Єдиний унікальний номер 235/7857/16-ц Номер провадження 22-ц/775/309/2017
Головуючий у 1-ій інстанції Хмельова С.М.
Доповідач Соломаха Л.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2017 року Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого-судді Соломахи Л.І.

суддів Груіцької Л.О., Осипчук О.В.

за участю: секретаря Молдованова Д.В.

позивача ОСОБА_2

представника відповідача Пишної В.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмут Донецької області справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське», третя особа - Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Покровськ Донецької області, про відшкодування моральної шкоди за апеляційними скаргами позивача ОСОБА_2 та відповідача - Публічного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 11 січня 2017 року,-

В С Т А Н О В И В:

26 грудня 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» (далі ПАТ «ШУ «Покровське») про відшкодування моральної шкоди.

Зазначав, що є батьком ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який з 2013 року навчався в Селидівському гірничому технікумі та з травня 2016 року проходив виробничу практику в ПАТ «ШУ «Покровське».

Посилаючись на те, що 14.06.2016 року під час проходження виробничої практики з його сином стався нещасний випадок, внаслідок якого син помер, що внаслідок смерті сина йому завдано моральну шкоду, просив стягнути з відповідача на його користь на відшкодування моральної шкоди 2 000 000 грн. (а.с. 1-3).

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 11 січня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «ШУ «Покровське» на його користь на відшкодування моральної шкоди 200 000 грн. Стягнуто з ПАТ «ШУ «Покровське» на користь держави судовий збір 640 грн. (а.с. 51-53).

З таким судовим рішенням не погодилися обидві сторони, подали на нього апеляційні скарги.

Позивач ОСОБА_2 в апеляційній скарзі посилається на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення його позовних вимог в повному обсязі. Вважає, що стягнута на його користь грошова компенсація на відшкодування моральної шкоди є занадто заниженою, що суд при її визначенні відхилився від принципу розумності і справедливості, не врахував конкретні обставини справи, характер, обсяг та ступінь його моральних страждань, їх вплив на його душевний стан, неможливість жити повноцінним життям тощо, не врахував, що життя його сина обірвалося у 18 років (а.с. 58-59).

Відповідач - ПАТ «ШУ «Покровське» в апеляційній скарзі посилається на порушенням норм матеріального права, а саме, статті 23 ЦК України в частині застосування вимог розумності та справедливості при визначенні розміру грошової компенсації на відшкодування моральної шкоди, вважає її розмір занадто великим. Просить змінити рішення суду, стягнути на користь позивача на відшкодування моральної шкоди 100 000 грн. (а.с. 56).

Позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні апеляційного суду доводи своєї апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити, апеляційну скаргу відповідача просив відхилити.

Представник відповідача ПАТ «ШУ «Покровське» Пишна В.Г., яка діє на підставі довіреності юридичної особи від 03.01.2017 року № 4, доводи апеляційної скарги відповідача підтримала, просила її задовольнити, апеляційну скаргу позивача - відхилити.

Представник третьої особи - Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Покровськ Донецької області у судове засідання не з'явився, 01 лютого 2017 року на електронну адресу апеляційного суду надійшло клопотання третьої особи про розгляд справи без участі їх представника та ухвалення рішення на розсуд суду (а.с. 74-75).

Відповідно до частини 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Під час розгляду справи судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_4 (а.с. 5).

Свідоцтвом про смерть, виданим 15 червня 2016 року Красноармійським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, підтверджується факт смерті ОСОБА_4 14 червня 2016 року у віці 18 років (а.с. 4).

Довідкою, виданою Селидівським гірничим технікумом 20.12.2016 року, підтверджується, що ОСОБА_4 з 01.09.2013 року навчався в Селидівському гірничному технікумі на денному відділенні за спеціальністю ШПБ та 17.06.2016 року, відрахований у зв'язку зі смертю (а.с. 5).

Договором № 250508В від 25.05.2016 року, укладеним між ПАТ «ШУ «Покровське» в особі головного інженера, та робітником-інструктором ПАТ «ШУ «Покровське» ОСОБА_5, актом № 55а (форма Н-1) про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, який затверджений 3 листопада 2016 року начальником Головного управління Держпраці у Донецькій області, підтверджується, що:

- ОСОБА_4 з 25 травня 2016 року проходив на ПАТ «ШУ «Покровське» виробничу практику;

- 06 червня 2016 року був виданий наказ № 1045ст про організацію виробничої практики ОСОБА_4 в якості учня гірничого робітника підземного на дільниці КТ-9 на період з 07 червня 2016 року по 26 червня 2016 року, керівником практики призначено начальника дільниці КТ-9 ОСОБА_6, інструктором з проходження виробничої практики - гірничого робітника підземного дільниці КТ-9 ОСОБА_7;

- під час проходження виробничої практики 14 червня 2016 року на дільниці КТ-9 з учнем гірника підземного дільниці КТ-9 ОСОБА_4 стався нещасний випадок, внаслідок якого настала його смерть;

- особами, які допустили порушення вимог законодавства про охорону праці в акті № 55а про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, зазначені: 1) ОСОБА_6, начальник дільниці КТ-9 ПАТ «ШУ «Покровське», який не забезпечив належний контроль за безпечним веденням робіт з ремонту стрічкового конвеєра, порушив главу IV розділ 5 пункти 15, 16 НПАОП 10.0-1.01-10 «Правил безпеки у вугільних шахтах»; 2) ОСОБА_7, гірник підземний дільниці КТ-9, інструктор з проходження виробничої практики, який не забезпечив дотримання з боку учня гірника підземного дільниці КТ-9 ОСОБА_4 вимог нормативно-правових актів з охорони праці, правил, норм та інструкцій з безпечного ведення робіт; порушення п.1.11 Інструкції з охорони праці, безпечному виконанню робіт і поведінці в шахті гірника підземного, п. 8 Положення про дисципліну працівників гірничих підприємств; 3) ОСОБА_4, учень гірника підземного дільниці КТ-9, який допустив особисту необережність під час перебування у підземних виробках, п.4.2 Положення про дисципліну працівників гірничих підприємств (а.с. 6, а.с. 7-15).

Зазначені обставини жодною із сторін не оспорюються.

Задовольняючи частково позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що смерть ОСОБА_4 сталася з вини відповідача, який не забезпечив потерпілому безпечні умови праці. Смертю сина позивачу завдана моральна шкода, яку суд оцінив в 200 000 грн.

Суд першої інстанції правильно встановив, що правовідносини, які виникли між сторонами регулюються статтями 1167, 1168 ЦК України.

Відповідно до частини 2 статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю.

Тобто, позивач, який є батьком померлого ОСОБА_4, відноситься до кола осіб, які мають право на відшкодування моральної шкоди, завданої смертю сина.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Вина відповідача в настанні нещасного випадку з учнем гірника підземного дільниці КТ-9 ПАТ «ШУ «Покровське» підтверджується актом № 55а про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, який затверджений начальником Головного управління Держпраці у Донецькій області 03 листопада 2016 року (а.с. 7-15) та відповідачем в апеляційній скарзі не оскаржується.

Згідно статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Враховуючи зазначене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про те, що смертю сина позивачу завдана моральна шкода. Позивач втратив близьку людину і таку втрату не можливо відновити, що призвело до порушення його нормальних життєвих зв'язків і потребує додаткових зусиль для організації свого життя.

Факт завдання позивачу у зв'язку із смертю сина моральної шкоди відповідачем не оспорюється.

Спірним між сторонами є лише розмір грошової компенсації на відшкодування моральної шкоди, яка підлягає стягненню на користь позивача ОСОБА_2 Доводи обох апеляційних скарг зводяться саме до невірної оцінки судом моральних страждань позивача.

Відповідно до статті 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Згідно частини 3 статті 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.95 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Визначаючи розмір грошової компенсації на відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції врахував фактичні обставини справи: глибину, характер і тривалість страждань, наявність вимушених змін у їх життєвих стосунках, обсяг страждань, а також характер немайнових втрат, які тривають до теперішнього часу й триватимуть надалі, можливість відновлення яких виключена. Суд також послався на вимоги розумності та справедливості та оцінив моральні страждання позивача в 200 000 грн.

Посилаючись на завищений розмір грошової компенсації моральної шкоди, відповідач в апеляційній скарзі не зазначає, що саме (які обставини) судом першої інстанції при визначенні розміру моральної шкоди враховано незаконно або необгрунтовано. Посилання відповідача на інші справи, в яких розмір грошової компенсації був визначений в меншому розмірі, не свідчить про порушення судом першої інстанції норм статті 23 ЦК України по цій справі, оскільки оцінку моральних страждань суд дає щодо конкретної людини та виходячи з конкретних обставин заподіяння такої шкоди.

Відповідно до частини 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Слід зазначити, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір має суто умовний вираз.

Позивач втратив свого сина, з яким проживав однією сім'єю, на допомогу якого розраховував в старості. Така втрата, як правильно зазначив суд першої інстанції, є такою, що не може бути відновлена, що безумовно впливає на рівень та глибину душевних страждань.

Згідно частини 1 ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Верховний Суд України в постанові від 19 грудня 2011 року по справі № 6-65цс11, яка прийнята за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, а саме, частини 3 ст. 23 ЦК України, визнав розумним та справедливим розмір грошової компенсації на відшкодування батькам моральної шкоди, завданої вбивством їх сина, в 1 мільйон гривень.

Тобто, доводи апеляційної скарги відповідача про те, що згідно судової практики розмір відшкодування моральної шкоди, завданої смертю, не перевищує 100 000 грн., що стягнувши на користь позивача 200 000 грн. суд порушив вимоги розумності та справедливості, є необґрунтованими.

Посилаючись на те, що суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, позивач в апеляційній скарзі не навів конкретних обставин, які не з'ясував суд та які не врахував суд при оцінці його моральних страждань.

Зазначені позивачем в апеляційній скарзі обставини, а саме, що він втратив сина, якому на день смерті виповнилося лише 18 років, що втрата сина для нього є великої біллю, що він втратив впевненість у завтрашньому дні та сенс життя, судом першої інстанції враховані. Так, суд в рішенні зазначив, що він враховує характер немайнових втрат, які тривають до теперішнього часу й триватимуть далі, що відновлення цих втрат є неможливим.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що він розраховував на допомогу сина в забезпеченні своїх молодших дітей, не впливають на висновки суду, оскільки предметом цього позову є відшкодування саме моральної шкоди і такі вимоги позивачем заявлені лише в своїх інтересах.

Суд першої інстанції дослідив надані сторонами докази з дотриманням встановленого порядку, будь-яких нових доказів сторонами до апеляційних скарг не додано, а тому підстави для переоцінки визначеного судом першої інстанції розміру грошової компенсації на відшкодування моральної шкоди у апеляційного суду відсутні.

Апеляційний суд вважає, що розмір моральної шкоди, визначений судом першої інстанції, є розумним, виваженим та справедливим.

Внаслідок незабезпечення відповідачем безпечних умов праці позивач втратив свого сина, якому на час смерті виповнилося лише 18 років. Втрата сина є такою, що не може бути відновлена, а тому душевні страждання позивача будуть тривати і надалі, що свідчить про їх тривалість. Позивач втратив близьку любиму особу, з якою проживав однією сім'єю, на допомогу якої розраховував, що свідчить про глибину таких страждань.

Апеляційний суд також враховує ступінь вини відповідача, яка не є умисною, що нещасний випадок стався в тому числі і через необережність самого потерпілого.

Суд першої інстанції повно та всебічно перевірив обставини справи, дав їм належну оцінку та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для скасування або зміни рішення суду в межах доводів обох апеляційних скарг не має.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи зазначене, відповідно до частини 1 ст. 308 ЦПК України апеляційні скарги позивача та відповідача підлягають відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст. 307, ст. 308, ст. 314, ст. 315 ЦПК України, Апеляційний суд Донецької області, -

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги позивача ОСОБА_2 та відповідача -Публічного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» відхилити.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 11 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Л.І. Соломаха

Судді: Л.О. Груіцька

О.В. Осипчук