Справа № 462/8247/15 Головуючий у 1 інстанції: Румілова Н.М.
Провадження № 22-ц/783/378/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 А. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Павлишина О.Ф.

секретаря Бохонко Е.Р.,

з участю представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 ОСОБА_3 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 08 серпня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості,-

встановила:

В листопаді 2015 року позивач ПАТ «ВТБ Банк» звернувся в суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості.

Вимоги обґрунтовував тим, що 16 травня 2008 року між ВАТ «ВТБ БАНК» (правонаступником якого є ПАТ «ВТБ Банк») та ОСОБА_4 укладений кредитний договір № 48/1700/513.

Згідно умов договору (п. 1.1. договору) позивач надав позичальнику грошові кошти у розмірі 72000,00 доларів США із строком користування до 16.05.2023 року та сплатою відсотків за користування ним у розмірі 14,5% річних.

Позивач виконав свої зобов'язання за договором, однак позичальник, користуючись коштами, свої зобов'язання не виконав. Заборгованість за кредитними коштами станом на 30.10.2015 року становить 66468,36 доларів США, з яких 57621,10 дол. США заборгованість за кредитом, 7043,13 дол. США. за процентами, 30% річних становить 312,92 дол. США, пеня за несплату відсотків - 1410,74 доларів США, три проценти річних за прострочення заборгованості по процентах - 80,47 дол. США.

В забезпечення виконання позичальником зобов'язання за кредитним договором між позивачем та відповідачами ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 укладені договори поруки № 48/1700/513-ДП від 16 травня 2008 року, відповідно до умов яких відповідачі поручились перед позивачем щодо повернення кредиту, перерахування плати за користування кредитом, комісій, пені, штрафних санкцій та збитків за кредитним договором.

Оскільки відповідачами зобов'язання не виконуються, просив стягнути солідарно з відповідачів на свою користь заборгованість у розмірі 66468,36 доларів США, що в еквіваленті до національної валюти, згідно курсу НБУ станом на 30.10.2015 року, складає 1522390,22 грн., а також стягнути з відповідачів солідарно судовий збір у розмірі 22835,85 грн.

Оскаржуваним рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 08 серпня 2016 року позовну заяву Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7солідарно на користь Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» заборгованість у розмірі 66468,36 доларів США, що в еквіваленті до національної валюти становить 1522390,22 грн., та стягнуто з відповідачів солідарно судовий збір у розмірі 22835,85грн.

Стягнуто з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7солідарно на користь Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» судовий збір у розмірі 22835,85грн.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_4 ОСОБА_3, з оскаржуваним рішенням не погоджується, вважає його незаконним та необґрунтованим.

В апеляційній скарзі зазначає, що суд в порушення вимог статті 10 ЦПК України не надав можливості відповідачам подати заперечення щодо позовних вимог, чим порушив принцип змагальності сторін у судовому процесі.

Крім цього зазначає, що однин з відповідачів ОСОБА_6 помер 15.09.2014 року, а відповідач ОСОБА_7 жодного разу не отримував повідомлення про судові засідання, оскільки його адреса зазначена неправильно, що не було досліджено судом першої інстанції.

Покликається на те, що позивач не долучив до матеріалів справи розрахунки суми заборгованості, при цьому просив стягнути 3% річних та пеню поза межами строків давності, однак відповідач ОСОБА_4 у звязку з неналежним повідомленням не міг предявити заяву про застосування строків позовної давності.

Звертає увагу на те, що відсоткова ставка на рівні 16,5 % є більшою ніж визначена у договорі на рівні 14,5 %, що є підставою для припинення поруки, оскільки поручителі про зміну відсоткової ставки не повідомлялись.

На думку апелянта, стягнення з відповідачів заборгованості солідарно не відповідає висновку Верховного Суду України в постанові від 17 грудня 2014 року у справі № 6-185цс14, оскільки згідно ст. 554 ЦК України поручителі відповідають перед кредитором солідарно між собою лише у разі укладення одного договору кількома поручителями (спільна порука).

При цьому, умовами договорів поруки не передбачено солідарної відповідальності поручителів між собою, однак суд першої інстанції зазначені умови договорів не досліджував.

Просить скасувати рішення Залізничного районного суду м. Львова від 08 серпня 2016 рокута направити справу на новий розгляд.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_3 на підтримку доводів скарги, а також пояснення представника позивача ОСОБА_2 на заперечення таких, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково виходячи із наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

На підставі ст.ст. 11, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів приходить переконання, що оскаржуване рішення суду не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам закону.

Задовольняючи позовні вимоги та ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що у зв'язку з порушеннями зобов'язань за кредитним договором у відповідача ОСОБА_4 виникла заборгованість, яка складає 66468,36 дол. США, відповідач не виконав вимогу банку від 20 липня 2015 року щодо зміни термінів повернення кредиту та процентів за користування кредитними коштами в сторону їх зменшення, тому останній, на думку суду, повинен нести відповідальність за виконання кредитного договору.

Крім цього, 27 серпня 2015 року позивачем ПАТ «ВТБ Банк» пред'являлись вимоги до поручителів про погашення заборгованості, однак зобов'язання за договором відповідачами не виконано, відтак вимоги позивача є підставними та підлягають задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 16 травня 2008 року між ВАТ «ВТБ БАНК» (правонаступником якого є ПАТ «ВТБ Банк») та ОСОБА_4 укладений кредитний договір № 48/1700/513, за умовами якого Банк надав позичальнику грошові кошти у розмірі 72000,00 доларів США зі строком користування до 16.05.2023 року та сплатою відсотків за користування ним у розмірі 14,5% річних. Позичальник зобов'язався виконати зобов'язання згідно з Кредитним договором у повному обсязі.

Згідно із ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Банк свої обовязки за кредитним договором виконав, що сторонам не оспорюється.

В свою чергу, у зв'язку з порушеннями зобов'язань за кредитним договором у відповідача ОСОБА_4 виникла заборгованість, яка згідно поданих позивачем розрахунків станом на 30.10.2015 року складає 66468,36 дол. США, що в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку становить 1522390,22 грн., у тому числі: заборгованість за кредитом 57621,10 дол. США, прострочення заборгованості по відсотках - 7043,13 дол. США., 30% річних - 312,92 дол. США, пеня за несплату відсотків - 1410,74 доларів США, три проценти річних за прострочення заборгованості по процентах - 80,47 дол. США.

20 липня 2015 року листом вимогою № 6056/1-289 банк звернувся до відповідача ОСОБА_4 про зміну термінів повернення кредиту та процентів за користування кредитними коштами в сторону їх зменшення, однак така залишилась не виконаною (а.с. 16).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Статтею 530 цього ж Кодексу передбачено, якщо в зобов»язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк.

Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов»язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншими актами цивільного судочинства.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, між позивачем та відповідачами - поручителями укладені договори поруки № 48/1700/513-ДП від 16 травня 2008 року з ОСОБА_5, № 48/1700/513-ДП-1 від 16 травня 2008 року з ОСОБА_6, № 48/1700/513-ДП-2 від 16 травня 2008 року з ОСОБА_7 (а.с. 44-49).

Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Згідно із ч. 2 ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

З матеріалів справи встановлено, що 27 серпня 2015 року позивач ПАТ «ВТБ Банк» пред'являв вимоги до поручителів про погашення заборгованості, які останніми отримані, однак залишились без виконання (а.с. 18-23).

Таким чином, у звязку з неналежним виконання умов договору, банк скористався наданим йому правом на захист порушеного права та звернувся з вимогою в судовому порядку.

Згідно із ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов"язання.

Таким чином, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що позивач належним чином виконав обов`язки за договором про надання кредиту, натомість відповідачі, як основний боржник так і фінансові поручителі, свої зобовязання не виконали, а вимоги банку про дострокове повернення кредитів та процентів у звязку з неналежним виконанням таких, залишились не виконані.

Разом з тим, під час розгляду апеляційної скарги встановлено, що відповідач ОСОБА_6, який був поручителем боржника ОСОБА_6, помер 16 вересня 2014 року про що складено відповідний актовий запис № 775 (а.с. 106).

Ухвалою від 20 безеня 2017 року провадження по справі в частині вимог Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» до ОСОБА_6 закрито зважаючи на те, що порука у спірних правовідносинах не є майновою, а фінансовою, відтак зобов»язання поручителя ОСОБА_6 нерозривно пов»язані з його особою, у зв»язку з цим не можуть бути виконані іншою особою, відтак припинилися з часу смерті боржника.

В свою чергу, статтею 554 ЦК України передбачено, що в разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Виходячи з аналізу зазначеної правової норми, поручителі, які спільно поручилися одним договором, відповідають перед кредитором солідарно. У разі укладення кількох договорів поруки на виконання одного й того самого зобов"язання, ч. 3 ст. 554 ЦК України не застосовується.

У такому випадку кредитор має право пред»явити вимогу до кожного з поручителів на підставі окремого договору, відповідно до яких кожен із поручителів відповідає перед кредитором разом із боржником, як солідарні боржники.

Однак, суд першої інстанції на зазначене увагу не звернув, одночасно стягнув в користь позивача заборгованість солідарно з позичальника ОСОБА_4 та фінансових поручителів ОСОБА_5, ОСОБА_7, тому оскаржуване рішення необхідно скасувати в цій частині та ухвалити нове рішення про стягнення заборгованості в користь кредитора солідарно із позичальника та кожного поручителя окремо.

Що стосується доводів апелянта стосовно збільшення відсоткової ставки за кредитним договором, колегія суддів звертає увагу на те, що листом № 290/1700-2 від 10.03.2015 року позивач ПАТ «ВТБ Банк» повідомив ОСОБА_4 про зміну відсоткової ставки за користування кредитом з 14,5 % на 16,5 % починаючи з 06 березня 2015 року на підставі п. 9.4 кредитного договору від 16.05.2008 року № 48/1700/513.

В свою чергу, згідно із пунктом 9.4 кредитного договору у разі ненадання позичальником документально підтвердження страхування предмету застави на наступний день після строку страхування, вказаного в договорі застави або в перший день наступного року кредитування банк підвищує відсоткову ставку за кредитом на 2% річних в порівнянні з діючою відсотковою ставкою за даним кредитним договором.

При цьому, позичальник підписанням цього договору підтвердив що для вказаного вище застосування нової процентної ставки не вимагається підписання сторонами будь-яких інших додаткових документів, крім цього договору.

Наведене свідчить про те, що доводи апелянта в цій частині є безпідставними та не заслуговують на увагу, оскільки про інше підвищення відсоткової ставки, крім визначеної п. 9.4 договору, банк та позичальник не домовлялися, що підтверджується поданими розрахунками заборгованості.

Жодного збільшення обсягу відповідальності поручителів також не відбулося, оскільки зобов'язання фактично не змінювалося.

Що стосується доводів апелянта про звернення позивача з вимогами стягнути 3% річних та пеню поза межами строків давності, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 роки (ст.257 ЦК).

Для окремих видів вимог законом встановлено спеціальну позовну давність. Зокрема, ч.2 ст.258 ЦК передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до частин третьої і четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Оскільки рішення по суті спору ухвалюється судом першої інстанції, а на стадії апеляційного провадження здійснюється лише перевірка законності й обґрунтованості рішення суду (ст. 303 ЦПК України), тому заява про застосування позовної давності може бути розглянута, якщо вона подана під час розгляду справи в суді першої інстанції.

На переконання колегії суддів, доводи апелянта про те, що відповідач не зміг звернутися із клопотанням про застосування наслідків спливу строку позовної давності в суді першої інстанції у зв"язку з неналежним повідомленням про час та місце розгляду справи, є безпідставними, оскільки відповідач ОСОБА_8, його представник ОСОБА_9, відповідач ОСОБА_5 були належним чином повідомленими про час та місце судового засідання 19.05.2016 року, 13.06.2016 року та 08.08.2016 року, про що свідчать розписки та повідомлення про вручення судових повісток, представник відповідача ОСОБА_9 двічі знайомився із матеріалами справи, а відтак, у відповідача ОСОБА_8 та його представника було достатньо можливостей для звернення до суду першої інстанції із заявою про застосування наслідків спливу строку позовної давності.

Крім цього, суд першої інстанції помилково стягнув солідарно з відповідачів в користь позивача судовий збір, оскільки відповідно до ст.ст. 541, 543 ЦК України передбачена солідарна відповідальність лише за виконання обов"язку, який встановлений законом або договором.

В свою чергу, у ст. 88 ЦПК України не передбачено право солідарної вимоги або солідарного обов"язку на присудження з другої сторони понесених іншою стороною судових витрат, тому судові витрати підлягають до стягнення з кількох відповідачів у відповідній частині.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 2 ч. 1 ст. 307, ч. 1 ст. 308, ст. 313, ч. 2 ст. 314, ст. ст. 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 08 серпня 2016 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позов Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7 про стягнення заборгованостізадовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» заборгованість за кредитним договором № 48/1700/513 від 16.05.2008 року у розмірі 66468,36 доларів США, що в еквіваленті до національної валюти становить 1522390 (один мільйон п»ятсот двадцять дві тисячі триста дев»яносто) грн. 22 коп.

Стягнути солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_7 на користь Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» заборгованість кредитним договором № 48/1700/513 від 16.05.2008 року у розмірі 66468,36 доларів США, що в еквіваленті до національної валюти становить 1522390 (один мільйон п»ятсот двадцять дві тисячі триста дев»яносто) грн. 22 коп.

Стягнути в рівних частинах з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7 на користь Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» судовий збір у розмірі 22835 грн. 85 коп.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: Ю.Р. Мікуш

ОСОБА_10