Справа № 489/6082/15-ц
Номер провадження 2/489/26/17
РІШЕННЯ

Іменем України

02 лютого 2017 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючого - судді Тихонової Н.С.,

при секретарі - Бреженюк Н.С.,

за участі:

позивачки - ОСОБА_1,

представника позивачки - ОСОБА_2,

відповідачки - ОСОБА_3,

представника відповідачки - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, шляхом відновлення межі,

ВСТАНОВИВ:

В вересні 2015 р. ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

В обґрунтування своїх вимог посилась на те, що вона та відповідачка є власниками суміжних земельних ділянок за адресами вул. 2 Інгульська, 12 та вул. 2 Інгульська, 10/1 в м. Миколаєві. Відповідачка у 2015 році побудувала на межі земельних ділянок паркан, замість знесеного, чим порушує права власності позивача, оскільки розташований не на межі, визначеної у державному акті на право власності, а перенесений вглиб земельної ділянки № 12, через що захоплено землю позивачки. В зв`язку з цим позивачка не має можливості в повному обсязі використовувати належну їй на праві власності земельну ділянку, в добровільному порядку усунути перешкоди і перенести паркан відповідачка відмовляється.

Посилаючись на вищевикладене, позивачка просить суд зобовязати ОСОБА_3 усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою за адресою: м. Миколаїв, вул. 2 Інгульська, 12, шляхом демонтування паркану та перенесення його з її земельної ділянки на 0,53 метра, чим відновити існуючу раніше межу між ділянками.

В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, наполягали на їх задоволенні.

Відповідачка ОСОБА_3 та її представник в судовому засіданні проти позовних вимог заперечували. Вказували, що межі суміжних земельних ділянок, які належать сторонам, не були встановлені, земельна ділянка позивачки у різних документів має різні технічні виміри, а побудований відповідачкою паркан знаходиться на її власній території та не виходить за межі її земельної ділянки, відповідно права позивачки не порушені.

Вислухавши пояснення сторін, експерта, дослідивши надані письмові докази, суд встановив наступне.

Згідно Державного акту на право приватної власності на землю від 11.06.1196 р. ОСОБА_1 належить земельна ділянка площею 392 кв.м., розташована за адресою: м. Миколаїв, вул. 2 Інгульська, 12.

Вказана обставина підтверджується також Витягом з Державного земельного кадастру від 03.11.2014 р.

У відповідності до Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 20.10.2014 р. ОСОБА_3 на праві власності належить земельна ділянка площею 0,0324 га, яка розташована за адресою: м. Миколаїв, вул. Інгульська друга, земельна ділянка 10/1, що підтверджується також витягом з Державного земельного кадастру від 19.05.2014 р.

Вказані земельні ділянки розташовані по сусідству і є суміжними.

Земельні відносини регулюються Конституцією України, ЗК України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. 1 ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, яка полягає в забезпеченні раціонального використання земельних ресурсів, збереженні й відтворенні родючості ґрунтів, захисті їх від псування і забруднення, реалізації громадянами, юридичними особами та державою їхніх прав власності та землекористування відповідно до закону.

Відповідно до ст. 40 Земельного кодексу України громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом.

Згідно ст. 78 Земельного кодексу України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.

У відповідності до ст. 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають право власності на землю на підставі: придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

За правилами ч. 2 ст. 95 ЗК України порушені права землекористувачів підлягають відновленню, в порядку встановленому законом.

Відповідно до ст.103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо).

Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив).

Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них та використання цих ділянок із запровадженням і додержанням прогресивних технологій вирощування сільськогосподарських культур та охорони земель (обмін земельних ділянок, раціональна організація територій, дотримання сівозмін, встановлення, зберігання межових знаків тощо).

В силу ст.104 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати припинення діяльності на сусідній земельній ділянці, здійснення якої може призвести до шкідливого впливу на здоров'я людей, тварин, на повітря, земельні ділянки та інше, а також вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними.

Положеннями ст.152 ЗК України передбачено забезпечення державою громадянам рівні умови захисту прав власності на землю та право власника земельної ділянки або землекористувача вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Отже, за змістом зазначеної норми права захисту підлягає не тільки право власності на земельну ділянку, а також право користування нею від будь-яких порушень зазначених прав.

Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, серед іншого, шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року № 7, згідно зі ст.158 ЗК України суди розглядають справи за спорами про межі земельних ділянок, що перебувають у власності чи користуванні громадян-заявників, які не погоджуються з рішенням органу місцевого самоврядування чи органу влади з питань земельних ресурсів.

Судом встановлено, що земельні ділянки № 12 та № 10/1 по вул. 2 Інгульська в м. Миколаєві, які належать на праві власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3, розташовані по сусідству та межують між собою.

Відповідно до Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками затвердженої Наказом Державного Комітету України із земельних ресурсів № 376 від 18.05.2010 р., межа земельної ділянки - сукупність ліній, що утворюють замкнений контур і розмежовують земельні ділянки.

Згідно зі ст. 55 Закону України «Про землеустрій» встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних та картографічних матеріалів. Межі земельної ділянки в натурі закріплюються межовими знаками встановленого зразка, крім того, межові знаки здаються за актом під нагляд на збереження власникам землі та землекористувачам.

Положеннями ст. 198 ЗК України передбачено, що кадастрові зйомки - це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок. Кадастрова зйомка включає: а) геодезичне встановлення меж земельної ділянки; б) погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами; в) відновлення меж земельної ділянки на місцевості; г) встановлення меж частин земельної ділянки, які містять обтяження та обмеження щодо використання землі; ґ) виготовлення кадастрового плану.

Відповідно до ст.107 ЗК України основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації, яка відповідно до ст.193 ЗК України містить сукупність відомостей і документів про місце розташування та правовий режим земельних ділянок, їх оцінку, класифікацію земель, кількісну та якісну характеристику, розподіл серед власників землі та землекористувачів.

Згідно Державного акту на право приватної власності на землю 1-МК № 004250 від 11.06.1996 р. межа між сусідніми земельними ділянками № 12 і № 10/1 по вул. 2 Інгульська в м. Миколаєві являє собою пряму лінію зі зламом довжиною 0,32 м. на відстані 8,54 м. від вулиці, та пряму лінію довжиною 19,93 м. після зламу. Загальна довжина межі складає 28,47 м.

Разом з тим, згідно Кадастрової зйомки земельної ділянки № 12 по вул. 2 Інгульська в м. Миколаєві межа між сусідніми земельними ділянками являє собою лінію зі зламом довжиною 0,58 м на відстані 8,36 м. від вулиці, та пряму лінію 19,99 м після зламу. Загальна довжина межі складає 28,35 м.

Кадастровий план земельної ділянки за кадастровим номером :03:007:0012, взагалі не містить зламу.

Відповідно до ОСОБА_5 перенесення меж земельної ділянки в натурі ( на місцевість), згідно замовлення ОСОБА_3 , на підставі рішення ММР за № 43/42 від 16.09.2014 року, ТОВ «Армадаземпроект-ЮГ» було виконане перенесення в натурі меж земельної ділянки (кадастровий номер :03:007:0011) ( арк.56).

Для встановлення обставин, чи відповідає межа, на якій побудовано паркан, між земельними ділянками сторін, межі, встановленої та відображеної ОСОБА_5 актом про право власності на землю, виданим ОСОБА_1, судом було призначено судову будівельно-технічну експертизу, проведення якої було доручено експертам МВ Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз.

До суду надійшов висновок № 1023-1024 від 03.06.2016 р. судової будівельно технічної експертизи, відповідно до якого встановлено:

1)межа, на якій побудовано залізобетонний паркан між земельними ділянками № 10/1 і № 12 по вул. 2 Інгульській в м. Миколаєві не відповідає межі, встановленої та відображеної ОСОБА_5 актом на право приватної власності на землю 1-МК № 004250, виданим ОСОБА_1, і зміщена на ділянці від вулиці до зламу в бік земельної ділянки № 10/1, від зламу до тильної межі земельної ділянки № 12 в бік цієї ж земельної ділянки № 12;

2)для поновлення межі між земельними ділянками № 10/1 та № 12 по вул. 2 Інгульська в м. Миколаєві необхідно демонтувати залізобетонний паркан і побудувати новий паркан згідно правовстановлюючих документів - ОСОБА_5 актом на право приватної власності на землю 1-МК № 004250 від 11.06.1996 р.

Таким чином, експерт дійшов до висновку про порушення прав позивача відповідачем.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 ЦПК України висновок експерта для суду не є обовязковим і оцінюється судом за правилами , встановленими ст. 212 цього Кодексу.

Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Зважаючи на наведене вище, суд вважає, що Висновок експерта, викладений в експертизі № 1023-1024 від 03.06.2016 р., не може бути прийнятий судом до уваги, оскільки він пропонує відновити межу суміжних земельних ділянок, згідно Державного акту на право приватної власності на землю 1-МК № 004250 від 11.06.1996 р. , шляхом, який технічно неможливо виконати, оскільки ОСОБА_5 містить місце зламу, експерт же пропонує ( у Додатку № 5) зрівняти цю лінію. Отже, висновок експерта, як і уся технічна документація, яка містить в матеріалах справи, має розбіжності, протиріччя, неузгодженості щодо дійсних розмірів та обставин.

Таким чином, дослідивши всі надані сторонами докази в сукупності, суд дійшов висновку, що межа між земельними ділянками ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в різних документах мають різні виміри, які суперечать одне одному, що свідчить про відсутність чітко встановлених меж цих земельних ділянок, в звязку з чим їх відновлення видається неможливим.

За таких обставин, суд вважає, що підстави для усунення перешкод у користуванні позивачкою земельною ділянкою відсутні, через недоведеність порушення прав позивача відповідачем, отже в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.

Керуючись ст. 10, 11, 30, 60, 212-214 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, шляхом відновлення межі відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається Апеляційному суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Н.С. Тихонова