Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.04.17 р.

Лисичанський міський суд Луганської області в складі:

головуючого судді Фастовця В.М.,

при секретарі судового засідання Гавриленко В.В.,

з участю представників

позивача ОСОБА_1,

3-х осіб

Лисичанської міської ради ОСОБА_2.

КП «Лисичанський міський землевпорядний центр» ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Лисичанську цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визначення межі земельної ділянки, 3-ті особи: Лисичанська міська рада, КП «Лисичанський міський землевпорядний центр», -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив встановити межу між земельними ділянками №156 та №154 по вул. К.Маркса в м. Лисичанська Луганської обл. у вигляді прямої лінії у північно-південному напрямку буд.156 згідно плану БТІ.

Позивач та його представник ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, надали пояснення аналогічні викладеним у позові.

Відповідач у судовому засіданні позов не визнав, у задоволенні позовних вимог просив відмовити, усно та письмово пояснив, що межу у вигляді прямої лінії у північно-південному напрямку вже встановлено, перший раз під час приватизації земельної ділянки №154/а, що підтверджується даними технічної документації із землеустрою, другий раз під час виносу в натуру названої вище межі, що підтверджено ОСОБА_1 встановлення межових знаків від 15.04.2016 р. Згідно ч.1 ст.79 ЗК України, земельна ділянка-це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеним щодо неї правами. Право власності на земельну ділянку №154/а посвідчено свідоцтвом про право власності від 27.06.2013 р. №5440364, місце розташування і межі даної земельної ділянки визначено Технічною документацією із землеустрою. Як витікає з зазначеної вище Технічної документації, межі земельної ділянки №154/а визначені на місцевості по огорожі фактично займаних земельних ділянок і узгоджені із суміжними землекористувачами і землевласниками.

Стосовно земельної ділянки, на території якої знаходяться обєкти нерухомого майна, розташовані за адресою: м. Лисичанськ, вул. К.Маркса, 156, ця земельна ділянка входить до складу земель комунальної власності території громади м. Лисичанська, на підставі положень ст. 83 ЗК України, землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають: а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності. Земельна ділянка №156 не є сформованою у відповідності до положень ст. 79-1 ЗК України: формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як обєкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності, шляхом поділу чи обєднання раніше сформованих земельних ділянок. Таким чином, вважає, що позовні вимоги суперечать вимогам чинного законодавства.

Представник 3-ої особи ОСОБА_2 у судовому засіданні пояснила, що на засіданнях комісії по вирішенню земельних спорів неодноразово розглядалися скарги позивача та приймалися рішення по суті цих скарг.

Представник 3-ої особи ОСОБА_3 у судовому засіданні пояснив, що приймав участь у розгляді скарг позивача на засіданні комісії по вирішенню земельних спорів, він виходив на місцевість, проводив виміри, ставив колишки на межі між ділянками сторін. Станом на 29 березня ц.р. 6 колишків, які були ним встановлені, є в натурі. План БТІ подвіря позивача приблизно співпадає з фактичною межею, яка була встановлена під час розгляду скарг.

У судовому засіданні досліджені докази: копія договору купівлі-продажу житлового будинку; копія ОСОБА_6 з Державного реєстру правочинів; копія ОСОБА_6 про державну реєстрацію прав; копія плану земельної ділянки; копія акту встановлення межових знаків; копія рішення виконавчого комітету Лисичанської міської ради №325 від 16.08.2016 р.; копія рішення №01-05/16 комісії з вирішення спірних питань землекористування; копія розпорядження міського голови №277-к від 29.12.2016 р.; протокол №05/15 засідання комісії з вирішення спірних питань землекористування (виписка); копія реєстраційної-контрольної картки; копія заяви; письмові заперечення на позовну заяву.

Суд, дослідивши докази, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню.

У судовому засіданні встановлено, що позивач є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: Луганська обл., м. Лисичанськ, вул. К.Маркса, буд. 156, який належить йому на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Лисичанського міського нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстрованого в реєстрі за №1460 від 24.06.2011 р.

Відповідач, ОСОБА_7, ОСОБА_8 і ОСОБА_9 згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 27 червня 2013 р. є спільними сумісними власниками земельної ділянки за адресою: м. Лисичанськ, вул.. К. Маркса, 154а.

15 квітня 2016 р. Лисичанським міським землевпорядним центром був складений акт про встановлення та перенос в натуру (на місцевість) зовнішніх меж земельних ділянок, згідно якого, було проведено встановлення на місцевості меж земельної ділянки та натягнуто металеву струну між ділянками будинків №156 та №154а по вул. К.Маркса в м. Лисичанська Луганської обл.

16.08.2016 р. Лисичанською міською радою було затверджено рішення комісії зі спірних питань землекористування №01-05/16 від 03.08.2016 р., у якому комісія вирішила повторно відновити на місцевості спільну межу земельних ділянок №156 та №154а по вул. К.Маркса в м. Лисичанська Луганської обл.

Відповідно до ч.1 ст. 120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Згідно ст.106 ЗК України, власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними.

Види межових знаків і порядок відновлення меж визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин.

Витрати на встановлення суміжних меж несуть власники земельних ділянок у рівних частинах, якщо інше не встановлено угодою між ними.

Відповідно до ст.107 ЗК України основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації.

У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки неможливо встановити, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки.

У випадках, коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема з встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин.

Згідно до ст.55 ч.1, 2, 10 Закону України «Про землеустрій»

Встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів.

Встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на

місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) включає:

а) завдання на складання технічної документації із землеустрою;

б) пояснювальну записку;

в) рішення Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою (у випадках, передбачених законом);

г) згоду власника земельної ділянки, а для земель державної та комунальної власності - органу, уповноваженого здійснювати розпорядження земельною ділянкою, на відновлення меж земельної ділянки користувачем;

ґ)довідку, що містить узагальнену інформацію про землі (території);

д) копію документа, що посвідчує фізичну особу, або копію виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців;

е)копію документа, що посвідчує право на земельну ділянку (у разі проведення робіт щодо відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості);

є)копію правовстановлюючих документів на обєкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці (за умови якщо права власності на такі обєкти зареєстровані);

ж) матеріали польових топографо-геодезичних робіт;

з) план меж земельної ділянки, складений за результатами зйомки, на якому відображаються зовнішні межі земельної ділянки із зазначенням власників (користувачів) суміжних земельних ділянок, усі поворотні точки меж земельної ділянки, лінійні проміри між точками на межах земельної ділянки, межі вкраплених земельних ділянок із зазначенням їх власників (користувачів);

и) кадастровий план земельної ділянки;

і) перелік обмежень у використанні земельної ділянки;

ї) у разі необхідності документ, що підтверджує повноваження особи діяти від імені власника (користувача) земельної ділянки при встановленні (відновленні) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості);

й)акт приймання-передачі межових знаків на зберігання, що включається до документації із землеустрою після виконання робіт із встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками.

Із зазначеного переліку документів вбачається, що план земельної ділянки, складений БТІ, не є технічної документацією із землеустрою, тому вирішення питання відновлення межі не може бути здійснено на підставі такого плану, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Окрім того, як зазначено вище, відповідач не єдиний власник земельної ділянки зі спірною межею з ділянкою позивача, троє інших її співвласників до участі у справі у якості відповідачів позивачем не залучені. Відповідно до ст.33 ч.1 ЦПК України та передбаченого ст.11 ЦПК України принципу диспозитивності і використання позивачами права на предявлення позову до конкретної особи на свій власний розсуд суд самостійно залучити співвідповідачів до участі у справі не може.

Тому позов не підлягає задоволенню і внаслідок не предявленого його до всіх співвласників земельної ділянки за адресою: м. Лисичанськ, вул. Карла Маркса, 154а.

На підставі викладеного, керуючись ст. 88, 212-215 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визначення межі земельної ділянки відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Луганської області шляхом подання до Лисичанського міського суду апеляційної скарги у 10-тиденний строк з моменту його проголошення.

Суддя: