Апеляційний суд Житомирської області
Справа №296/1173/17 Головуючий у 1-й інст. Адамович О. Й.
Категорія 48 Доповідач Косигіна Л. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області

в складі: головуючої судді Косигіної Л.М.

суддів: Худякова А.М., Григорусь Н.Й.

при секретарі Гайдамащук Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати аліментів, стягнення безпідставно набутих грошових коштів

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 07 березня 2017 року

в с т а н о в и л а :

У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- звільнити його від сплати аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3, згідно виконавчого листа, виданого 14.10.2004 року Корольовським районний судом м. Житомира;

- стягнути з відповідачки кошти в розмірі 21414 грн. 06 коп., набуті нею без достатніх правових підстав (ст. 1212 ЦК України).

В обґрунтування позову зазначив, що є батьком неповнолітнього ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 На підставі виконавчого листа, виданого 14.10.2004 року Корольовським районним судом м. Житомира, він сплачує на користь відповідачки аліменти на утримання сина в розмірі ? частини заробітку. Виконавчий лист перебуває за місцем його роботи у відокремленому підрозділі «Житомирські магістральні електричні мережі» ДП «НЕК» «Укренерго», де відбувається відрахування аліментів. В період з травня 2016 року по теперішній час син фактично проживає з ним, він несе всі матеріальні витрати на його утримання та ще й сплачує аліменти. За таких обставин, просив позов задовольнити.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 07 березня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

В силу ч. 1 ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, мають використовуватись за цільовим призначенням.

Як роз'яснено в п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року N 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Тобто, сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов'язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

З аналізу положень ст. ст. 179-181 СК України вбачається, що аліменти підлягають використанню на утримання дитини, а тому припинення стягнення аліментів є можливим у тому випадку, коли одержувач аліментів не витрачає отримувані аліменти на дитину. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім'я одержувача аліментів.

Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред'явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Встановлено, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 перебували у шлюбі з 16.06.2001 року, під час якого 09.12.2001 року у них народився син ОСОБА_3 (а.с. 6).

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 14.10.2004 року шлюб між сторонами розірвано, неповнолітній ОСОБА_4 залишений на виховання матері (а.с. 22).

З довідок ТОВ «Керуюча компанія «КомЕнерго-Житомир» від 29.08.2015 року № 1632, 03.03.2017 року № 565 вбачається що ОСОБА_4 зареєстрований по місцю проживання матері АДРЕСА_1 (а.с. 24, 31).

ОСОБА_1 проживає в ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 14.10.2004 року стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 в розмірі ? частини заробітку щомісячно, починаючи з 22.09.2004 року і до його повноліття (а.с. 7).

Дане рішення направлене на виконання по місцю роботи позивача, де з його заробітної плати проводяться щомісячні утримання, заборгованості по цим виплатам немає (а.с. 9, 29, 30).

На підтвердження позовних вимог щодо звільнення від сплати аліментів, ОСОБА_1 подав до суду першої інстанції акт від 16.11.2016 року, складений ОСББ «Кам'янка» з якого вбачається, що під час перевірки паспортного режиму встановлено, що неповнолітній ОСОБА_4 09.12.2001 року знаходився в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 8). Свідки, які є сусідами: ОСОБА_5 (кв. 35) та ОСОБА_6 (кв. 33) підтвердили, що ОСОБА_4 проживає за вищевказаною адресою.

На спростовання факту проживання ОСОБА_4 разом з позивачем, відповідачкою подано: дві довідки щодо місця реєстрації дитини (а.с. 24, 31); медичні документи щодо звернення дитини до медичних закладів з приводу певних захворювань (а.с. 25-27); повідомлення про надання субсидії (а.с. 28), посвідчення члена благодійної організації «Лікарняна каса Житомирської області», до якого вписаний ОСОБА_4, квитанції про перерахування коштів по ЛК (а.с. 32-33), фотокартки зимового відпочинку у 2017 році (а.с. 39-40).

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати те, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

З метою перевірки доводів апеляційної скарги та встановлення дійсних обставин щодо місця проживання неповнолітнього ОСОБА_4 і його утримання, судом апеляційної інстанції були допитані свідки: ОСОБА_7 (дружина позивача), ОСОБА_8 (падчерка почивача), ОСОБА_9 (мати позивача), ОСОБА_6 (сусід позивача), які пояснили, що з травня 2016 року ОСОБА_4, з дозволу матері, постійно проживає разом з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2, який несе витрати на утримання сина.

Крім того, свідки зазначили, що ОСОБА_4 забезпечений в даній квартирі відокремленою кімнатою, має всі необхідні речі та шкільне приладдя, одяг і взуття. Речі з квартири матері на квартиру, де проживає батько дитини, перевозилися поступово. За період з травня 2016 року по даний час ОСОБА_4 проживав у матері тільки декілька днів до смерті бабусі (померла в січні 2017 року), та декілька днів після її смерті. Коли ОСОБА_1 з 12.03. по 23.03.2017 року проходив курс стаціонарного лікування у лікарні, ОСОБА_4 продовжував жити у вищевказаній квартирі разом з мачухою. Також, у січні 2017 року ОСОБА_4 разом з матір'ю, вітчимом та зведеною сестрою на 3-4 дні їздив відпочивати.

Судом був опитаний неповнолітній ОСОБА_4, який підтвердив, що з травня 2016 року він постійно проживає разом з батьком, який несе витрати на його утримання і лікування, піклується про нього, займається з ним уроками тощо. В квартирі він має окрему кімнату, де знаходяться всі його речи, в тому числі і ті, які він забрав від матері. Разом з ним і батьком живуть, також, мачуха та її дочка. З цього часу з матір'ю він жив тільки декілька днів у грудні 2016 року та декілька днів у січні 2017 року, оскільки була дуже хвора бабуся, яка у січні 2017 року померла. Мати просила його допомогти приглянути за зведеною сестрою. Крім того, він ще три-чотири дні у січні 2017 року відпочивав з мамою, вітчимом і зведеною сестрою. Більше він у мами не жив, хоча вони зустрічаються і спілкуються. Коли у березні батько потрапив у лікарню, він продовжував жити з мачухою, до матері не переїжджав.

Не заслуговують на увагу заперечення представника відповідачки про те, що рішенням суду визначено місце проживання неповнолітньої дитини разом із матір'ю, інших рішень з цього питання не ухвалювалося, а тому немає підстав для звільнення позивача від сплати аліментів. Так, судом встановлено, що станом на травень 2016 року (на час зміни місця проживання) ОСОБА_4 вже виповнилось 14 років, а відтак відповідно до ч. 3 ст. 160 СК України він має право самостійно визначити своє місце проживання.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що в судовому засіданні було достовірно встановлено, що неповнолітній ОСОБА_4 з травня 2016 року постійно проживає разом з батьком, який несе витрати на його утримання, та окрім цього сплачує на користь відповідачки аліменти за рішенням суду. За таких обставин, колегія суддів вважає, що відпали підстави для стягнення з позивача аліментів на користь відповідачки на утримання сина, а відтак, позовні вимоги про звільнення від сплати аліментів підлягають задоволенню. У зв'язку з цим, рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Разом з тим, суд першої інстанції правильно відмовив у задоволенні позову в частині стягнення безпідставно набутих грошових коштів (аліментів) в сумі 21414 грн. 06 коп., оскільки відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Колегія суддів погоджується з тим, що позивачем не доведено, що ОСОБА_2 витратила отримані аліменти на себе, а не в інтересах дитини, тобто діяла недобросовісно, в контексті положень п. 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України.

За таких обставин, рішення суду в частині відмови у стягнення з відповідачки коштів в сумі 21414 грн. 06 коп. залишається без змін.

Керуючись ст. ст. 209, 218, 303, 304, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 07 березня 2017 року скасувати в частині відмови у задоволенні позову про звільнення від сплати аліментів, ухваливши нове рішення про задоволення даних вимог.

Звільнити ОСОБА_1 від сплати аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, стягнутих рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 14.10.2004 року у справі №2-4228.

У решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуюча Судді