РІШЕННЯ

іменем України

29 березня 2017 року м. Зміїв

Зміївський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді Овдієнка В.В.

з участю секретаря Іванової О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1, ОСОБА_2 до територіальної громади ОСОБА_3 міської ради Харківської області про визнання права власності на житловий будинок у порядку спадкування за законом, третя особа ОСОБА_3 державна нотаріальна контора Харківської області,

в с т а н о в и в:

13.12.2016 року ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися до суду з позовною заявою, в якій просили визнати за ними право спільної часткової власності на спадщину в порядку спадкування за законом по 1/2 частині на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: Харківська область, м. Зміїв, провулок Захисників, буд. №4, після смерті ОСОБА_4

В обґрунтування позовної заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зазначили, що 11.09.2015 року померла їх мати ОСОБА_4 Після її смерті відкрилася спадщина у виді житлового будинку №4 по пров. Пархоменка в м. Зміїв, де з 30.11.1979 року по день смерті проживала та була зареєстрована ОСОБА_4

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до ОСОБА_3 державної нотаріальної контори з приводу отримання свідоцтва про право власності у порядку спадкування за законом, спадкову справу зареєстровано за №58573887. Проте отримати свідоцтво вони не мають можливості через відсутність правовстановлюючих документів на житловий будинок.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 15.04.1968 року ОСОБА_4 придбала будинок із службовими та надвірними будівлями в м. Зміїв, пров. Бірчанський, 2. Зазначений договір посвідчено ОСОБА_3 державною нотаріальною конторою 15.04.1968 року та зареєстровано в БТІ 16.08.1976 року (запис в реєстровій книзі №21 за реєстровим №1866).

Рішенням виконкому ОСОБА_3 міської ради депутатів трудящих від 30.06.1976 року №227 надано дозвіл на перебудову старого будинку на новий та належно оформлена технічна документація.

У 1978 році ОСОБА_4 було збудовано новий цегляний житловий будинок та надвірні будівлі і споруди.

Упродовж зазначеного періоду часу було змінено назву провулку, на якому розташовано зазначене домоволодіння: - на момент купівлі-продажу будинку значилась наступна адреса: м. Зміїв, пров. Бірчанський, буд. №2; - внаслідок інвентаризації адресою розташування будинку стала адреса: м. Зміїв, пров. Пархоменко, буд. №4; - на даний час, внаслідок інвентаризації, адресою розташування будинку стала адреса: м. Зміїв, пров. Захисників, буд. №4.

Інвентарна вартість будинку станом на 08.07.2016 року становить 126 190 грн.

ОСОБА_4 після будівництва нового будинку з 30.11.1979 року була зареєстрована у будинку за адресою м. Зміїв, пров. Захисників, буд. №4.

На день смерті матері в будинку за вказаною адресою були зареєстровані ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Належним чином повідомлені сторони в судове засідання не з'явилися.

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від позову не відмовилися, подали заяви про проведення судового засідання за їх відсутністю, наполягали на задоволенні позову.

Представник відповідача ОСОБА_3 міської ради Зміївського району Харківської області ОСОБА_5 подала заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутністю, при ухваленні рішення покладалася на думку суду.

Неявка представника третьої особи ОСОБА_3 державної нотаріальної контори не перешкоджає судовому розгляду справи.

Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з'явилися, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного:

Спірним є право на спадщину у виді житлового будинку №4 (колишній №2) по пров. Захисників (колишні назви: Бірчанський, Пархоменко) в м. Зміїв Харківської області.

Згідно договору купівлі-продажу, посвідченого нотаріусом ОСОБА_3 державної нотаріальної контори Майбородою 15.04.1968 року, за реєстром №829, ОСОБА_4 набула у власність житловий будинок зі службовими та надвірними будівлями, розташовані за адресою: м. Зміїв Харківської області, пров. Бірчанський, буд. 2. Право власності було зареєстровано в Харківському міжміському бюро технічної інвентаризації за №1866 в реєстровій книзі №21. (а. с. 18-19).

Як вбачається з довідки КП "ОСОБА_3 бюро технічної інвентаризації" вих. №2023 від 12.08.2016 року, дозвіл на перебудову старого будинку за вищевказаною адресою було надано рішенням виконкому ОСОБА_3 міської ради депутатів трудящих від 30.06.1976 року №227, належним чином оформлена технічна документація. В 1978 році збудований новий цегляний житловий будинок загальною площею 79, 2 кв. м., житловою площею 61,0 кв.м., а також збудовані надвірні будівлі: літня кухня літ. Б - 1978 р., погріб літ. В - 1986 р., убиральня літ. Г - 1986 р., літній душ літ. Д - 1986 р., огорожа №1 ,2 - 1991 р. , колонка №3-1970 р. Станом на 31.12.2012 року право власності на перебудований будинок не було оформлено. (а. с. 29).

Згідно даних технічного паспорту на житловий будинок №4 по пров. Захисників в м. Зміїв Харківської області, підтверджується наявність вищезазначених будівель за даною адресою, власником будинку зазначено ОСОБА_4, інвентаризаційна вартість складає 126190 грн. (а.с 26-28).

Згідно копії рішення III сесії XXXIV скликання ОСОБА_3 міської ради Харківської області від 06.08.2002 року, ОСОБА_4 безоплатно передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,0922 га. для обслуговування житлового будинку та господарських споруд по пров. Пархоменко, буд. 4 в м. Зміїв Харківської області. (а. с. 22).

З копії свідоцтва про смерть серії І-ВЛ №513159 від 15.09.2015 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби ОСОБА_3 районного управління юстиції у Харківській області, 11.09.2015 року ОСОБА_4 померла, про що складений актовий запис №245. (а. с. 15).

Факт родинних відносин між померлою ОСОБА_4 та позивачами підтверджується копією свідоцтва про народження 23.05.1969 року ОСОБА_1 серії І-ЯК №568078, виданого ОСОБА_3 райбюро ЗАГС Харківської області 21.06.1969 року, копією свідоцтва про народження 04.12.1975 року ОСОБА_2 (до шлюбу ОСОБА_1) А.С. серії І-ВЛ №345598, виданого ОСОБА_3 райвідділом ЗАГС Харківської області 10.01.1976 року. Дошлюбне прізвище "Сорокіна" позивачка змінила на прізвище "Овусу", що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії 1-ВЛ №193571, виданого 26.09.2003 року міським відділом реєстрації актів громадянського стану №1 Харківського обласного управління юстиції. (а. с. 10, 13).

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на день смерті ОСОБА_4 були зареєстровані та проживали разом з нею за адресою: м. Зміїв, пров. Пархоменко, буд. 4, що підтверджується копією довідки ОСОБА_3 міської ради №34 від 22.04.2016 року. (а. с. 30).

З повідомлення завідувача ОСОБА_3 державної нотаріальної контори ОСОБА_6 від 03.03.2017 року вбачається, що після померлої ОСОБА_4 до нотаріальної контори надійшли заяви: 13.02.2016 року про прийняття спадщини від дочки померлої ОСОБА_2, 29.0.2016 року про прийняття спадщини від сина померлої ОСОБА_1 Заповіту від імені померлої в нотаріальній конторі не посвідчувалось. (а. с. 57).

Відповідно до ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

У відповідністю зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У відповідністю зі ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

У відповідності з ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Відсутність свідоцтва про право на спадщину, не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до ч. 1 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України).

До 1992 року державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13.12.1995 року № 56.

Зазначений нормативний акт передбачав державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 01.07.2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Станом на 1992 рік діяло наступне законодавство, яке регулювало виникнення права власності, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року. Законом України "Про власність", Законом України від 07.12.1990 року № 533-ХІІ "Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування", Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13.04.1979 року за № 112/5, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31.01.1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, та іншими нормативними актами. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13.12.1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Відповідно до пункту 3.1 Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків І та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства від 24.06.2011 №91, зареєстрованим в Міністерстві юстиції 11.07.2011 за № 830/19568 (далі - Порядок), документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05.08.1992 р. індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації.

Зазначеними вище дослідженими під час судового розгляду доказами підтверджується, що після померлої 11.09.2015 року ОСОБА_4, відповідно до ст. 1270 ЦК України, спадщину прийняли її діти ОСОБА_1 та ОСОБА_2, які подали до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, до складу спадщини входить нерухоме майно, що належало померлій на праві власності, але отримати свідоцтво про право на спадщину вони не мають можливості через відсутність правовстановлюючого документу на спірний житловий будинок.

За таких обставин, позовна заява ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є обґрунтованою і підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 169, 174, ч. 2 ст. 197, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, в порядку спадкування за законом після померлої 11.09.2015 року матері ОСОБА_4, право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: Харківська область, м. Зміїв, провулок Захисників, буд. №4.

Визнати за ОСОБА_2, в порядку спадкування за законом після померлої 11.09.2015 року матері ОСОБА_4, право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: Харківська область, м. Зміїв, провулок Захисників, буд. №4.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Зміївський районний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Головуючий: