Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Ізмайлової Т.Л., Кадєтової О.В., Кузнєцова В.О.
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Чернігівської міської лікарні № 2 Чернігівської міської ради про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, за касаційною скаргою Чернігівської міської лікарні № 2 Чернігівської міської ради на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 12 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 18 травня 2016 року, -

вс т а н о в и л а:

У лютому 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Чернігівської міської лікарні № 2 Чернігівської міської ради, в якому із врахуванням збільшених позовних вимог просив стягнути із відповідача на свою користь середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з 07 травня 2015 року по 11 квітня 2016 року у сумі 28 412,04 грн.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 12 квітня 2016 року з урахуванням ухвали цього суду від 27 квітня 2016 року про виправлення арифметичних помилок, позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто з Чернігівської міської лікарні № 2 Чернігівської міської ради на користь ОСОБА_4 заробітну плату за час вимушеного прогулу у розмірі 12 159, 39 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 18 травня 2016 року рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 12 квітня 2016 року залишено без змін.

У касаційній скарзі Чернігівська міська лікарня № 2 Чернігівської міської ради, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить змінити рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині задоволення позовних вимог про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу з 12 159,39 грн на 5 417,55 грн.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2ст. 324 ЦПК Українипідставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 06 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 23 вересня 2015 року, визнано незаконним наказ Чернігівської міської лікарні №2 Чернігівської міської ради від 19 червня 2014 року №181-ос в частині звільнення ОСОБА_4 з 10 червня 2014 року від сумісництва 0,5 посади лікаря-хірурга судинного рентгенохірургічного блоку судинного відділення серцево-судинної хірургії у зв'язку із скороченням штату за п. 1 ст. 40 КЗпП України, поновлено ОСОБА_4 на 0,5 посади лікаря-хірурга судинного рентгенохірургічного блоку відділення серцево-судинної хірургії Чернігівської міської лікарні №2 Чернігівської міської ради за сумісництвом з 11 червня 2014 року, стягнуто з Чернігівської міської лікарні №2 Чернігівської міської ради на користь ОСОБА_4 27 569 грн 31 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Згідно з наказом головного лікаря Чернігівської міської лікарні №2 Чернігівської міської ради від 19 жовтня 2015 року № 49-од ОСОБА_4 поновлено на 0,5 посади лікаря-хірурга судинного рентгенохірургічного блоку відділення серцево-судинної хірургії Чернігівської міської лікарні №2 Чернігівської міської ради за сумісництвом з 11 червня 2014 року. В пункті 2 цього ж наказу зазначено: «У зв'язку з поданням ОСОБА_4 21 вересня 2015 року особистої заяви та подальшого видання наказу №270-ос від 21 вересня 2015 року про звільнення за власним бажанням, вважати ОСОБА_4 звільненим з 0,5 посади лікаря-хірурга судинного рентгенохірургічного блоку відділення серцево-судинної хірургії Чернігівської міської лікарні №2 Чернігівської міської ради за сумісництвом з 01 жовтня 2015 року».

Згідно з довідкою Чернігівської міської лікарні №2 Чернігівської міської ради від 16 березня 2016 року № 01-05/360 заробітна плата за внутрішнім сумісництвом з 06 травня 2015 по 01 жовтня 2015 року позивачу не нараховувалась.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, визначившись належним чином з характером спірних правовідносин, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, на підставі ст. 236 КЗпП України, дійшов до обґрунтованого висновку про те, що за період з 07 травня по 01 жовтня 2015 року відповідачем безпідставно не виконувалось рішення апеляційного суду Чернігівської області від 06 травня 2015 року, яке набрало сили з моменту оголошення, про поновлення ОСОБА_4 на 0,5 посади лікаря-хірурга судинного рентгенохірургічного блоку відділення серцево-судинної хірургії Чернігівської міської лікарні №2 Чернігівської міської ради за сумісництвом, заробітна плата за внутрішнім сумісництвом за вказаний період позивачу не нараховувалась, а тому відповідач повинен виплатити позивачеві середній заробіток з 07 травня по 30 вересня 2015 року за 101 робочий день.

Колегією суддів встановлено та вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують, а фактично стосуються переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій.

За таких обставин, правові підстави для скасування оскаржуваних рішень відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,-

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Чернігівської міської лікарні № 2 Чернігівської міської ради відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 12 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 18 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Т.Л. Ізмайлова
О.В. Кадєтова
В.О. Кузнєцов