Провадження 2/235/132/17
Справа 235/7321/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2017 року м. Покровськ

Красноармійський міськрайонний суд Донецької області у складі:

Головуючого: Данилів С.В.,

за участю секретаря: Харенко Т.Ю.,

позивача: ОСОБА_1,

представника позивача: ОСОБА_2,

відповідача: ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 13 в м. Покровську Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні квартирою, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області із позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні квартирою.

В обґрунтування позову вказує, що між нею та ОСОБА_3 30 квітня 1993 року було зареєстровано шлюб, від якого у них народилися доньки: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, які на даний час проживають разом з відповідачем.

Також позивач зазначає, що 27. 03.1996 року відповідач від свого імені, від її імені за довіреністю, а також від імені їхньої доньки ОСОБА_5 уклав договір міни, відповідно до якого відповідач, вона та їх донька ОСОБА_5 набули право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Позивач вказує, що 13 лютого 2003 року відповідач вигнав її з квартири, у звязку з непорозумінням між ними, так як вона викрила його у зраді відносно неї. З того часу та до теперішнього дня вона проживає у квартирі своїх батьків за адресою: АДРЕСА_2.

30 жовтня 2006 року шлюб між нею та відповідачем було розірвано. Усі її спроби всі ці роки вселитися до квартири були марними, так як відповідач поміняв замки на дверях і вона не має можливості вселитися до квартири.

Позивач зазначає, що вона б ще так довго мучилася та проживала у квартирі батьків, якби жила сама, однак 04 лютого 2015 року у неї народився син - ОСОБА_7, з ким їй немає де жити.

На її прохання до відповідача пустити її з дитиною проживати до квартири, такий їй відмовив

З огляду на вищенаведене, позивач просить суд позов про усунення перешкод у користуванні квартирою задовольнити та вселити її разом з малолітнім сином ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3 у квартиру АДРЕСА_3, зобовязавши відповідача надати їй всі ключі від цієї квартири, виділити їй із сином кімнату для проживання у цій квартирі, та стягнути з відповідача на її користь витрати по сплаті судового збору в сумі 551,20 гривень.

30 січня 2017 року позивач через канцелярію надав заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якій просила вселити її разом з малолітнім сином у квартиру та зобовязати відповідача надати їй всі ключі від цієї квартири.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі, надала пояснення аналогічні змісту позовних вимог, та уточненої заяви про зменшення позовних вимог, просила суд позов задовольнити та стягнути судові витрати з відповідачі солідарно.

Також суду пояснила, що неодноразово зверталася до відповідача із вимогою вселитися до квартири разом із сином, проте відповідач їй ключі від квартири не надає та у цю квартиру її не впускає.

Представник позивача наполягав на задоволенні позовних вимог.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні щодо позову заперечив у повному обсязі та просив суд у задоволені позову відмовити.

Зокрема, на питання суду пояснив, що позивач неодноразово зверталася до нього із вимогою надати ключі від квартири та надати можливість вселитися до квартири, однак він відмовив їй цьому, тому що у квартирі знаходиться його побутова техніка та речі, та ним самостійно у цій квартирі було зроблено ремонт. Також, відповідач пояснив, що позивач дійсно є співвласником квартири за адресою: АДРЕСА_4 на підставі договору міни від 27.02.1996 року, однак він категорично проти її проживання у цій квартирі. Ним було отримано письмові вимоги позивача не чинити перешкоди у користуванні квартирою та надати ключі від квартири, однак ці вимоги були ним проігноровані.

Відповідач ОСОБА_8 у судовому засіданні щодо позову заперечила у повному обсязі та просив суд у задоволені позову відмовити, оскільки вона разом зі своїм чоловіком та дитиною має намір проживати у цій квартирі. Також суду пояснила, що у її мати, позивача у справі, є сумнівний знайомий, який має судимість, а тому вона категорично проти проживання мами у їх спільній квартирі.

Заслухавши пояснення сторін у справі, з'ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, на підставі наданих доказів, судом встановлено такі обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, чи слід задовольнити позов або в позові відмовити (ст.214 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України (ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, згідно договору міни від 27 березня 1996 року, посвідченого приватним нотаріусом Красноармійського нотаріального округу Донецької області ОСОБА_9, ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 належить квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_5 (а.с. 8).

Тобто, зазначеним договором визначено, що позивач, відповідач та третя особа є співвласниками зазначеної квартири, проте вказаним договором не визначено частки, якими володіють сторони.

Згідно реєстраційного посвідчення від 02 квітня 1996 року квартира за адресою: АДРЕСА_6 зареєстрована за ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на праві власної приватної власності на підставі договору міни, зареєстрованого приватним нотаріусом Красноармійського нотаріального округу Донецької області ОСОБА_9 від 27 березня 1996 року, реєстровий № 1480, посвідчений в БТІ (а.с. 9).

Згідно свідоцтва про народження серії І-НО № 620372 від 11 лютого 2015 року, виданого Виконавчим комітетом Родинської міської ради м. Красноармійська Донецької області, 04 лютого 2015 року народився ОСОБА_7, батьками якого є ОСОБА_10 та ОСОБА_1 (а.с. 10).

Згідно з повідомленням про вручення, ОСОБА_3 03 листопада 2016 року, 11 листопада 2016 року отримав від ОСОБА_1 лист-вимогу про вселення її з дитиною до квартири,яка розташована за адресою: АДРЕСА_5 (а.с. 11-12).

Матеріалами справи та сторонами у судових засіданнях підтверджено, що позивач разом з відповідачами є співвласниками квартири за адресою: АДРЕСА_5. Проте, відповідач ОСОБА_3 не дозволяє позивачу вселитися до зазначеної квартири з тих підстав, що у цій квартирі знаходяться його речі та побутова техніка.

Тобто, відповідач фактично визнав той факт, що позивач є співвласницею квартири, проте чинить їй перешкоди щодо вселення у квартиру.

Згідно ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Так, суд вважає такими, що не підлягають доказуванню обставини, зазначені позивачем про чинення перешкод у користуванні даною квартирою, які були визнані відповідачами в судовому засіданні.

В той же час, таке небажання відповідачів проживати разом із колишньою дружиною та мамою не може бути підставою для обмеження останньої в користуванні власністю.

Також суд акцентує увагу на тому, що первісний позов адресовано саме ОСОБА_3, тому що, як зазначають самі сторони, саме він заперечує проти проживання позивача у спільній квартирі та чинить перешкоди.

Судом в порядку ч.4 ст.10 ЦПК України було роз`яснено позивачу можливість звернення до суду із завою про збільшення позовних вимог і зазначення такої вимоги «зобов`язати усунути перешкоди в користуванні власністю», проте позивач таким правом не скористалася, відтак суд лише зазначає про ці обставини, які вважає доведеними в мотивувальній частині свого рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно із ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Статтею 391 ЦК України закріплено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

З власної ініціативи суд позбавлений можливості збирати докази на підтвердження певних обставин, якими сторони обґрунтовують свої доводи або заперечення. Так, відповідачем не надано суду доказів наявності у позивача у власності іншого житла у власності або на праві користуванні і не доведено, що такі обставини впливають на обмеження у праві проживання в спірній квартирі.

Згідно довідки від 16 листопада 2016 року, виданої Родинською міською радою, ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4 разом з ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7А.( малолітній син позивача, ІНФОРМАЦІЯ_5) (а.с. 13).

Водночас, згідно довідки від 15 грудня 2016 року, видану Обєднанням співвласників багатоквартирного будинку «Пушкіна-18 м. Родинське», ОСОБА_1 з 2003 року за адресою: АДРЕСА_5, не проживає (а.с. 27), оскільки така згідно довідки № 750 від 16 листопада 2016 року, виданої КП «Родинська житлова управляюча компанія», проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_7 (а.с. 14).

Встановивши вищевказані фактичні обставини справи, проаналізувавши норми права, які регулюють виниклі спірні правовідносини сторін, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення вимог позивача та вселення в спірну квартиру разом із малолітнім сином ОСОБА_7, який також є зареєстрований за вказаною адресою, а також зобовязання відповідача ОСОБА_3 надати позивачу ключі від квартири.

Суд не приймає до уваги наданий відповідачем ОСОБА_3 протокол зборів співвласників багатоквартирного будинку від 02.02.2017 року , згідно якого співвласники багатоквартирного будинку № 18 по вул. Пушкіна, 18 у м. Родинське зборами проголосували проти проживання позивача у квартирі № 53 у будинку № 18 у м. Родинське, оскільки до повноважень ОСББ не входить вирішення питання про право володіння, користування та розпорядження власником належним йому майном.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача слід солідарно стягнути і судові витрати, а саме судовий збір у сумі 551,20 грн.

Керуючись ст.ст.3, 15, 317, 319, 391 ЦК України, ст.ст. 3, 10-11, 57-59, 60-61, 212-215, 218 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні квартирою - задовольнити.

Вселити ОСОБА_1 разом з малолітнім сином ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, у квартиру № 53 за адресою: Донецька область, м. Родинське, вул. Пушкіна, будинок 18.

Зобовязати ОСОБА_3 надати ОСОБА_1 ключі від квартири № 53, яка заходиться за адресою: Донецька область, м. Родинське, вул. Пушкіна, будинок № 18.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у сумі 551 (пятсот пятдесят одна) гривня 20 копійок.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Красноармійський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий: С.В. Данилів