АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_________________________
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2017 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Саліхова В.В.

суддів: Прокопчук Н.О., Семенюк Т.А.

при секретарі: П'ятничук В.Г.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Назаренка Р.О.

представника третіх осіб ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 31 січня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_5 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «ІЗІ Лайф», Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Виробничо будівельна компанія «Легіон», ОСОБА_6 про визнання правочинів недійсними,

в с т а н о в и л а:

У липні 2016 року ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до ТОВ «Компанія з управління активами «ІЗІ Лайф», ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» про визнання правочинів недійсними:

договір відступлення права вимоги № 20-0530/2-1 від 30.03.2010 за кредитним договором про відкриття кредитної лінії № 15-93/17-4668/07 від 24.10.2007;

договір про відступлення права вимоги № 20-0537/3-1 від 30.03.2010;

договір про відступлення права вимоги № 20-0536/3-1 від 30.03.2010, за умовами якого ПАТ «Промінвестбанк» відступив ТОВ «КУА «ІЗІ ЛАЙФ» право вимоги за іпотечним договором № 15-94/17-2989/08 від 20.05.2008.

Справа № 756/8737/16-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/4549/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Луценко О.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Саліхов В.В.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 31.01.2017 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог. Посилається на неповне з'ясування та недоведеність судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, неврахування правової позиції Верховного суду України. В обґрунтування своїх доводів вказує, що термін виконання вимоги щодо стягнення суми кредиту не настав, а тому вимога не може вважатись дійсною та не підлягає відступленню на підставі договору про відступлення права вимоги. Зазначила, що ПАТ «Промінвестбанк» передало новому кредитору право, яке йому не належало, що суперечить вимогам чинного законодавства.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачами під час укладання оспорюваних договорів було дотримано вимог цивільного законодавства щодо змісту та форми вчинених правочинів, їх воля була спрямована на реальне настання правових наслідків, що обумовлені договорами, а доводи позивача про визнання оспорюваних правочинів недійсними, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів.

За змістом положень статті 55 Конституції України кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку.

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з пунктом 2 частини другої статті 16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним із способів захисту цивільних прав.

Аналіз наведених норм дає змогу дійти висновку, що кожна особа має право на захист свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права чи законного інтересу, який не суперечить загальним засадам чинного законодавства. Порушення, невизнання або оспорення суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

З матеріалів справи вбачається, що 24.10.2007 між Закритим акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (далі - ЗАТ «Промінвестбанк»), правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (далі - ПАТ «Промінвестбанк»), та ТОВ «Виробничо-будівельна компанія «Легіон», правонаступником якої є Товариство з обмеженою відповідальністю «Виробничо-будівельна компанія «Максімус» (далі - ТОВ «Виробничо-будівельна компанія «Максімус»), укладено кредитний договір про відкриття кредитної лінії №15-93/17-4668/07, відповідно до умов якого банк зобов'язався надати позичальнику кредит шляхом відкриття кредитної лінії на суму 70 000 000,00 грн. на строк з 27.10.2007 до 30.09.2010, процентна ставка за користування кредитом була встановлена у розмірі 16% річних (а. с. 8-13). У подальшому до кредитного договору були внесені зміни відповідно до договорів від 25.12.2007, від 12.03.2008, від 01.08.2008, від 01.09.2008, від 04.09.2008, від 27.11.2008, від 30.12.2008, від 27.08.2009 та від 02.12.2009.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 20.05.2008 між ПАТ «Промінвестбанк» та ОСОБА_6 було укладено іпотечний договір №15-94/17-2989/08. Предметом іпотеки є нежилі приміщення з №1 по №16 (групи приміщень №102) - офіс, які знаходяться за адресою: м. Київ, проспект Героїв Сталінграду, 6 «Б», корпус 2 літера А. Загальна площа складає 212,90 кв.м. Предмет іпотеки належить іпотекодавцю на праві власності, що підтверджується свідоцтвом про право власності, виданим Головним управлінням комунальної власності м. Києва Виконавчого органу КМР від 28.03.2008 серія САВ №869213, на підставі Наказу №400-В від 28.03.2008, право власності зареєстровано КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» 02.04.2008 у реєстрову книгу №121П-171 за реєстровим №7459-П (а. с. 15-20). Згідно з п. 1.5. договору іпотеки, сторони оцінили предмет іпотеки на суму 4 300 580,00 грн.

Також, в якості забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором, 04.09.2008 між ОСОБА_6 та ПАТ «Промінвестбанк» укладено договір застави майна №15-94/14-4891/08 (а. с. 21-28). Предметом договору застави є автомобіль Subaru Forester, 2005 р. в., реєстраційний номер НОМЕР_1, шасі НОМЕР_2, тип легковий (а. с. 29). Сторони оцінили предмет застави на суму 89 000 грн.

30.03.2010 між ПАТ «Промінвестбанк» та ТОВ «КУА «ІЗІ ЛАЙФ» укладено договір про відступлення права вимоги №20-0530/2-1, відповідно до умов якого первісний кредитор відступив новому кредитору право вимоги за кредитним договором про відкриття кредитної лінії № 15-93/17-4668/07 від 24.10.2007 з урахуванням змін укладеними між ПАТ «Промінвестбанк» та ТОВ «ВБК Легіон», що є правонаступником ТОВ «ВБК «Максімус» (а. с. 30-33).

30.03.2010 між ПАТ «Промінвестбанк» та ТОВ «КУА «ІЗІ ЛАЙФ» укладено договір відступлення права вимоги №20-0536/3-1, за яким первісний іпотекодержатель відступає новому іпотекодержателю своє право вимоги за Договором іпотеки №15-94/17 - 2989/08 від 20.05.2008 (а. с. 34-35).

Також в цей же час було укладено договір відступлення права вимоги №20-0537/3-1, відповідно до якого первинний заставодержатель відступає новому заставодержателю своє право вимоги за договором застави майна №15-94/17-4891/08 від 04.09.2008 (а. с. 36-37).

04.11.2009 ПАТ «Промінвестбанк» направило повідомлення ОСОБА_6 та вимогу ТОВ «ВБК «Легіон» про повернення отриманих всіх коштів за кредитним договором, сплати процентів за користування ним та сплати суми комісійних винагород (а. с. 38-40).

Відповідно до приписів п.2 договору про внесення змін до кредитного договору про відкриття кредитної лінії № 15-93/17-4668/07 від 02.12.2009 встановлено, що дата повернення всіх отриманих в межах кредитної лінії сум кредиту встановлюється до 12.10.2009 - 8 080 407,58 грн., до 30.11.2009- 2 592 592,59 грн., вересень 2010 - 59 326 999,83 грн. (а. с. 14).

Позивач, зазначаючи, що договір про відступлення права вимоги був укладений без відома позивача, та термін виконання вимоги щодо стягнення суми боргу в розмірі 59 326 999,83 грн. не настав, у зв'язку з чим вказані договори уступки прав вимоги підлягають визнанню недійсними на підставі ст. 203,215 ЦК України, а тому звернулася до суду із відповідним позовом.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ст. 215 ЦК України).

Розділ І книги п'ятої ЦК України регулює загальні положення про зобов'язання, зокрема, положення щодо сторін у зобов'язанні.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор (частина 1 статті 510 ЦК України).

Законодавством також передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов'язанні.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі ст.ст. 514, 516 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків.

Аналіз наведених норм права дає можливість зробити висновок про те, що відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов'язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором та здійснюється без згоди боржника.

Враховуючи, що при розгляді справи було встановлено, що ТОВ «Компанія з управління активами «ІЗІ Лайф» та ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» під час укладання оспорюваних договорів було дотримано вимоги цивільного законодавства щодо змісту та форми вчинених правочинів, а позивач не довела факту заподіяння їй шкоди, у зв'язку з укладанням вищезгаданого договору, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні вищезгаданого позову правильними.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що термін виконання вимоги щодо стягнення суми боргу не настав, а тому наявні підстави для визнання договорів про відступлення права вимоги недійсними, є необґрунтованими.

Відповідно до п. 3.3.4 Кредитного договору, Банк має право вимагати від позичальника (незалежно від настання строку погашення кредиту) сплати у повному обсязі заборгованості за кредитом та/або відсотків за користування ним, та/або комісій, передбачених цим Договором, письмово попередивши про необхідність такої сплати за 10 днів, у випадках, коли, зокрема, позичальник не виконав у строк свої обов'язки по поверненню кредиту та/або сплаті відсотків за користування кредитом та/або інші обов'язки по сплаті грошових коштів, передбачених цим Договором.

Таким чином, умовами кредитного договору передбачена можливість Банку звертатися достроково з вимогою до боржника, так і до іпотекодавця, як гаранта забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором про погашення наявної заборгованості.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що договір про відступлення права вимоги був укладений без відома позивача не можуть бути підставою для скасування або зміни рішення суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 516 ЦК України, якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризики настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредитору є належним виконанням.

Відповідно до п. 3.1.5. Іпотечного договору іпотеко держатель має право здійснювати відступлення прав за цим Договором та Кредитним договором без попереднього отримання на це згоди Іпотекодавця в порядку, передбаченому законом. Пункт 3.1.6. Іпотекодержатель вправі передати свої права по даному Договору іншій особі шляхом продажу прав вимоги або укладення договору відступлення права вимоги, з передачею оригіналу цього Договору, інших документів та інформації, необхідних такій особі для набуття та реалізації прав нового Іпотекодержателя (а. с. 17).

Згідно з п. 3.1.6. Договору застави майна, заставодержатель вправі передати свої права по даному Договору іншій особі шляхом продажу прав вимоги або укладення договору відступлення права вимоги, з передачею оригіналу цього Договору, інших документів та інформації, необхідних такій особі для набуття та реалізації прав нового Заставодержателя (а. с. 25).

Таким чином, законодавець поклав саме на нового кредитора усі ризики щодо виконання договору з приводуненалежного повідомлення боржника про заміну стягувача та договорами іпотеки й застави не передбачено повідомлення іпотекодавця та заставодавця про відступлення права вимоги.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, позивач ОСОБА_5 не є стороною кредитного договору, ні договорів іпотеки та застави.

Таким чином, враховуючи вище викладене, вимоги апелянта є недоведеними та такими, що не знайшли своє підтвердження при розгляді справи в апеляційній інстанції, а тому не заслуговують на увагу.

Отже, висновок суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи висновок суду не спростовують.

Враховуючи наведені обставини та вимоги ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст.303,304,308,313,314,315,325 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 31 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: Н.О. Прокопчук

Т.А.Семенюк