АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2017 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Владичана А.І.

суддів: Височанської Н.К., Лисака І.Н.

секретар Костюк Л.С.

за участю представника апелянта ОСОБА_1, представників позивача ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про розірвання договору довічного утримання, за апеляційною скаргою ОСОБА_5, інтереси якого за довіреністю представляє ОСОБА_1, на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 26 вересня 2016 року,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 про розірвання договору довічного утримання.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 26 грудня 2012 року вона уклала з ОСОБА_5 договір довічного утримання, відповідно до умов якого відповідач зобов'язався довічно утримувати її, а саме: забезпечувати триразовим калорійним харчуванням; забезпечувати придатним для носіння одягом та взуттям, які відповідають сезону; надавати побутові послуги (по мірі необхідності прання постільної білизни, особистих речей, послуги перукарні, ремонт побутової техніки); забезпечувати належними ліками на підставі лікарських рецептів. У випадку захворювання забезпечувати амбулаторним лікуванням (за наявності медичних показників); забезпечувати радіо та телебаченням; здійснювати догляду та надавати необхідну допомогу.

Пунктом 16 договору довічного утримання за згодою сторін визначено грошову оцінку щомісячного матеріального забезпечення в розмірі 800 грн.

Спочатку ОСОБА_5 сумлінно виконував свої зобов'язання за договором довічного утримання, однак з 2013 року перестав приходити до неї, забезпечувати харчуванням і доглядом, періодично висилав кошти, а з 2016

____________________________________________________________________

22ц/794/28/2017 р. Головуючий у І інстанції Волошин С.О.

Категорія 19 Суддя-доповідач Владичан А.І.

року перестав надавати будь-яку допомогу.

В останні роки вона тяжко хворіє, майже всю пенсію витрачає на ліки, коштів на оплату комунальних послуг їй не вистачає.

Просила розірвати зазначений договір довічного утримання. Скасувати обтяження на нерухоме майно за договором довічного утримання від 26 грудня 2012 року № 3184, а саме на квартиру АДРЕСА_1.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 26 вересня 2016 року позов задоволено.

Розірвано договір довічного утримання, укладений 26 грудня 2012 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Скасовано обтяження на нерухоме майно за договором довічного утримання від 26 грудня 2012 року № 3184, а саме на квартиру АДРЕСА_1.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 10 жовтня 2016 року заяву ОСОБА_5 про перегляд заочного рішення у вказаній справі залишено без задоволення.

Не погоджуючись із заочним рішенням ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що при ухваленні рішення судом порушені норми матеріального і процесуального права, неповно досліджено докази та з'ясовано обставини, що мають значення для справи, не доведено обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, рішення є незаконним та необґрунтованим.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати заочне рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 10 жовтня 2016 року та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Свої доводи мотивує тим, що свої обов'язки за договором довічного утримання виконує належним чином, що підтверджується чеками про поштові відправлення за 2013-2016 роки, відповідно до яких за період з січня 2013 року по липень 2016 року здійснив грошові перекази ОСОБА_4 на суму 35750 грн, зазначені кошти позивачу приносила на квартиру поштарка Укрпошти. Крім того, ним також двічі передано позивачу готівкові кошти через третіх осіб, зокрема 19.06.2014 року 400 грн та 02.12.2014 року 1200 грн. Всі інші кошти в сумі 12740 грн надавалися ОСОБА_4 готівкою ним особисто. Загальна сума, передана позивачу, складає 50090 грн., що на 6019,40 грн більше, ніж потрібно було надати. Договором довічного утримання не визначено порядок передачі коштів, розписок ОСОБА_4 про передачу коштів готівкою не брав.

Вказує, що у договорі відсутня умова про зобов'язання відповідача знаходитися у м. Чернівці для здійснення догляду за ОСОБА_4, на момент укладення договору позивачу було відомо, що ОСОБА_5 постійно проживає у Києві.

За період дії договору ним було відремонтовано сантехніку у квартирі, куплено пральну машину, встановлено газовий лічильник та лічильник на воду. Приїжджаючи до ОСОБА_4 прибирав, робив косметичний ремонт, купував їжу, засоби гігієни, ліки. Вважає, що суд необґрунтовано надав перевагу показам одних свідків та відкинув його доводи та покази свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, які можуть підтвердити зазначені вище обставини.

Заслухавши доповідача про суть оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції.

Ст. 213 ЦПК встановлено те, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, тобто суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, повинен вирішити справу згідно із законом, ухваливши рішення на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті та справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що укладений між сторонами договір довічного утримання відповідачем належним чином не виконувався.

Колегія суддів вважає, що висновки суду є правильними, оскільки ґрунтуються на всебічному, повному, об'єктивному дослідженні наявних у справі доказів та на основі повно і всебічно з'ясованих обставинах, вірно застосовано до правовідносин, що склалися, норми матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що 26 грудня 2012 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 укладено договір довічного утримання, за умовами якого позивачем передано у власність ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_1, а останній зобов'язався довічно утримувати ОСОБА_4, забезпечуючи її житлом, їжею, одягом, медичною та іншою необхідною допомогою, що підтверджується копією даного договору та копією витягу з Державного реєстру правочинів (а.с. 5-7).

Відповідно до п. 10 договору утримання (догляд) визначається сторонами у вигляді: забезпечення відчужувача житлом шляхом збереження права довічного проживання у квартирі житловою площею 27,30 кв.м., у обох сторін є право користування квартирою; забезпечення відчужувача готівковими коштами здійснюється: забезпечення щоденним триразовим калорійним харчуванням (сніданок, обід, вечеря) у разі спорів з приводу харчування раціон складає дієтолог чи лікар; забезпечення придатним для носіння одягом та взуттям, які відповідають сезону; надання побутових послуг (по мірі необхідності прання постільної білизни, особистих речей, послуги перукарні, ремонт побутової техніки); забезпечення належними ліками на підставі виданих лікарями рецептів. У випадку захворювання - забезпечення абмулаторним лікуванням (за наявністю медичних показів); забезпечення радіо та телебаченням; здійснення догляду та надання необхідної допомоги.

Сторони визначили грошову оцінку щомісячного матеріального забезпечення у розмірі 800 грн. (п. 16 Договору).

Відповідно до п. 18 Договору кожна сторона зобов'язується виконувати свої обов'язки, покладені на неї цим договором належним чином.

26 грудня 2012 року зазначений договір довічного утримання зареєстрований в Державному реєстрі правочинів, право власності на спірну квартиру зареєстровано за набувачем ОСОБА_5 та відповідно до п. 29 Договору накладено заборону на відчуження квартири, яка є предметом цього договору (а.с. 5-7).

Згідно зі ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням (або) доглядом довічно.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини.

Крім того, згідно з ч. 2 ст. 614 ЦК України особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх належних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність свої вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Отже, з урахуванням підстав позову та наведеної вище презумпції вини боржника за договором, саме відповідач зобов'язаний довести належне виконання умов договору довічного утримання.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як вбачається з фіскальних чеків, оригінали яких досліджено апеляційним судом, відповідач ОСОБА_5 на виконання зобов'язання за договором здійснював періодичні платежі у вигляді переказів на ім'я ОСОБА_4 у різних розмірах.

Разом з тим, у 2013, 2015 та 2016 роках відповідач передбачене договором щомісячне матеріальне забезпечення позивачу у повному розмірі не надав, що призвело до виникнення заборгованості на суму 2910 грн.

Зазначене свідчить про неналежне виконання ОСОБА_5 умов договору довічного утримання.

Частиною 1 ст. 10 ЦПК України закріплений принцип змагальності сторін у цивільному судочинстві. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57, 60 ЦПК України.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідач належним чином виконував умови договору, оскільки передавав також кошти ОСОБА_4 через третіх осіб, є недоведеними належними доказами.

Посилання на те, що ОСОБА_5 було відремонтовано сантехніку у квартирі, зроблено косметичний ремонт, придбано пральну машину, не свідчить про належне виконання умов договору довічного утримання, так як зазначені дії апелянт здійснював з метою догляду та утримання власного майна, умови договору не зобов'язували його до зазначених дій.

Крім того, купувати для позивача їжу, засоби гігієни, ліки є обов'язком відповідача за договором довічного утримання поруч із наданням щомісячного матеріального забезпечення у розмірі 800 грн., яке не виключає одне одного, що спростовує доводи ОСОБА_5 в цій частині.

За таких обставин доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права. Рішення суду ухвалено відповідно до норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування по доводам апеляційної скарги не має.

Керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, інтереси якого за довіреністю представляє ОСОБА_1, відхилити.

Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 26 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді: