Справа № 130/1676/16-ц Провадження № 22-ц/772/126/2017Головуючий в суді першої інстанції Саландяк О. Я.
Категорія 30Доповідач Луценко В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючого - Луценка В.В.,

суддів - Денишенко Т.О., Берегового О.Ю.,

при секретарі - Торбасюк О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до прокуратури Вінницької області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Державної казначейської служби України, про стягнення моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 16 листопада 2016 року,

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2016 року ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до прокуратури Вінницької області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Державної казначейської служби України, про стягнення моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_2 неодноразово зверталась до прокуратури Вінницької області з метою розгляду законності позбавлення її матері ОСОБА_3 права власності, без відповідного рішення суду, та відкриття кримінальної справи за фактом порушення її майнових та земельних прав Чернятинською сільською радою, в особі голови Ісько Л.П. та землевпорядника Ісько В.В., проте у порушенні кримінальної справи їй було відмовлено. На думку позивачки, такими діями прокуратури їй було завдано морально шкоду, яка полягає в бездіяльності та ігноруванні її запитів, що призвело до її душевних та фізичних страждань. Внаслідок чого у 2014 році вона перебувала в Жмеринській ЦРЛ з мікроінсультом. На підставі викладеного просила здійснити захист майнових та земельних прав на підставі рішень судів, які вступили в законну силу, стягнути з прокуратури Вінницької області моральну шкоду в розмірі 500000 грн. на її користь.

Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 16 листопада 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду ОСОБА_2 оскаржує його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та вимог процесуального права, а тому просила його скасувати, задовольнивши позовні вимоги в повному обсязі.

Заслухавши доповідача, пояснення та заперечення сторін, які з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до висновку про те, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1, 2 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Згідно ч.2 ст.1176 ЦК України право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Крім того, ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено порядок, умови та розміри відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду.

Право на відшкодування шкоди, завданої органами дізнання, попереднього слідства, прокуратури та суду, передбачено в відповідних розмірах і в порядку вищевказаним законом, відповідно до положень якого така шкода відшкодовується у випадках: постановлення виправдувального вироку суду; встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; закриття справи про адміністративне правопорушення.

З п.5 постанови Пленум Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року (із змінами №5 від 25.05.2001 року та №1 від 27.02.2009 року) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

Однак, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази встановлених незаконних дій або бездіяльності прокуратури Вінницької області, в тому числі з питань порушення майнових та земельних прав ОСОБА_2 або її матері ОСОБА_3

Окрім того, прокуратурою Вінницької області у визначений Законом строк, дотриманням відповідних інстанцій та ЗУ «Про звернення громадян» надавались відповіді на звернення ОСОБА_2, яка у свою чергу не оспорює своєчасність їх надання.

З довідки Жмеринської ЦРЛ (а.с. 112) вбачається, що ОСОБА_2 з 06.10.2012 р. по 22.10.2012 р. перебувала на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні Жмеринської ЦРЛ з діагнозом гостре порушення мозкового кровообігу по типу ішемії в вертебро-базилярному басейні. Судом першої інстанції під час судового розгляду справи було встановлено, шляхом опиту медичних працівників установи, що зі слів ОСОБА_2 погіршення свого стану вона пов'язує саме із судовими спорами із сусідами та з приводу захоплення ними частини земельної ділянки, а не з незаконними діями прокуратури. З часу перенесення хвороби у 2012 році її стан знову покращився.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Враховуючи наведене, судова колегія приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає нормам матеріального та вимогам процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 16 листопада 2016 рокузалишити без змін.

Ухвала суду набуває законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі 20 днів.

Суддя-доповідач: _______ Луценко В.В.

Судді: _______ Денишенко Т.О.

_______ Береговий О.Ю.