Провадження 2/235/300/17
Справа №235/7887/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 лютого 2017 року м. Покровськ

Красноармійський міськрайонний суд Донецької області

в складі головуючого судді Хмельової С.М.

за участю представника позивачки ОСОБА_1

секретаря судового засідання Соловйової М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду №7 м. Покровська цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2, в інтересах якої діє ОСОБА_1, до Шевченківської селищної ради про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на спадщину,

ВСТАНОВИВ:

До Красноармійського міськрайонного суду звернулась з позовною заявою ОСОБА_2, в інтересах якої діє ОСОБА_1, до Шевченківської селищної ради про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на спадщину. В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що 23 лютого 2016 року померла ОСОБА_3.

Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку № 51 по вул. Комарова в сел. Шевченко м. Покровськ Донецької області, що належала спадкодавцю на праві власності на підставі рішення Красноармійською міськрайонного суду Донецької області від 18.4.2013 р.

Спадкодавцем, 19 вересня 2014 року, був складений заповіт, посвідченим селищним головою сел. Шевченко м. Покровськ Донецької області, зареєстрований в реєстрі за № 83, відповідно до якого ОСОБА_3 заповіла ОСОБА_2 все майно, яке буде належати спадкодавцеві на момент смерті, в тому числі будинок № 51 по вул. Комарова в сел. Шевченко м. Покровськ Донецької області, за умови, що ОСОБА_2 протягом всього життя спадкодавця до її смерті буде доглядати і піклуватись про неї.

У строк, передбачений ст. 1270 ЦК України ОСОБА_2 звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

Постановою приватного нотаріуса Покровського міського нотаріального округу Донецької області ОСОБА_4 від 24 листопада 2016 року ОСОБА_2 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки в неї відсутні документальні підтвердження виконання поставленої в заповіті умови.

Таким чином ОСОБА_2 не має можливості отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину за заповітом, після померлої ОСОБА_3.

Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також факти, від яких залежить виникнення майнових прав фізичних осіб.

Встановлення факту, що ОСОБА_2 належним чином виконувала вказану в заповіті умову щодо піклування та догляду за ОСОБА_3 необхідно ОСОБА_2 для реалізації її права на отримання спадщини за заповітом.

Вказаний факт підтверджується тим, що ОСОБА_2, з 21 січня 1995 року постійно проживала разом з ОСОБА_3 за місцем проживання останньої, готувала їй їжу, утримувала в належному порядку будинок та територію, піклувалась про фізичний стан ОСОБА_3 та організувала її поховання за власний рахунок.

Враховуючи, що до позивачки перейшли права на житловий будинок, які вона не має можливості оформити відповідно до вимог законодавства у звязку з відсутністю документів, що підтверджують належне виконання нею вказаної в заповіті умови, для вирішення питання щодо належності спадкового майна вона вимушена звернутися до суду, оскільки рішення суду буде підставою для отримання свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Позивачка просить судвстановити факт виконання нею умови, визначеної в заповіті, щодо догляду та піклування за ОСОБА_3. Визнати за позивачкою право власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок № 51 по вулиці Комарова в смт Шевченко міста Покровська Донецької області, з господарськими будівлями та прибудовами, який залишився після смерті ОСОБА_3.

Позивачка до судового засідання не зявилась, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, за участю її представника, на задоволенні позову наполягає.

Представник відповідача-Шевченківської селищної ради, надали суду заяву про розгляд справи без участі представника ради. Позовні вимоги визнають в повному обсязі, не заперечують проти їх задоволення.

Суд, вислухавши пояснення представника позивачки, свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

ОСОБА_3 померла 23.02.2016 року у місті Красноармійськ, актовий запис про смерть № 7 (а.с.4).

Відповідно до заповіту від 19.09.2014 року, посвідченого Шевченківським селищним головою, зареєстрованого в реєстрі № 83, ОСОБА_3 на випадок своєї смерті зробила розпорядження: все її майно, де б вона не знаходилось і з чого б воно не складалося і взагалі все те, на що вона за законом матиме право і що буде належати їй на момент смерті, у тому числі будинок, який знаходиться за адресою: Донецька область, м. Красноармійськ, смт. Шевченко, вулиця Комарова, будинок 51, заповідала ОСОБА_2, за умови, що вона протягом всього її життя до самої смерті буде доглядати і піклуватися про заповідача (а.с.5).

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду від 18.04.2012 року визнано за ОСОБА_3 право власності на будинок 51 по вулиці Комарова, смт Шевченко м. Красноармійська Донецької області (а.с.7), дата прийняття рішення про державну реєстрацію (а.с.6).

Постановою приватного нотаріуса від 24.11.2016 року відмовлено ОСОБА_2 у вчиненні нотаріальної дії, тобто видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки ОСОБА_2 не має документального підтвердження виконання поставленої в заповіті умови (а.с.9).

Відповідно до довідки Шевченківської селищної ради від 28.12.2016 року, ОСОБА_2 мешкає та мешкала без реєстрації з 24 січня 1995 року за адресою: будинок 51 по вулиці Комарова, смт Шевченко м. Красноармійська Донецької області, спільно з ОСОБА_3, по день її смерті 23.02.2016р. Вели спільне господарство та займалась її похованням (а.с.27).

Свідок ОСОБА_5 суду пояснила, що знайома з ОСОБА_3 була з 1985 року. ОСОБА_2 в будинку ОСОБА_3 мешкає з 1995 року, та називала померла мамою. ОСОБА_2 займалась господарством, доглядала за ОСОБА_3, виконувала всі її побажання, організовувала поховання. Мешкали однією сімєю, всі прибутки йшли до родини.

Свідок ОСОБА_6, суду пояснила, що знайома з ОСОБА_3 та ОСОБА_2в. близько 20 років. Працювала під керівництвом ОСОБА_3 На час знайомства у 1997 році вони вже жили як одна сімя. ОСОБА_2 називала Долгу мамою, доглядала за нею. Тривалий час вони тримали господарство, за яким доглядала ОСОБА_2. В будинку завжди був порядок.

У суду нема підстав ставити під сумнів показання свідків, оскільки вони послідовні та відповідають іншим обставинам, які встановлені у судовому засіданні.

Відповідно до ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту від якого залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).

Стаття 1220 ЦК україни передбачає, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Статтею 1233 ЦК України передбачено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ч. 1 статті 1242 ЦК України заповідач може обумовити виникнення права на спадкування у особи, яка призначена у заповіті, наявністю певної умови, як пов'язаної, так і не пов'язаної з її поведінкою (наявність інших спадкоємців, проживання у певному місці, народження дитини, здобуття освіти тощо).

Умова, визначена у заповіті, має існувати на час відкриття спадщини.

Частина 2 статті 1242 ЦК України передбачає, що умова, визначена у заповіті, є нікчемною, якщо вона суперечить закону або моральним засадам суспільства.

Зазначена у заповіті ОСОБА_3 умова про те, що ОСОБА_2 повинна доглядати та піклуватися про неї до її смерті, не суперечить закону або моральним засадам суспільства.

В судовому засіданні, із показань свідків та матеріалів справи, встановлено, що визначена заповідачем ОСОБА_3 умова виконана. ОСОБА_2 мешкала зі спадкодавцем тривалий час однією сімєю, доглядала за нею, піклувалась, здійснювала поховання.

Згідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно зі ст. 16 Цивільного кодексу України способом захисту цивільних прав є визнання права.

Згідно ч.ч.1, 3 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена законом.

На підставі ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до п.23 постанови Пленуму Верхового Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, у разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Статтею 1297 ЦК України встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею.

Відповідно до частини 1 статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

З урахуванням вищевикладеного, визнання позовних вимог відповідачем, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, позовні вимоги ОСОБА_2 про встановлення факту та визнання права власності законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 328, 392, 1216, 1217, 1233, 1242, 1296 ЦК України, статтями 11, 15, 60, 174, 213-215, 224, 256 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_2, в інтересах якої діє ОСОБА_1, до Шевченківської селищної ради про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на спадщинузадовольнити.

Встановити факт виконання ОСОБА_2 умови, визначеної в заповіті, щодо догляду та піклування за ОСОБА_3.

Визнати за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок № 51 по вулиці Комарова в смт Шевченко міста Покровська Донецької області, з господарськими будівлями та прибудовами, який залишився після смерті ОСОБА_3.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Донецької області через Красноармійський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

В судовому засіданні 6 лютого 2017 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення виготовлено 8.02.2017р.

Суддя Хмельова С.М.