Справа № 489/6210/16-ц
Номер провадження 2/489/670/17
РІШЕННЯ

Іменем України

29 березня 2017 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючого судді Кокорєва В. В.,

при секретарі Недавній А. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» (далі-позивач або Банк) до ОСОБА_1 (далі-відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "АКЦЕНТ-БАНК" про визнання кредитного договору недійсним,

встановив

У грудні 2016 року позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості, обґрунтовуючи вимоги тим, що відповідачу було надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 4000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Позивач просив стягнути з відповідача заборгованість, яка виникла внаслідок невиконання відповідачем основного зобов'язання у розмірі 13897,63 грн. та судовий збір.

10.01.2017 від відповідача надійшла зустрічна позовна заява. Просив суд визнати недійсним договір №б/н від 28.11.2014; в разі необхідності призначити почеркознавчу експертизу в рамках розслідування кримінального провадження для встановлення, що підпис, який поставлено на договорі не належить відповідачу.

Ухвалою суду від 07.03.2017 об'єднано в одне провадження вимоги за первісним позовом з вимогами за зустрічним позовом.

20.02.2017 від позивача надійшло заперечення проти зустрічного позову.

Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі вимоги за зустрічним позовом просив не визнав.

Відповідач в судовому засіданні первісний позов не визнав, вимоги за зустрічним позовом просив задовольнити.

Дослідивши докази у справі, суд встановив такі обставини та відповідні правовідносини.

28.11.2011 було надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, що відповідає строку дії картки.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем була надана суду заява позичальника, яка засвідчила факт укладення даного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

В ч. 1 ст. 527 ЦК України зазначається, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно з ч. 1 ст. 530 цього кодексу, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З розрахунку заборгованості за договором б/н від 28.11.2011 вбачається, що є заборгованість за даним договором, що підтверджує факт порушення умов кредитного договору та не виконання зобов'язань, що випливають з нього.

В ч. 1 ст. 610 ЦК України вказується, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Як вбачається з розрахунку заборгованість станом на 24.11.2016 становить 13897,63 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом 3962,00 грн., заборгованості за відсотками 6022,21 грн., заборгованості по комісії 2775,44 грн., штрафу (фіксована частина) 500 грн. та штрафу (процентна складова) 637,98 грн.

Судом встановлено, що відповідач заперечує факт укладання ним спірного кредитного договору, оскільки ним було втрачено паспорт разом з ідентифікаційним кодом та кредит видано зовсім іншій людині.

Частиною 1 ст. 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Приписами ч. 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

В силу вимог статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятись у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

В свою чергу відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За приписами ч. 2,3 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення, відповідно до положень ч. 1 ст. 236 ЦК України.

Позивач як на підставу для задоволення своїх позовних вимог посилається на факт укладання кредитного договору, що підтверджується копією заяви позичальника та наданою фотокопією боржника при оформленні кредитного договору.

Однак суд зазначає, що представником позивача не було доведено укладання кредитного договору від 28.11.2011 саме із відповідачем.

Так, підставою для укладення такого кредитного договору стало надання позичальником паспорту серія НОМЕР_1, виданого на ОСОБА_1 з переклеєною фотокарткою іншої особи.

30.11.2011 відповідач звернувся до начальника Ленінського УМВД України з заявою, в якій вказав, що 17.11.2011 дізнався про зникнення його паспорта та ідентифікаційного коду, що в ньому знаходився.

За цією заявою порушено кримінальне провадження №00000579 за ознаками ч. 4 ст. 358 КК України.

07.05.2013 відповідач звертався із заявою до Голови правління ПАТ "А-Банку", в якій зазначав, що кредит не брав та вказав на факт викрадення його паспорту і коду.

В судовому засіданні, оглянувши фотографію у паспорті позичальника, яка міститься у матеріалах кредитної справи, та фотографію відповідача у паспорті, вбачається, що на цих документах різні особи.

Крім того відомості зазначені в анкеті позичальника не співпадають з відомостями відповідача, а саме місце роботи, дівоче прізвище матері тощо. На підтвердження цих даних відповідач надав копію трудової книжки, свідоцтво про народження.

При цьому за наслідком огляду оригіналів кредитної справи та копії паспорту відповідача вбачається, що підписи позичальника у спірному кредитному договорі та документах доданих до нього мають суттєві відмінності від підпису відповідача.

Таким чином на підставі досліджених доказів у справі в сукупності суд дійшов висновку, що 28 листопада 2011 року представниками ПАТ «Акцент-Банк» був укладений кредитний договір не з відповідачем, а з іншою особою.

Зазначені вище факти свідчать про відсутність вільного волевиявлення відповідача на вчинення дій спрямованих на укладення кредитного договору, що свідчить про відсутність вимоги, дотримання якої під час укладення договору є обов'язковим відповідно до частини 3 статті 203 Цивільного кодексу України.

За таких обставин суд вважає, що позов був пред'явлений до особи, яка не повинна відповідати за вимогами позивача, оскільки суд встановив, що відповідач фактично не отримував кредитні кошти.

З урахуванням наведеного та за відсутності необхідних доказів на підтвердження обґрунтованості позову ПАТ «Акцент-Банк» про стягнення заборгованості з відповідача за спірним кредитним договором, суд дійшов переконання, що у задоволенні первісних вимог Банку слід відмовити.

Дослідивши докази долучені до матеріалів справи щодо їх належності і допустимості, оцінивши їх в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги за зустрічним позовом підлягають задоволенню.

Згідно зі ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 10, 60, 88, 212-214 ЦПК України, суд

вирішив

В задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "АКЦЕНТ-БАНК" про визнання кредитного договору недійсним - задовольнити.

Визнати недійсним кредитний договір № б/н від 28.11.2011. укладений між Публічним акціонерним товариством «АКЦЕНТ-БАНК» та ОСОБА_1.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» на користь держави судовий збір у розмірі 640,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особою, яка не була присутня під час проголошення рішення - з моменту отримання копії рішення.

Суддя В. В. Кокорєв