користування житловою площею та про усунення перешкод в користуванні житлом відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано до Апеляційного суду Полтавської області через Ленінський районний суд м. Полтави протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Ленінського районного суду м. Полтави ОСОБА_13