Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Є.У. № 336/4205/15-ц Головуючий у 1-й інстанції: Щаслива О.В.
Провадження № 22-ц/778/289/17 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Трофимової Д.А.

Суддів: Крилової О.В.

ОСОБА_2

При секретарі: Семенчук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13 травня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, в особі законного представника ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_3, треті особи - орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району, Шевченківський відділ у м. Запоріжжі управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області, про усунення перешкод у користуванні власністю,

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з вищевказаним позовом, протягом часу розгляду справи розмір позовних вимог було збільшено.

В обґрунтування позову ОСОБА_4 зазначав, що придбав з прилюдних торгів під час реалізації майна, що є предметом іпотеки, квартиру АДРЕСА_1. В квартирі проживають і перебувають на реєстраційному обліку відповідачі попередній власник житла ОСОБА_5, і члени її сімї: її малолітній син - ОСОБА_6П, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_7, ОСОБА_3, які не бажають у добровільному порядку виселитися та подати заяву про зняття з реєстрації місця проживання.

Проживання відповідачів у належному позивачу житлі створює для нього перешкоди у здійсненні права власності. Позивач через перешкоджання відповідачів, які є сторонніми для нього особами, не може користуватися належною йому на праві власності квартирою. Спроби вирішити спір у позасудовому порядку позитивних наслідків не принесли, відповідачі відмовляються в добровільному порядку залишити житло, у звязку з чим позивач позбавлений можливості використовувати квартиру для особистого проживання та проживання своєї сімї. Між тим, правові підстави для проживання відповідачів та перебування їх на реєстраційному обліку у вказаній квартирі відсутні. Відповідачі не є членами сімї позивача, договір про право користування спірним житлом між сторонами не укладався, а звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив суд усунути йому перешкоди у здійсненні права власності на квартиру АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_5, ОСОБА_6П, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_7, ОСОБА_3 із вказаної квартири; вселити його у квартиру АДРЕСА_1.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13 травня 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Виселено ОСОБА_5, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_7, ОСОБА_3 із квартири АДРЕСА_1.

Вселено ОСОБА_4 у квартиру АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 по 649,60 грн. судового збору.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Таким чином, судова колегія перевіряє зазначене рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Ухвалюючи рішення, суд керувався положеннями ст. 109 ЖК Української РСР, ст.ст. 317, 319, 321, 328, 391 ЦК України та виходив із того, що оскільки ОСОБА_4 на праві власності належить вищевказана квартира, а відповідачі створюють йому перешкоди у здійсненні права власності за відсутності правових підстав для їх проживання в квартирі, охоронюване законом право власника на проживання в належному йому житлі підлягає захисту, і, як наслідок, вимоги позивача про виселення відповідачів та його вселення до вказаної квартири підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 07 грудня 2010 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_8 посвідчено свідоцтво про право власності ОСОБА_4 на майно, що придбано з прилюдних торгів квартиру АДРЕСА_2, зареєстровано в реєстрі за № 5658. Свідоцтво посвідчено на підставі акта № 101/2 державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки, затвердженого підрозділом примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Запорізькій області 08 листопада 2010 року (а.с. 6).

Відповідно до Витягу про державну реєстрацію прав № 29422926 від 24.03.2011 року, що виданий Орендним підприємством Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації, право власності на зазначену квартиру зареєстровано за ОСОБА_4 на підставі вищевказаного свідоцтва (а.с. 7).

Як вбачається з довідки центру обслуговування абонентів Єдиної абонентської служби Запорізької міської ради № 6474 від 24.09.2015 року, за адресою: АДРЕСА_3, зареєстровані:

-ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2,

-ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1,

-ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3,

-ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 38).

Направлена ОСОБА_4 11.12.2013р. письмова вимога попередньому власнику квартири ОСОБА_5 від 15.11.2013р. про добровільне звільнення квартири залишена останньою без відповіді та задоволення (а.с. 8).

Згідно ч. 1 ст. 317, ч.ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України).

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

За ч. 1 ст. 156 ЖК Української РСР з врахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у квартирі, що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.

Аналіз наведених правових норм свідчить про те, що право члена сім'ї власника квартири користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно.

Із зазначеного слід дійти висновку, що виникнення права членів сім'ї власника квартири на користування нею та обсяг цих прав залежать від виникнення у власника права власності на цю квартиру, а відтак - припинення прав власності особи на квартиру припиняє право членів сім'ї на користування нею. Таким чином, права членів сім'ї власника квартири на об'єкт власності є похідними від прав самого власника. Передбачаючи право власника квартири на відчуження такої, закон не передбачив при цьому перехід прав і обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом (житлового сервітуту) членів сім'ї колишнього власника у випадку зміни власника квартири.

Отже, право власності відповідача ОСОБА_5припинилося у зв'язку зі зверненням стягнення на квартиру шляхом її реалізації на прилюдних торгах, права користування на спірну квартиру у членів сім'ї останньої ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_7, ОСОБА_3 також є такими, що припинилися. Набувши право власності на квартиру, позивач набув усіх прав та обов'язків власника, власникові належить право користування, володіння та розпорядження своїм майном, отже, порушені права позивача як власника спірної квартири підлягають захисту в обраний позивачем спосіб.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме, ст.ст. 11, 60, 64, 213 ЦПК України не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи. Суд розглянув справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Крім того, колегія суддів у судовому засіданні оглянула оригінали письмових доказів, копії яких були подані позивачем, звірила наявні копії з оригіналами, підстав для сумнівів з приводу їх достовірності не має.

Посилання у скарзі на те, що суд не зясував наявність у малолітньої дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, батька та не залучив його до участі у справі, не є підставою для скасування оскаржуваного рішення. Так, законним представником малолітньої особи при розгляді цієї справи є його мати - ОСОБА_5

Посилання в апеляційній скарзі на те, що позов не підлягає задоволенню з огляду на положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», який набрав чинності 07 червня 2014 року, згідно з яким протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із ст. 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із ст. 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобовязань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є обєктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (обєкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку, - не є підставою для відмови у позові, оскільки стягнення на предмет іпотеки вже було звернуто ще до набрання чинності цим Законом.

Решта викладених в апеляційній скарзі обставин проаналізована судом у сукупності з іншими доказами по справі, висновки суду є повністю мотивованими і підстав для сумніву у їх обґрунтованості не вбачається.

Інші докази та обставини, на які посилається ОСОБА_3 в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що судом повно і всебічно з'ясовані обставини справи, що мають для неї значення, висновки суду відповідають цим обставинам і набутим доказам, характер правовідносин між сторонами судом визначений правильно, рішення ухвалено з дотриманням норм права, підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Крім того, у разі відмови ОСОБА_3 у задоволенні її апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у цій справі, остання не має права на компенсацію за рахунок позивача судових витрат у вигляді судового збору, понесених нею при подачі цієї скарги до апеляційного суду.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13 травня 2016 року по цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: