АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції - Белоконна І.В.
№ 22-ц/796/2596/2017 Доповідач - Борисова О.В.
справа № 756/2664/16-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Панченка М.М.

при секретарі: Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 20 грудня 2016 року про відмову в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя,-

В С Т А Н О В И Л А:

16.12.2016 року відповідач ОСОБА_4 звернувся до суду із заявою в якій просив ухвалити додаткове рішення у даній справі, в якому розподілити судові витрати між сторонами у відповідності до положень ст.88 ЦПК України, шляхом присудження на користь ОСОБА_3 1/2 частину сплаченого судового збору, замінивши стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 7165,61 грн.

Свої вимоги мотивував тим, що суд стягнув на користь позивача сплачений судовий збір, однак в розумінні положень ст.88 ЦПК України таке стягнення не є способом розподілу судових витрат між сторонами.

В позовній заяві позивач зазначала про те, що вважає трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 та автомобіль марки MERСEDES - BENZ SPRINTER, 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 спільною сумісною власністю подружжя. Під час розгляду справи по суті відповідач не заперечував проти поділу майна подружжя по 1/2 частині.

З урахуванням наведеного, сплачений судовий збір стягується з відповідача в тій частині, в якій було задоволено майнові вимоги позивача, що заявлялися у власних інтересах, тобто на 1/2 частину майна.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 20.12.2016 року у задоволенні заяви відповідача ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення відмовлено.

Не погоджуючись з даною ухвалою суду першої інстанції, представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду із постановленням рішення про розподілення судових витрат між сторонами у відповідності до положень ст.88 ЦПК України, шляхом присудження на користь ОСОБА_3 1/2 частину сплаченого судового збору, замінивши стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 7165,61 грн.

Вказує на те, що серед позовних вимог ОСОБА_3 були також вимоги щодо визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частину нерухомого майна та на 1/2 частину автомобіля. Так, майнові вимоги, що були предметом розгляду у суді є такими, що фактично заявлено в інтересах ОСОБА_1 Заявник на даний час не піднімає питання про законність підстав повноважень для заявлення таких вимог, однак суду необхідно керуватися тим, що при майновому спорі розподіл судових витрат здійснюється пропорційно до розміру присудженого майна.

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача доводи апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити.

Позивач та її представник в судовому засіданні апеляційного суду заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили її відхилити, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що при розгляді позову розглянуті всі позовні вимоги та вирішено питання про розподіл судових витрат, а тому в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення необхідно відмовити.

Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

Так, відповідно до ст.220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної суми грошових коштів, які підлягають стягненню, майно, яке підлягає передачі, або які дії треба виконати;

3) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 367 цього Кодексу;

4) судом не вирішено питання про судові витрати.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 24.11.2016 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено.

Визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 та автомобіль марки MERСEDES- BENZSPRINTER, 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину автомобіля марки MERСEDES - BENZ SPRINTER, 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, номер шасі НОМЕР_2.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину автомобіля марки MERСEDES- BENZSPRINTER, 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, номер шасі НОМЕР_2.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, загальною площею 70,2 кв.м, жилою площею 45,5 кв.м.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частинуквартири АДРЕСА_1, загальною площею 70,2 кв.м, жилою площею 45,5 кв.м.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3сплачений судовий збір у розмірі 7165,61 грн.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви відповідача про ухвалення додаткового рішення у справі, оскільки рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 24.11.2016 року було вирішено питання про розподіл судових витрат.

Отже, відмовляючи у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення у даній справі, суд першої інстанції вірно виходив з відсутності правових підстав для задоволення заяви.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції стягнуто з відповідача на користь позивача судовий збір, однак в розумінні положень ст.88 ЦПК України таке стягнення не є способом розподілу судових витрат колегія судів не приймає до уваги, оскільки згідно з роз'ясненнями, які викладені в п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» додаткове рішення може бути ухвалене лише у випадках і за умов, передбачених ст.220 ЦПК України, воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов'язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги не досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Оскільки, ухвала суду постановлена з дотриманням норм процесуального права, підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 307, 312, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 20 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: