РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2017 року м. Київ

Солом'янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Українця В.В.

при секретарі Меуш К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації, третя особа Солом'янський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщення та зняття з реєстраційного обліку,

в с т а н о в и в:

12 серпня 2016 року ОСОБА_1 звернувся в суд з зазначеним позовом до Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщення та зняття з реєстраційного обліку,

Свої вимоги мотивує тим, що в 1993 році його сім'я в складі трьох осіб приватизувала квартиру АДРЕСА_1.

У 1995 році його мати ОСОБА_2 виїхала на постійне місце проживання до Ізраїлю з метою об'єднання сім'ї. Вона отримала громадянство держави Ізраїль, про що свідчить паспорт громадянина Ізраїлю і отримувала там пенсію. З моменту виїзду за кордон пенсію в Україні вона не отримувала. Разом з тим, зі спірної квартири вона виписана не була та з цього часу зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1. Його мати не проживала за цією адресою більше 15 років, про що свідчить і акт від 29 березня 2016 року, складений комісією ЖЕК 905.

У 2005 році в Ізраїлі помер його батько ОСОБА_4, а у 2006 році померла мати ОСОБА_2 З метою виписки матері з квартири він звернувся до Солом'янського районного відділу Державної міграційної служби України в м. Києві з заявою про зняття з реєстрації місця проживання, проте йому було відмовлено в зв'язку відсутністю свідоцтва про її смерть.

Просив суд ухвалити рішення, яким визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняти її з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1.

У судовому засіданні позивач підтримав заявлений позов та просив його задовольнити в повному обсязі з наведених в ньому підстав.

Представник Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації проти задоволення позову заперечувала та просила відмовити в його задоволенні. Подала письмові пояснення, в яких зазначено про те, що Солом'янська районна в місті Києві державна адміністрація не є належним відповідачем у справі, оскільки спірна квартира не належить до комунальної власності територіальної громади м. Києва та не передана до сфери управління районної адміністрації. У ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено перелік документів, на підставі яких здійснюється зняття з реєстрації місця проживання особи. У цьому переліку, крім інших документів, передбачено надання судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. У випадку прийняття судом відповідного рішення та набрання ним в установленому порядку законної сили, позивач має право звернутись з відповідним пакетом документів до органу реєстрації.

Третя особа в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялась.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності позивачу ОСОБА_1 та членам його сім'ї - ОСОБА_4 та ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 17 березня 1993 року НОМЕР_1, виданого органом приватизації Жовтневої районної держадміністрації м. Києва.

Згідно з наданим суду актом від 29 березня 2016 року ОСОБА_2 не проживає у квартирі протягом 15 років (а.с. 4).

Позивач порушує питання про визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття її з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Частиною 2 ст. 386 ЦК України визначено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

У ч. 1 ст. 405 ЦК України передбачено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Частиною 2 цієї статті визначено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Разом з тим, з наданого суду свідоцтва про право власності на житло від 17 березня 1993 року НОМЕР_1 вбачається, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності: ОСОБА_1 та членам його сім'ї - ОСОБА_4 та ОСОБА_2 у рівних долях.

Вбачається, що ОСОБА_2 фактично є власником 1/3 частини квартири, в якій позивач просить визнати її такою, що втратила право користування житлом.

Крім того, позивач зазначає, що на день звернення до суду ОСОБА_2 померла, і законом визначено окремий порядок зняття померлої особи з реєстраційного обліку в квартирі.

За таких обставин, вимоги позивача не ґрунтуються на законі.

З огляду на наведене, у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись статтями 319, 321, 386, 391, 405 ЦК України, статтями 3, 4, 10, 11, 57-60, 88, 169, 209, 212-215, 218, 223 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації, третя особа Солом'янський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщення та зняття з реєстраційного обліку.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду міста Києва через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: