Ухвала

іменем україни

26 січня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Леванчука А.О., Дьоміної О.О., МаляренкаА.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Фонду державного майна України, державного підприємства «Київпассервіс», третя особа - виконуючий обов'язки голови Фонду державного майна України Парфененко Дмитро Миколайович, про поновлення на роботі, відшкодування середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_4, поданою представником ОСОБА_6, на рішення Подільського районного суду м. Києва від 5 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 13 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 11 вересня 2014 року він був призначений на посаду генерального директора державного підприємства «Київпассервіс» (далі - ДП «Київпассервіс»), що підтверджується укладеним з ним контрактом № 2-ІІ.

29 січня 2016 року в. о. голови Фонду державного майна України Парфененком Д.М. було видано наказ № 155 про його звільнення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України у зв'язку з невиконанням п. 14 контракту № 2-ІІ в частині обов'язку до затвердження (погодження в установленому порядку) фінансового плану забезпечувати недопущення здійснення капітальних інвестицій.

Позивач вважав своє звільнення незаконним, а тому просив поновити його на посаді генерального директора ДП «Київпассервіс» з 29 січня 2016 року, скасувати наказ Фонду державного майна України від 29 січня 2016 року № 155 і наказ ДП «Київпассервіс» від 11 лютого 2016 року № 93-ос, стягнути з ДП «Київпассервіс» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 29 січня 2016 року по 29 травня 2016 року у сумі 28 565 грн 56 коп., заборгованість із заробітної плати за період з 29 січня 2016 року у сумі 1 190 грн 23 коп., та стягнути з Фонду державного майна України 40 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 5 липня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 13 вересня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і ухвалити нове рішення у справі про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ч. 1 ст. 10, ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Перевіривши матеріали справи та доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції вважає, що, ухвалюючи оскаржувані у справі судові рішення, суди першої та апеляційної інстанцій з дотриманням вимог ст. ст. 213, 214, 303, 315 ЦПК України правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню та дійшли обґрунтованого висновку про недоведеність заявлених ОСОБА_4 позовних вимог, оскільки останній не надав суду належних і допустимих доказів на підтвердження своїх вимог. При цьому судами було встановлено грубе порушення позивачем своїх трудових обов'язків керівника підприємства, що передбачені контрактом, що і стало підставою для його звільнення. Судами не було встановлено порушень відповідачами трудового законодавства при звільненні позивача.

Наведені в касаційній скарзі доводи заявника є безпідставними і правильність вищезазначених висновків судів не спростовують та не дають підстав для висновку про порушення судами норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. За таких обставин рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду слід залишити без змін.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_6, відхилити, рішення Подільського районного суду м. Києва від 5 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 13 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

А.О. Леванчук О.О. Дьоміна А.В. Маляренко

Колегія суддів: