СВАЛЯВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 306/332/17
провадження № 2/306/263/17
Рядок статзвіту № 48
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(З А О Ч Н Е)

23 березня 2017 року м. Свалява

Свалявський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючої судді Тхір О.А.,

з участю секретаря Касинець В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Свалява цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивує тим, що 11.01.2008 між КБ «Приватбанк» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №MKSWAN02001201, відповідно до якого остання отримала кредит в розмірі 18279,17 дол. США, з кінцевим терміном повернення до 09.01.2015 року. Оскільки позичальник ОСОБА_1 свої зобов'язання по кредитному договору не виконала, станом на 20.01.2017 року у неї утворилась заборгованість перед банком в загальній сумі з процентами та штрафами в розмірі 17044,18 дол. США.

Однак, позивач використовуючи своє право щодо стягнення суми заборгованості за кредитним договором, просить суд стягнути лише заборгованість за кредитом (тіло кредиту) в розмірі 5433,55 дол. США та судові витрати у справі.

Представник позивача подав суду клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю з підстав наведених в позовній заяві. Просить позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилась, хоча належним чином повідомлялась про час та місце розгляду справи, відповідно до вимог ст.ст. 74, 76 ЦПК України. Заяви про розгляд справи за її відсутності відповідач не подавала.

Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України.

Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 197 ЦПК України.

Дослідивши письмові докази в справі, суд дійшов висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення.

Між сторонами виникли правовідносини, що регулюються ст.ст. 526, 527, 530, 546, 549, 550, 556 ЦК України.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 1048 ЦК України передбачено право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики, а також у разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Судом встановлено, що 11.01.2008 між КБ «Приватбанк» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № MKSWN02001201, відповідно до якого остання отримала кредит в розмірі 18279,17 дол. США, з яких: 12509,92 дол. США на споживчі цілі (купівлю автомобіля), 689,04 дол. США на сплату страхових платежів, 250,20 дол. США винагороди за надання фінансового інструменту, 4823,26 дол. США для сплати страхових платежів, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,08% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, щомісячної винагороди у розмірі 0,14% від суми виданого кредиту на придбання автомобіля, відсотки за дострокове погашення кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу з кінцевим терміном повернення до 09.01.2015 (арк. 10-13). Згідно з додатковою угодою до кредитного договору № MKSWAN02001201 від 11.01.2008, укладеною 30.11.2011 року, сума кредиту, яку отримала ОСОБА_1 18490,17 дол. США (арк. 14).

Статтями 526, 527 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином, у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_1, порушуючи умови договору, свої зобов'язання належним чином не виконувала, в частині погашення заборгованості за кредитом та сплати відсотків за користування ним.

А саме, з дослідженого в судовому засіданні розрахунку заборгованості за договором (арк. 4-8) вбачається, що станом на 20.01.2017 року у позичальника перед позивачем утворилась заборгованість в розмірі 17044,18 дол. США, яка складається з заборгованості за кредитом 5433,55 дол. США, заборгованості за процентами, нарахованими на залишок простроченої заборгованості 830,99 дол. США, заборгованості по комісії - 433,32 дол. США, а також пені в розмірі 10346,32 дол. США.

Позивач, визначивши загальний розмір заборгованості, просить стягнути лише заборгованість за тілом кредиту, що становить 5433,55 дол. США, що не є порушенням умов договору. Розмір заборгованості за кредитним договором підтверджений належними та допустимими доказами, а тому така вимога підлягає до задоволення.

Згідно зі статтею 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до частини другої статті 533 ЦК України, якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частини перша та третя статті 533 ЦК України).

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент.

Статті 47 та 49 цього Закону визначають операції банків з розміщення, залучення коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції незалежно від виду валюти, яка використовується. Ці операції здійснюються на підставі банківської ліцензії.

Статтею 5 Декрету КМУ від 19.02.1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральної ліцензії) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього Декрету.

Крім того, Національним банком України на виконання положень статті 11 Декрету прийнято Положення.

Згідно з пунктом 1.5 цього Положення використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких НБУ видав йому банківську ліцензію та генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій).

Відповідно до роз'яснень, викладених у пункті 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192, частина третя статті 533 ЦК України).

Отже, якщо в кредитному договорі виконання зобов'язання визначено у вигляді грошового еквіваленту в іноземній валюті (стаття 533 ЦК України), то за наявності хоча б в однієї зі сторін зобов'язання (у банку-отримувача або в ініціатора платежу) індивідуальної або генеральної ліцензії на використання іноземної валюти на території України (стаття 5 Декрету), суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті.

У зв'язку з наведеним суд дійшов висновку, що не суперечить чинному законодавству України стягнення заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті, якщо саме вона надавалась за договором і позивач просить стягнути суму у валюті. Разом зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й проценти за кредитним договором в іноземній валюті, оскільки такий процент є не фінансовою санкцією, а платою за користування грошима.

З матеріалів справи, судом встановлено, що для здійснення банківських валютних операцій Національним банком України було видано ПАТ КБ «ПриватБанк» банківську ліцензію (арк. 19).

А тому, вимога позивача про стягнення суми кредитної заборгованості, яка складається з заборгованості за кредитом 5433,55 дол. США, що за курсом 27,44 відповідно до службового розпорядження НБУ від 20.01.2017 року складає 149096,61 грн. (арк. 9), підлягає задоволенню.

Крім того, відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, підлягають до задоволення вимоги позивача про відшкодування відповідачем понесених ним судових витрат.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 58, 60, 88, 197, 213, 214, 215, 224-226 ЦПК України, ст.ст. 509, 510, 511, 525, 526, 5330 536, 553, 554, 651, 1054, 1055 ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, жительки м. Свалява, вул.Старолюбовнянська, 2/2,на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № MKSWAN02001201 від 11 січня 2008 року в розмірі 5433 (пять тисяч чотириста тридцять три) доларів США 55 центів, що за курсом 27,44 відповідно до службового розпорядження НБУ від 20.01.2017 року складає 149096,61 грн. (сто сорок девять тисяч девяносто шість) грн.61 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 2236 (дві тисячі двісті тридцять шість) гривень 45 копійок судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Закарпатської області шляхом подання апеляційної скарги через Свалявський районний суд в десятиденний строк з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуюча: с уддя ОСОБА_2.А.Тхір