Справа № 2-881/11
Провадження № 22-ц/779/292/2017
Головуючий у 1 інстанції Потятинник Ю. Р.
Суддя-доповідач Ясеновенко Л.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Ясеновенко Л.В.,

суддів: Горейко М.Д., Проскурніцького П.І.,

секретаря Шемрай Н.Б.,

з участю представника ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за скаргою ОСОБА_2 на неправомірні дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Коломийського міськрайонного суду від 19 грудня 2016 року, -

в с т а н о в и л а :

07.09.2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду із зазначеною скаргою.

Вимоги мотивувала тим, що 02.08.2016 року головний державний виконавець ВПВР УДВС ГТУЮ у Київській області прийняв постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа №2-881/11, виданого 17.02.2014 року Коломийським міськрайонним судом про стягнення в солідарному порядку з неї та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Дельта Банк» 6 730 470, 15 грн. заборгованості за договором кредиту.

Посилаючись на те, що відповідно до п.2 ст. 22 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавчий лист може бути пред'явлено до виконання протягом року, а такий строк стягувачем пропущено, ОСОБА_2 просила скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження.

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 19 грудня 2016 року в задоволенні скарги відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на незаконність ухвали суду.

Апелянт вказує на те, що суд застосував до спірних правовідносин положення нового ЗУ «Про виконавче провадження», який набрав чинності 05.10.2016 року.

При цьому судом не було враховано того, що виконавчий лист на виконання рішення Коломийського міськрайонного суду від 20.08.2013 року, яке набрало чинності 31.08.2013 року, був пред'явлений до виконання в серпні 2016 року, тобто після закінчення передбаченого ст.22 ЗУ «Про виконавче провадження» річного строку для пред'явлення виконавчого листа до виконання.

ОСОБА_2 зазначає, що судом не було враховано рішення Конституційного Суду України №1-рп/99 від 09.02.1999 року про те, що за закріпленим у Конституції України принципом дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності. За загальним правилом норма права діє стосовно фактів і відносин, які виникли після набрання чинності цією нормою. Тобто, до події, факту застосовується закон (інший нормативно-правовий акт), під час дії якого вони настали або мали місце.

Посилаючись на те, що виконавчий лист був пред'явлений до виконання у серпні 2016 року, тобто після закінчення передбаченого ст.22 ЗУ «Про виконавче провадження» строку на пред'явлення його до виконання, ОСОБА_2 просила ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу про задоволення скарги.

Представник ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав з мотивів, наведених у ній.

Представники ВДВС та ПАТ «Дельта Банк» в судове засідання не з'явились, хоча належним чином були повідомлені про місце і час розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що постановою ВП №51817167 від 02.08.2016 року головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2-881/11, виданого 17.02.2014 року Коломийським міськрайонним судом про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Дельта Банк» 6 730 470, 15 грн. заборгованості за договором кредиту.

Відповідно до ч.1 ЗУ «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року, чинного на час прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Аналогічне положення міститься і у ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року, згідно якої виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Стаття 2 зазначеного Закону передбачає засади виконавчого провадження, серед яких верховенство права та обов'язковість виконання рішень.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини право на виконання рішення, яке виніс суд, є невід'ємною частиною "права на суд", а ефективний захист сторони у справі, а отже, і відновлення справедливості, передбачає зобов'язання адміністративних органів виконувати рішення (наприклад, п. 41 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Горнсбі проти Греції" від 19 березня 1997 р.).

З огляду на зазначене, скасування постанови про відкриття виконавчого провадження, є перепоною у завершенні судового провадження і в реалізації гарантованого Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод "права на суд", а оскільки скасування постанови унеможливлює виконання судового рішення про задоволення вимог кредитора, тому перешкоджає подальшому розгляду та провадженню у справі.

Враховуючи вищенаведене та положення пункту 7 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року про те, що виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом, а після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для скасування постанови про відкриття виконавчого провадження.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для скасування ухвали суду немає.

Керуючись ст.ст. 307, 312, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а ухвалу Коломийського міськрайонного суду від 19 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча Л.В. Ясеновенко

Судді: М.Д. Горейко

П.І. Проскурніцький