Апеляційний суд Житомирської області
Справа №272/626/16-ц Головуючий у 1-й інст. Брагін В. І.
Категорія 46 Доповідач Шевчук А. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Микитюк О.Ю., Талько О.Б.,

з участю секретаря судового засідання Кучерявого О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення та зняття з реєстрації

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Андрушівського районного суду Житомирської області від 06 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2016 року ОСОБА_1, звернувшись до суду із позовом до ОСОБА_2, просила витребувати з незаконного володіння та користування відповідача приватний житловий будинок №5, що знаходиться по вул. Леніна у с. Павелки Андрушівського району Житомирської області, виселивши ОСОБА_2 із вищевказаного будинку без надання іншого жилого приміщення, та зобовязати Андрушівське відділення поліції Бердичівського відділу поліції ГУНП у Житомирській області зняти відповідача з реєстраційного обліку за вищезазначеною адресою (а.с.10). Свої вимоги обґрунтовувала тим, що в 2001 році купила вищевказаний будинок. Згодом на прохання сільської ради поселила у ньому ОСОБА_2, як орендаря. Через деякий час за скоєння тяжкого злочину відповідач був засуджений та відбував покарання у місцях позбавлення волі, після чого попросився знову тимчасово проживати в її будинку. Пізніше їй стало відомо, що по селу відповідач поширює чутки про те, що будинок належить йому та він у ньому зареєстрований. Згоди на реєстрацію у своєму будинку вона нікому не давала. Участі в утриманні будинку та оплаті комунальних послуг відповідач не приймає. Натомість приводить осіб, зловживаючих спиртними напоями, влаштовує сварки та не пускає її до оселі. Добровільно звільнити житло відповідач відмовляється. Вона вимушена тимчасово проживати за іншою адресою. Відповідач позбавив її права користування та розпорядження нерухомим майном.

Рішенням Андрушівського районного суду Житомирської області від 06 жовтня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Просить рішення скасувати та ухвалити нове по суті позовних вимог, яким виселити ОСОБА_2 із приватного житлового будинку №5, що знаходиться по вул. Леніна у с. Павелки Андрушівського району Житомирської області у спосіб та в порядку, передбаченому законом, та зобовязати Андрушівське відділення поліції Бердичівського відділу поліції ГУНП у Житомирській області зняти відповідача з реєстраційного обліку за вищезазначеною адресою. Вважає, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що суд дійшов неправильного висновку про те, що відповідач вселився як член її сімї. Він ніколи не був її співмешканцем. Вона власник житлового будинку, а відповідач - наймач. Посилання суду на те, що відповідач зробив добудову, ремонт, обробляє земельну ділянку не відповідають дійсності. Насправді він зробив лише навіс для зберігання дров у рахунок плати за оренду житла. Окрім того, пославшись на сервітутне право, суд вийшов за межі позовних вимог.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах ст.303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачу на праві власності належить будинок №5, що знаходиться по вул. Леніна у с. Павелки Андрушівського району Житомирської області. Відповідач вселився в будинок як співмешканець, тобто як член сім'ї власника будинку. Сторони перебувають на реєстраційному обліку за вищевказаною адресою. Підстав для припинення сервітуту відповідно до ст.ст.405,406 ЦК України немає та представником позивача не доведені підстави для виселення, передбачені ст.116 ЖК УРСР.

Колегія суддів апеляційного суду не може повністю погодитися з висновком суду першої інстанції, оскільки недоведені обставини, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими.

Так, набуття права власності на спірний житловий будинок позивач підтверджує розпискою від 21 вересня 2001 року, яка посвідчена секретарем виконкому Павелківської сільської ради Андрушівського району Житомирської області, зі змісту якої вбачається, що ОСОБА_3 продав будинок №5 по вул. Леніна у с. Павелки ОСОБА_1 за 800 грн. (а.с.16) та листом виконкому Павелківської сільської ради від 04 жовтня 2016 року №160 про те, що згідно запису погосподарської книги №1 за 2001-2005 роки за особовим рахунком №93 вищевказаний житловий будинок рахується за позивачем (а.с.56).

Однак чинне на 2001 рік законодавство зобовязувало посвідчувати договір купівлі-продажу жилого будинку, у якому продавцем або покупцем був громадянин, у нотаріальній конторі (ст.227 ЦК УРСР 1963 року та п.2 розділу I Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, яка була затверджена наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 1994 року №18/5, що діяли на час надання розписки).

Окрім того Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України, яка була затверджена наказом Міністерства юстиції України від 25 серпня 1994 року №22/5 та діяла на час видачі розписки, не надавала виконкомам відповідних рад у населених пунктах, де не було державних нотаріусів, повноважень посвідчувати угоди (договори), зокрема і договори купівлі-продажу жилого будинку (п.1 розділу 1). Згідно з вищевказаною Інструкцією виконавчі комітети відповідних рад мали право посвідчувати заповіти, довіреності, а також засвідчувати справжність підпису на документах лише у разі, якщо зміст документу не мав характеру угоди (п.69 глави 5 розділу III вищевказаної Інструкції).

Оскільки на час видачі розписки до повноважень виконкомів сільських рад не належало посвідчення договорів купівлі-продажу жилого будинку та така нотаріальна дія як посвідчення розписки взагалі не передбачена законодавством, то договір купівлі-продажу спірного житлового будинку не був нотаріально посвідчений.

Нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу жилого будинку в 2001 році мало важливе правове значення. З ним повязувався момент переходу права власності на будинок.

Приймаючи до уваги, що у 2001 році договір купівлі-продажу житлового будинку №5, що знаходиться по вул. Леніна у с. Павелки Андрушівського району Житомирської області, нотаріально посвідчений не був, то позивач не довела належними та допустимими доказами перехід до неї права власності на спірне нерухоме майно, а відтак і набуття нею у встановленому законом порядку права власності на вищевказаний житловий будинок. Запис у погосподарській книзі не змінює висновків суду з огляду на вищевикладене та не має правового значення для розгляду даної справи.

За недоведеності права власності на спірний житловий будинок передчасним є порушення питання про витребування майна із чужого незаконного володіння та виселення відповідача з приватного будинку з підстав, передбачених ст.ст.168-169 ЖК УРСР.

Доводи апеляційної скарги не змінюють висновків суду першої інстанції щодо недоведення підстав для виселення, передбачених ст.ст.157,116 ЖК УРСР, оскільки не доведено системності порушення правил співжиття (матеріали справи налічують лише одне звернення до правоохоронних органів 18 квітня 2016 року, а.с.11) та застосування до відповідача заходів запобігання і громадського впливу. Позивач повинен довести ті обставини, на які посилається як на підставу вимог.

Відповідно до ст.309 ЦПК України апеляційний суд скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалює нове рішення, яким відмовляє позивачу в задоволенні позову до ОСОБА_2 про виселення з підстав, зазначених вище, тобто з інших правових підстав, ніж суд першої інстанції. Вирішення питання про зняття з реєстраційного обліку залежить від наслідків розгляду питання про користування особою жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства і є похідним.

Керуючись ст.ст.209,303,304,307,309,313-314,316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Андрушівського районного суду Житомирської області від 06 жовтня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову до ОСОБА_2 про виселення та зняття з реєстрації з інших правових підстав.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуюча

Судді: