Справа № 639/1256/17
Провадження № 2/639/1088/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2017 року Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Гаврилюк С.М.,

при секретарі судового засідання Макушенко Т.В.,

розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» ОСОБА_2 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

В провадженні суду знаходиться цивільна справа за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Від представника позивача ОСОБА_2, який діє на підставі довіреності від 17.01.2017, на адресу суду 31.03.2017 надійшла заява від 28.03.2017 про забезпечення позову, в якій просить накласти арешт на квартиру загальною площею 66,1 кв.м, житловою площею 39,2 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, шляхом заборони будь-яким особам укладати угоди стосовно цього майна, проводити його реєстрацію та перереєстрацію, здійснювати його відчуження.

В обґрунтування вимог заявником зазначено, що в порушення умов договору відповідач протягом тривалого часу не виконує взяті на себе зобовязання за кредитним договором, а саме: не здійснює щомісячних погашень кредиту, внаслідок чого виникла заборгованість за кредитним договором у розмірі 36396,13 грн. Тому, у банка відсутні підстави вважати, що відповідачем будуть припиненні недобросовісні дії щодо не виконання обов'язків перед кредитором. Невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Суд, перевіривши матеріали справи та заяву про забезпечення позову, вважає, що вона підлягає поверненню з наступних підстав.

У відповідності до ч.ч. 1, 3 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов, серед іншого, забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЦПК України, у разі необхідності судом можуть бути застосовані інші види забезпечення позову. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Як зазначено у постанові Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" (Зі змінами, внесеними згідно з Постановою № 2 від 12.06.2009) забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Пунктом 6 зазначеної постанови передбачено, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Крім того, вирішуючи питання про забезпечення позову суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких може бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Як вбачається з позовної заяви, позивачем не заявлено позовні вимоги до ОСОБА_4, за якою, відповідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта, зареєстровано на підставі договору дарування від 10.06.2006 право вланості на квартиру АДРЕСА_2.

Таким чином, зазначений в заяві вид забезпечення позову порушуює права третьої особи ОСОБА_4 щодо розпорядження майном, яке належить їй на праві приватної власності.

Окрім того, згідно ч. 4 ст. 151 ЦПК України до заяви про забезпечення позову додається документ, що підтверджує сплату судового збору.

Відповідно до п. 6 постанови № 10 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» сплата судового збору за подання до суду заяв про забезпечення позову здійснюється на загальних підставах за визначеними ставками незалежно від того, чи звільнені позивачі від сплати судового збору за пред'явлення певних позовів.

Спеціальним нормативно-правовим актом, який визначає правові засади справляння судового збору, платників, обєкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору є Закон України «Про судовий збір».

Відповідно до підпункту 4 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" за подання юридичною особою заяви про забезпечення позову встановлена ставка судового збору, яка складає 0,5 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (800 грн).

Судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2017 року становить 1600 грн 00 коп.

Проте, позивачем до заяви про забезпечення позову від 28.03.2017 додано копію платіжного доручення № BO90B17QO від 17.02.2017 на суму 800 грн, яким було сплачено судовий збір за подання попередньої заяви про забезпечення позову по вказаній справі, в задоволенні якої ухвалою суду від 14.03.2017, яка набрала законної сили, відмовлено.

Згідно з положеннями, ч. 8 ст. 153 ЦПК України, суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 ЦПК України, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Таким чином, заяву про забезпечення позову від 28.03.2017, яка надайшла на адресу суду 31.03.2017 , подано без додержання вимог статті 151 ЦПК України , оскільки заявником на сплачено судовий збір за вказану заяву. У зв'язку з чим на підставі ч.8 ст. 153 ЦПК України вказана заява про забезпечення позову підлягає поверненню заявнику.

Керуючись ст.ст. 151, 153 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву представника позивача ОСОБА_1 акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» ОСОБА_2 про забезпечення позову від 28.03.2017 по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором повернути заявнику.

Розяснити, що повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню позивача до суду із заявою про забезпечення позову після усунення недоліків заяви.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя С.М.Гаврилюк