Справа № 212/8586/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 березня 2017 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, в складі: головуючого-судді Борис О.Н., з участю: секретаря судового засідання Хазієвої Т.В., за участі представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2, представника позивача ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_3, відповідача - ОСОБА_4, представника третьої особи - ОСОБА_5, розглянувши у відкритому судовому засіданні, у залі суду, у місті ОСОБА_6 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, яка діє також в інтересах неповнолітньої ОСОБА_7 про визнання втратившими право користування житловим приміщенням, треті особи відділ опіки та піклування виконавчого комітету Покровської районної у місті Ради м. Кривого Рогу, Покровський відділ державної виконавчої служби м. Кривий Ріг Головного територіального управління Юстиції у Дніпропетровській області та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням, вселення в квартиру та виселення, треті особи відділ опіки та піклування виконавчого комітету Покровської районної у місті Ради м. Кривого Рогу, Покровський відділ державної виконавчої служби м. Кривий Ріг Головного територіального управління Юстиції у Дніпропетровській області -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_7 про визнання втратившими право користування житловим приміщенням, треті особи відділ опіки та піклування виконавчого комітету Покровської районної у місті Ради м. Кривого Рогу, Покровський відділ державної виконавчої служби м. Кривий Ріг Головного територіального управління Юстиції у Дніпропетровській області та в обґрунтування позовних вимог зазначив, що у 1995 року між ним та ОСОБА_4 було укладено шлюб. Після чого, він разом із відповідачкою ОСОБА_4 вселилися в двохкімнатну квартиру АДРЕСА_1. Дана квартира є комунальною та до цього часу не приватизована. В жовтні 2003 року він випадково дізнався про те, що раніше отримана квартира АДРЕСА_1 була у 2002 році одноособово приватизована ОСОБА_4 на її ім'я. Таким чином його було позбавлено права власності на цю квартиру. Влітку 2003 році ОСОБА_4 добровільно, без будь-якого на неї тиску, виїхала з вищевказаної квартири. 15 березня 2004 року їх шлюб був розірваний. 18 листопада 2006 року ОСОБА_4 від іншого шлюбу народила доньку (відповідач 2) ОСОБА_7, яку 26 лютого 2007 року, без його згоди, зареєструвала у спірній квартирі, де на той час була зареєстрована сама. Проте, з 2003 року по день звернення з цим позовом відповідачі не проживають у ІНФОРМАЦІЯ_1. Також, ОСОБА_4 жодного разу не сплачувала комунальні послуги за квартиру, тому він змушений, щоб не виникало заборгованості за ці послуги, протягом дванадцяти років самостійно оплачувати комунальні послуги. Тому, вважає, що відповідно до вимог ст. 71 Житлового кодексу України, вони вважаються такими, що втратили право на проживання у спірній квартирі.

Під час розгляду справи відповідач ОСОБА_8 подала зустрічний позов до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням, вселення в квартиру та виселення, треті особи відділ опіки та піклування виконавчого комітету Покровської районної у місті Ради м. Кривого Рогу, Покровський відділ державної виконавчої служби м. Кривий Ріг Головного територіального управління Юстиції у Дніпропетровській області, в якому указала на те, що з 09.06.1995 року перебувала з відповідачем ОСОБА_1 у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу спільних дітей не мають. У 2000 році членам сім'ї матері позивача ОСОБА_2, а саме її сину ОСОБА_1 та їй була надана двохкімнатна квартира АДРЕСА_2 у порядку поліпшення житлових умов. 22.02.2001 року між ВАТ "ЦГЗК" та ОСОБА_1 був укладений договір № 33 про передачу в найом житлового приміщення вищеназваної квартири для мешкання відповідача та члена його сім'ї - а саме її, як його дружини. 15.03.2004 року шлюб між ними розірвано. Наймачем спірної квартири являється відповідач ОСОБА_1 До розлучення, починаючи з 2003 року відповідач ОСОБА_1 чинив їй перешкоди в проживанні у спірній квартирі. Влітку 2003 року останній змінив замки на вхідній двері в квартирі. З того часу вона була змушена проживати спочатку у своїх батьків, а у подальшому в орендованих квартирах. 18.11.2006 року у неї народилася дочка ОСОБА_7, яку вона зареєструвала в спірній квартирі. З приводу даних правовідносин вони не одноразово зверталися до суду за для їх вирішення. З метою позбавити її та неповнолітню дитину квартири, відповідачі тричі зверталися до суду з позовами про визнання її такою, що втратила право користування спірною житловою площею. В свою чергу її позовні вимоги про усунення перешкод в користуванні квартирою та вселення в квартиру були задоволені, але до цього часу вона так і не має можливості проживати в квартирі та користуватися нею. У зв`язку з наведеним вона змушена мешкати разом зі своєю неповнолітньою дитиною в орендованих квартирах, платити за оренду кошти, в той же час вона частково оплачує комунальні платежі по спірній квартирі, що ставить її в тяжке матеріальне становище.

Представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 та представник позивача ОСОБА_1 - адвокат ОСОБА_3 в судовому засіданні, заявлені вимоги за первісним позовом підтримали повністю, посилаючись на ті самі обставини та просили позов задовольнити. Зустрічний позов не визнали повністю та просили відмовити у його задоволенні.

Відповідачка ОСОБА_4 в судовому засіданні не визнала первісний позов повністю, проти його задоволення заперечувала, пояснивши при цьому, що вона вважає дії позивача не законними та не обґрунтованими. Просила відмовити у його задоволенні. Заявлені вимоги за зустрічним позовом підтримала повністю, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.

Представник третьої особи відділу опіки та піклування виконавчого комітету Покровської районної у місті Ради м. Кривого Рогу ОСОБА_5, у судовому засіданні проти задоволення первісного та зустрічного позову заперечувала та просила відмовити у їх задоволенні.

Представник третьої особи Покровського відділу державної виконавчої служби м. Кривий Ріг Головного територіального управління Юстиції у Дніпропетровській області у судовому засіданні просив суд прийняти рішення згідно вимог чинного законодавства.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України щодо диспозитивності цивільного судочинства, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Вислухавши сторони, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне у задоволенні первісного позову та у зустрічному позові відмовити повністю, виходячи з наступного .

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що сторони по справі, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі з 1995 року, який 15 березня 2004 року було розірвано, про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу Серії І-КИ №148572 від 08.12.2010 року видане Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №143 (а.с.5).

Відповідно виписки з фінансово особового рахунку Керуючої компанії «ДомКом» від 12.10.2015 року у квартирі АДРЕСА_3 зареєстровані: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 (наймач), ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.15).

22 лютого 2001 року між ВАТ "ЦГЗК" та ОСОБА_1 був укладений договір № 33 про передачу в найм житлового приміщення, квартири АДРЕСА_3, для його мешкання та члена його сім'ї - а саме ОСОБА_9, як його дружини (а.с.170).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 24 лютого 2006 року позов ОСОБА_9 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням та вселення задоволено та зобов'язано ОСОБА_1 не чинити ОСОБА_9 перешкод в користуванні квартирою № 33 будинку № 7 по вул. Мусоргського в м. Кривому Розі (а.с.75-79).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 01 грудня 2008 року в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням та усунення перешкод в користуванні житлом відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про зміну договору найму житлового приміщення квартири АДРЕСА_2 та усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням квартири АДРЕСА_4 задоволено в повному обсязі (а.с. 84-87).

Рішенням Колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 квітня 2009 року апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволена частково. Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 01 грудня 2008 року в частині зміни умов договору найму житлового приміщення в квартирі АДРЕСА_1 скасоване та ухвалене в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. В іншій частині рішення суду залишене без змін (а.с.80-83).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 23 листопада 2011 року в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку було відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні квартирою та про вселення в квартиру задоволений в повному обсязі (а.с.88-91).

Відповідно інформації Покровського відділу державної виконавчої служби м. Кривого Рогу Головного управління юстиції у Дніпропетровській області від 20.02.2017 року, на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа по справі №2-1014 від 23.11.2011 року виданого Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області про вселення ОСОБА_4 до ОСОБА_1, а саме до помешкання, яке розташоване за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Мусоргського, 7/33. 13.08.2012 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. 03.10.2012 року виконавче провадження з примусового виконання, вселення ОСОБА_4 до ОСОБА_1 закінчено у звязку з повним фактичним виконанням. Надати більш детальну інформацію щодо проведених виконавчих дій не є можливим, у звязку з закінченням терміну зберігання завершених виконавчих проваджень (а.с.176).

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_10 суду пояснила, що приблизно пять років потому відбувалося вселення ОСОБА_4 до квартири ОСОБА_1, при якому була присутня ОСОБА_2, а ОСОБА_1 не було. Під час вселення ОСОБА_2 надала державному виконавцю ключі від квартири для передачі їх ОСОБА_4 Також у подальшому ОСОБА_4 виселялася з даної квартири, коли саме це відбувалося вже не памятає.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_11 суду пояснила, що весною 2016 року вона разом з ОСОБА_4 приходила до квартири за місцем її реєстрації, при цьому адресу не памятає. Підійшовши по підїзду вони не змогли відчинити вхідні двері. Подзвонили у домофон відповідної квартири, ОСОБА_2 повідомила їм, що ключ від домофону змінено та відчинила їм двері підїзду. Піднявшись до вхідних дверей квартири, ОСОБА_4 наявними в неї ключами відчинити їх не змогла. Жінка, яка знаходилась у цій квартирі, а саме ОСОБА_2 на прохання ОСОБА_4 впустити її до квартири, відмовила останній та вела себе грубо.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_12 суду пояснила, що вона є старшою по будинку, де розташована спірна квартира, знає усіх жильців особисто. Весною 2016 року ОСОБА_4 приходила до квартири ОСОБА_1 з своїм новим чоловіком. В день їхнього візиту, вона чула розмову між сторонами у справі на підвищених тонах. Замки на вхідних дверях до підїзду ніхто ніколи не змінював. Замки у спірній квартирі де мешкає ОСОБА_1 з ОСОБА_2 також не змінювалися, їй це відомо , оскільки ОСОБА_1 дає їй ключі , щоб в час відсутності доглядала за квартирою. Перешкод у користуванні ОСОБА_4 спірною квартирою ОСОБА_1 ніколи не чинив.

За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Позивачем за первісним позовом ОСОБА_1 не надано належних доказів тому, що ОСОБА_4 та ОСОБА_7 не проживали у спірній квартирі без поважних причин.

Так, акти від 25.08.2015 року та 25.04.2016 року (а.с.6, а.с.130), складені сусідами, про не користування ОСОБА_4 спірною квартирою з 2003 року не може бути прийняті, як належний та допустимий доказ у розумінні ст.ст. 57-59 ЦПК України, оскільки вони не містять відомостей з якого конкретного часу та на підставі яких конкретних даних зроблено висновок, що відповідач ОСОБА_4 не користується у житловим приміщенням та дійсної причини цього.

Так, у судовому засіданні встановлено, що між сторонами маються неприязні стосунки, що останні не заперечували, і конфліктність виниклої ситуації обумовлена тим, що при виконанні рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23.11.2011 року у спірній квартирі разом з відповідачем ОСОБА_1, за ствердженням відповідача ОСОБА_4, стала проживати матір позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2

Аналогічні обставини встановлені також рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 24 лютого 2006 року, рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 01 грудня 2008 року, рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 квітня 2009 року, рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23.11.2011 року між тими ж самими сторонами.

Статтею 47 Конституції України та ст. 1 ЖК України передбачено, що кожен має право на житло, а також те, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Положеннями ст. 64 ЖК Української РСР визначено, що члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення, в тому числі правом на користування жилим приміщенням.

Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Також ст. 311 ЦК України передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення, або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Статтею 71 ЖК Української РСР врегульовано збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами.

За змістом ст. ст. 71, 72 ЖК Української РСР наймач або члени його сім'ї можуть бути визнані судом такими, що втратили право користування жилою площею, зокрема, коли вони в ньому не проживають без поважних причин понад шість місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймачем, а в разі спору судом.

У пункті 10 постанови Пленуму Верхового Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» судам роз`яснено, що у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавства не встановлює, у зв'язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин справи.

Таким чином, під час вирішення питання про втрату наймачем права на користування жилим приміщенням з'ясуванню підлягають термін його відсутності та поважність причин такої відсутності.

У відповідності до вимог ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до положень ст. ст. 57-60 ЦПК України.

Установлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Оцінюючи докази у їх сукупності, приймаючи до уваги , що між сторонами склались неприязні стосунки, разом з тим Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області неодноразово розглядались позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання втратившими право користування ОСОБА_4 та її дочки ОСОБА_7, суд дійшов висновку про недоведеність позовних вимог позивачем . Щодо зустрічного позову ОСОБА_8 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням, вселення в квартиру та виселення, слід відмовити з тих самих підстав (недоведеність позовних вимог). Позивачем за зустрічним позовом не доведено, що є підстави для усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням, вселення в квартиру та виселення ОСОБА_2, оскільки не доведено , що остання проживає у спірній квартирі. Вказані позивачкою ОСОБА_4 підстави порушення її прав проживання в спірній квартирі зі сторони відповідача ОСОБА_1, а саме через його проживання у спірній квартирі зі своє матірю - відповідачем ОСОБА_2, і не є підставою для усунення перешкод в користуванні позивачкою житлом, за неможливості спільного проживання.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_4 вселено у спірну квартиру, на виконання рішення суду, дії державного виконавця не оскаржувались.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України витрати по справі віднести на рахунок сторін.

Керуючись Конституцією України, ст.ст. 9, 10, 64, 71, 72, 150, 151, 155-159 ЖК України, ст.ст. 13, 15, 57-64, 79,88, 209,212 - 215, 223 ЦПК України, суд, -

вирішив:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4, яка діє також в інтересах неповнолітньої ОСОБА_7 про визнання втратившими право користування житловим приміщенням, треті особи відділ опіки та піклування виконавчого комітету Покровської районної у місті Ради м. Кривого Рогу, Покровський відділ державної виконавчої служби м. Кривий Ріг Головного територіального управління Юстиції у Дніпропетровській області - відмовити.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням, вселення в квартиру та виселення, треті особи відділ опіки та піклування виконавчого комітету Покровської районної у місті Ради м. Кривого Рогу, Покровський відділ державної виконавчої служби м. Кривий Ріг Головного територіального управління Юстиції у Дніпропетровській області - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з моменту проголошення рішення. Особи, які приймали участь у справі, але не були присутні під час проголошення рішення мають право подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з моменту отримання копії рішення

Суддя: О. Н. Борис