Дата документу 21.03.2017
Справа № 320/4620/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"21" березня 2017 року Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області в складі:

головуючого - судді Сметаніної А.В.

при секретарі Горбань Н.А.

за участю представника позивача адвоката ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3

відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мелітополі в режимі відеоконференції між Мелітопольським міськрайонним судом та Кіровським районним судом м. Дніпра цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_6 сервісного центру МВС в Запорізькій області, ОСОБА_4 про витребування майна із чужого незаконного володіння, за участю третьої особи: приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_7,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом, а згодом з уточненим позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_6 сервісного центру МВС в Запорізькій області, ОСОБА_4, в якому просить визнати недійсним договір купівлі-продажу автомобіля марки DAEWOO модель LANOZ TF69Y, 2007 року випуску, номер шасі (кузова, рами) № SUPTF69YD7W350207, VIN-Y6DTF69YD7W350207, об'єм двигуна 1498, колір сірий, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 у вигляді довідки-рахунку ААВ 346590 від 27.04.2013 року, виданої ПП «Кокорітія», витребувати від ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 автомобіль марки DAEWOO модель LANOZ TF69Y, 2007 року випуску, номер шасі (кузова, рами) № SUPTF69YD7W350207, VIN-Y6DTF69YD7W350207, об'єм двигуна 1498, колір сірий, державний номерний знак НОМЕР_1, зобов'язати ОСОБА_6 сервісний центр МВС в Запорізькій області скасувати державну реєстрацію права власності на автомобіль марки DAEWOO модель LANOZ TF69Y, 2007 року випуску, номер шасі (кузова, рами) № SUPTF69YD7W350207, VIN-Y6DTF69YD7W350207, об'єм двигуна 1498, колір сірий, державний номерний знак НОМЕР_1, що посвідчується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії САО 936333 від 03.05.2013 року за ОСОБА_2 та здійснити державну реєстрацію права власності на автомобіль марки DAEWOO модель LANOZ TF69Y, 2007 року випуску, номер шасі (кузова, рами) № SUPTF69YD7W350207, VIN-Y6DTF69YD7W350207, об'єм двигуна 1498, колір сірий за ОСОБА_5

Позовна заява обґрунтована тим, що 03 травня 2012 року позивач придбав у власність автомобіль марки DAEWOO модель LANOZ TF69Y, 2007 року випуску, номер шасі (кузова, рами) № SUPTF69YD7W350207, VIN-Y6DTF69YD7W350207, об'єм двигуна 1498, колір сірий, державний номерний знак НОМЕР_2, підстава довідка-рахунок ДПІ 491579, зареєструвавши 08.05.2012 року право власності на вказаний автомобіль. 08 грудня 2012 року між позивачем та гр. ОСОБА_8 було укладено договір оренди транспортного засобу № 121, відповідно до якого позивач, як власник автомобіля, передає його ОСОБА_8 у тимчасове користування для особистих цілей до 08 червня 2013 року. Автомобіль разом з технічним паспортом та комплектом ключів був переданий орендарю ОСОБА_8 З квітня 2013 року позивач втратив будь-який зв'язок з ОСОБА_8, останній не виходив на зв'язок з позивачем щодо предмета оренди, виконання зобов'язань та з інших питань. За таких обставин, позивач за допомогою засобів GPS - навігації, якими був обладнаний автомобіль, встановив місце його знаходження, а також встановив наявність на автомобілі НОМЕР_3 та іншого власника автомобіля, яким виявився ОСОБА_2 У зв'язку з чим, позивач звернувся до Шевченківського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області із заявою про вчинений щодо нього злочин. Відомості про правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 289 КК України було внесено до ЄРДР за №0002355. В ході досудового розслідування, яке триває на теперішній час було встановлено, що ОСОБА_8, з яким позивач уклав договір оренди свого автомобіля, у квітні 2013 року заклав автомобіль до автоломбарду за адресою: м. Запоріжжя, вул. Юності, поблизу автодороги «Москва-Сімферополь» невстановленій особі ОСОБА_9, за що отримав 2000 доларів США. З автоломбарду вказаний автомобіль за підробленими документами, а саме довіреності з правом передоручення серії ВТЕ № 426733, нібито виданої позивачем на імя ОСОБА_4, на підставі підробленої посвідки на постійне місце проживання для іноземців та осіб без громадянства серії АЕ номер 169868326 на особу - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та за підробленою карткою фізичної особи - платника податків РНОКПП НОМЕР_4, було незаконно реалізовано у власність ОСОБА_4В, а потім по довідці-рахунку ААВ 346590 від 27.04.2013 року, виданої ПП «Кокорітія» реалізовано у власність ОСОБА_2 Таким чином, довіреність начебто видана від імені позивача на імя ОСОБА_4 є нікчемною, оскільки позивач даної довіреності на право розпорядження автомобілем не надавав, гр. ОСОБА_4 ніколи не бачив, до нотаріуса ОСОБА_7 не звертався, під час посвідчення даної довіреності у нотаріуса присутнім не був. Нікчемність даної довіреності об'єктивно підтверджується неправильно зазначеними в ній відомостями про серію та номер паспорта позивача, датою та місцем його народження, громадянством, РНОКПП, а також невідповідністю фотокартки із зовнішністю позивача, що підтверджується висновком судової почеркознавчої експертизи від 11.02.2015 року № 16. На даний час ОСОБА_8 засуджений вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 жовтня 2014 року за вчинення аналогічних злочинів, пов'язаних із шахрайським заволодіння та розпорядженням транспортних засобів, які він вчиняв ідентичним способом, за ч.2 ст. 190, ч. З ст. 190, ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на три роки. 05 вересня 2014 року позивач, дізнавшись, що його автомобіль незаконно відчужений іншій особі відповідачу ОСОБА_2 на підставі підроблених документів та довіреності, подав заяву до нотаріуса про скасування вказаної довіреності на продаж належного йому автомобіля. У зв'язку з тим, що належний позивачу автомобіль вибув з його володіння та користування незаконним шляхом та всупереч його волі, фактично укладений договір купівлі - продажу автомобіля між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 у вигляді довідки-рахунку ААВ 346590 від 27.04.2013 року також, відповідно до ч.3 ст. 215 ЦК України, є недійсним, тому спірний автомобіль підлягає витребуванню в добросовісного набувача - відповідача ОСОБА_2, відповідно до статті 388 ЦК України.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_5 позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити, повністю підтвердив доводи позовної заяви та додатково зазначив, що влітку 2012 року в м. Дніпропетровськ, на одному з інтернет сайтів він знайшов оголошення про продаж автомобіля DAEWOO LANOZ сірого кольору та вирішив його придбати. У кого саме він придбав автомобіль він не памятає, так як пройшло багато часу. Автомобіль він придбав за 6000 доларів США. Після купівлі автомобіля він переоформив його на себе та автомобілю НОМЕР_5. Потім він вирішив здати автомобіль в оренду. На одному із сайтів в інтернеті він виклав оголошення про оренду автомобіля, після чого йому зателефонував невідомий чоловік та пояснив, що хоче орендувати його автомобіль. 08.12.2012 року він приїхав на своєму автомобілі в м. Запоріжжя, зустрівся з ОСОБА_8 та вони разом поїхали до приватного нотаріуса, де уклали договір оренди спірного автомобіля. На підставі договору оренди ОСОБА_8 міг керувати транспортним засобом та сплачувати орендну плату за користування ним у розмірі 3 600 гривень в місяць, строк дії договору до 08.06.2013 року. Оплату оренди ОСОБА_8 проводив вчасно. По закінченню строку оренди, а саме, починаючи з травня 2013 року ОСОБА_8 почав себе дивно поводити, а згодом він зовсім втратив з ним звязок. По GPS навігатору він визначив, що його автомобіль знаходиться в м. Запоріжжя. 20.06.2013 року він приїхав в м. Запоріжжя на вулицю Стартову, 14, де знайшов свій автомобіль, який стояв на стоянці. Він вирішив перевірити чи його це автомобіль, та за допомогою запасних ключів відкрив його, на автомобілі були інші номерні знаки. Він вирішив розібратися та зателефонував у поліцію, після чого йому стало відомо, що автомобіль належить ОСОБА_2, який придбав його на Оріховському авторинку м. Запоріжжя. В поліції він написав заяву про злочин. ОСОБА_2 повідомив, що придбав автомобіль у ОСОБА_4 Потім було встановлено, що ОСОБА_8 по підробленим документам надав довіреність на імя ОСОБА_4, після чого ОСОБА_4 зняв з обліку та переоформив автомобіль на себе, а потім продав ОСОБА_2 Жодної довіреності на імя ОСОБА_4 він не давав. На даний час спірний автомобіль визнано речовим доказом по кримінальному провадженню та на нього накладено арешт. Зараз автомобіль перебуває на зберіганні в Орджонікідзевському РВ м. Запоріжжя.

Представник позивача адвокат ОСОБА_1 у судовому засіданні позов підтримав, наголосив, що відчуження спірного автомобіля відбулося поза волею власника, докази на підтвердження цього суду надані. Договір оренди, укладений між його довірителем та ОСОБА_8 давав право останньому лише право користуватися автомобілем, а не розпоряджатися ним. ОСОБА_8 добросовісно користувався автомобілем позивача в час дії договору оренди. Однак, вказаний автомобіль вибув з володіння власника поза його волею, позивач не передавав автомобіль у власність іншій особі. Довіреність, яка нібито була укладена між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 є нікчемною, оскільки видана за підробленими документами, що підтверджується висновком судово-почеркознавчої експертизи. Вказану довіреність ОСОБА_5 не давав. З цього випливає, що у власність ОСОБА_4 спірний автомобіль перейшов незаконно, а тому і договір-купівлі продажу автомобіля, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, який було укладено у формі довідки рахунку також повинен бути визнаний судом недійсним. До ОСОБА_8 з позовом про відшкодування збитків, повязаних з викраденням, загибеллю або пошкодженням автомобіля його довіритель не звертався. До регіонального сервісного центру МВС в Запорізькій області з приводу перереєстрації спірного автомобіля позивач не звертався. Спірний автомобіль на даний час визнаний речовим доказом по кримінальному провадженню, на нього накладено арешт та він знаходиться на штраф майданчику.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, суду пояснив, що 27 квітня 2013 року він поїхав на автомобільний ринок в місті Запоріжжя. Побачив автомобіль «Ланос», який продавав ОСОБА_4. Машина йому сподобалась та вони вирішили поїхати на станцію технічного обслуговування, щоб перевірити справність автомобіля. Перевірили автомобіль на СТО, машина виявилася справною, після чого поїхали в МРЕО в м. Запоріжжі. Домовилися про вартість автомобіля 5600 доларів США, оформили довідку-рахунок в МРЕО, він передав гроші ОСОБА_4, після чого отримав довідку - рахунок та транзитні номери. В МРЕО перевірили автомобіль, провели експертизи, в угоні він не знаходився, в розшуку не перебував. 03 травня 2013 року він поїхав в МРЕО, щоб поставити автомобіль на облік, сплатив гроші по квитанціям, йому видали нові номерні знаки та зареєстрували автомобіль на нього. 20 червня 2013 року до нього приїхав ОСОБА_5 та сказав, що автомобіль знаходиться в угоні. Він викликав поліцію, ОСОБА_5 повідомив, що автомобіль «Ланос» є його власністю та він передав його в оренду. 24 квітня 2014 року до нього приїхав брат ОСОБА_5 разом з слідчим та забрали автомобіль до райвідділу, з того моменту автомобілем він не користувався. На теперішній час автомобіль арештовано та він знаходиться на штрафному майданчику. Він звертався до слідчого, прокурора, в суд з проханням повернути йому автомобіль, проте йому було відмовлено, автомобіль йому не повернули, у звязку з тим, що його визнано речовим доказом по кримінальній справі.

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_10 у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та вважає їх такими, що не підлягають задоволенню, зазначивши, що ОСОБА_2 придбав автомобіль «Ланос» на законних підстав, є добросовісним набувачем.

Представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що ОСОБА_5 уклав договір оренди автомобіля з ОСОБА_8, а отже він добровільно, з власної волі, передав належний йому автомобіль ОСОБА_8 Крім того, вказаний договір було посвідчено нотаріально. Згідно письмових пояснень ОСОБА_11, які маються в матеріалах справи, він підтвердив, що через нестачу грошей віддав автомобіль до ломбарду, про те, що у випадку не повернення грошей ломбард може розпорядитися зазначеним майном, йому було відомо. Таким чином, у ОСОБА_8 також була воля на передачу спірного майна. ОСОБА_4 був добросовісним набувачем, оскільки будь-яких обмежень на автомобіль накладено не було, у розшуку він не перебував, автомобіль пройшов необхідні експертизи, ОСОБА_4 сплатив за нього кошти та на законних підставах зняв автомобіль з обліку. ОСОБА_2 також придбав автомобіль на законних підставах, на момент його придбання ОСОБА_2 обтяжень на спірний автомобіль накладено не було, автомобіль в угоні та в розшуку не перебував. За вказаний автомобіль ОСОБА_2 сплатив ОСОБА_4 5600 доларів США, а отже договір є відплатним. Згідно ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. В даному випадку позивач з власної волі, тобто добровільно, уклав договір оренди з ОСОБА_8 та передав йому майно у володіння та користування. ОСОБА_8 також добровільно передав автомобіль до ломбарду, а отже, у ОСОБА_8 також була воля на передачу спірного автомобіля. ОСОБА_2 придбав автомобіль за відплатним договором та є добросовісним набувачем, а тому за таких обставин неможливо витребувати спірний автомобіль у ОСОБА_2 на підставі ст. 388 ЦК України. Крім того, на даний час спірний автомобіль перебуває на штраф майданчику Орджонікідзевського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області, а не у ОСОБА_2

Відповідач ОСОБА_4 у судовому засіданні позов не визнав, суду пояснив, що в 2013 він придбав автомобіль марки DAEWOO модель LANOZ TF69Y, 2007 року випуску на автомобільному ринку в місті Дніпро. Чоловік, який продавав вказаний автомобіль представився ОСОБА_12, його прізвище він не запитував. Він подивився автомобіль, який йому сподобався. Андрій повинен був на його імя оформити генеральну довіреність. Він залишив завдаток за автомобіль 200 доларів США, написав свої паспортні дані і вони розїхались, домовившись зустрітися через два дні. Через два дні, чоловік на імя ОСОБА_12 зателефонував йому та повідомив, що довіреність готова. У нотаріуса, коли видавалась довіреність на його імя, він присутній не був. ОСОБА_5 він ніколи не бачив. Коли вони зустрілися, ОСОБА_12 передав йому технічний паспорт на автомобіль та вже виготовлену довіреність. Він все перевірив, дані власника автомобіля, вказані у технічному паспорті та в довіреності повністю збігалися, дані автомобіля також. Ніяких підозр в нього не виникало. Після цього, він передав ОСОБА_12 усю суму грошей, розмір її не памятає. Після передачі грошей, він сів в придбаний автомобіль та поїхав. Ще через два дні він вирішив зняти автомобіль з обліку в МРЕО. Приїхав в МРЕО м. Нікополь, оскільки йому було так зручно, там провели експертизу, автомобіль був «чистий», в угонах не перебував, у розшуку також не перебував, а тому автомобіль було знято з обліку. Він отримав транзитні номери і поїхав. Тиждень він поїздив на автомобілі, після чого вирішив його продати, тому що йому знадобилися гроші. Він вигнав автомобіль на автомобільний ринок та продав ОСОБА_2 Коли продавав автомобіль, надав довіреність.

Представник відповідача ОСОБА_6 сервісного центру МВС в Запорізькій області у судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, шляхом направлення судової повістки, яку отримав 17.03.2017 року, що підтверджується його підписом в рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення. Раніше до суду направив письмові заперечення, відповідно до яких просить відмовити ОСОБА_5 в задоволенні позовних вимог, у звязку з тим, що скасування державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку транспортних засобів передбачено у разі встановлення факту знищення, фальсифікації або підроблення ідентифікаційних номерів складових частин транспортних засобів, виявлення транспортних засобів, зареєстрованих (перереєстрованих), знятих з обліку, у тому числі тимчасово, за фіктивними чи підробленими документами або таких, що розшукуються правоохоронними органами України, у звязку з незаконним заволодінням. У будь яких інших випадках скасування державної реєстрації автомобілів не передбачено, та крім того не відомо як такі дії вчиняти. Крім того, вважає, що вимоги позивача про зобовязання скасувати реєстрацію належить розглядати в адміністративному судочинстві, а тому у цьому випадку справа підсудна окружному адміністративному суду. Також, в даному випадку позивач не звертався до Територіального сервісного центру № НОМЕР_6 МВС в Запорізькій області з питань реєстрації, перереєстрації, зняття з обліку вказаного автомобіля, про що свідчить відсутність будь-яких документів про відмову у вчиненні реєстраційних дій, тобто права позивача відповідач не порушував. Також відповідно до АІС «Автомобіль» та бази даних НАІС на даний транспортний засіб в рамках кримінальної справи накладений арешт, що унеможливлює проведення будь-яких дій, повязаних з реєстрацією чи перереєстрацією спірного автомобіля.

Третя особа приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_7 у судове засідання не зявилась, суду надала заяву в якій повідомила, що не має можливості зявитись до суду, у звязку з чим просить розглянути справи без її участі та не заперечує проти винесення судового рішення на розсуд суду.

Суд, вислухавши пояснення сторін, їх представників, вивчивши матеріали цивільної справи, оцінивши письмові докази, зібрані по справі, приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі за наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

На підставі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів.

Як вбачається з вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно вимог ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу з 08 травня 2012 року власником автомобіля марки DAEWOO модель LANOZ TF69Y, 2007 року випуску, номер шасі (кузова, рами) № SUPTF69YD7W350207, VIN-Y6DTF69YD7W350207, об'єм двигуна 1498, колір сірий є позивач ОСОБА_5 (т.1, а.с.15).

Відповідно до копії договору оренди транспортного засобу, 08 грудня 2012 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_8 було укладено договір оренди автомобіля марки DAEWOO LANOS TF69Y, колір сірий 2007 року випуску, шасі (кузова, рами) № SUPTF69YD7W350207, VIN-Y6DTF69YD7W350207, реєстраційний номер НОМЕР_2. Згідно вказаного договору оренди, орендований автомобіль буде використовуватись орендарем в особистих цілях. Договір оренди було укладено на 6 місяців, строком по 8 червня 2013 року. Вказаний договір оренди було посвідчено приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_13 (а.с.10-13).

Зазначений автомобіль разом з технічним паспортом на автомобіль та комплектом ключів, ОСОБА_5 передав ОСОБА_8, що підтверджується актом прийому передачі автотранспортного засобу, згідно з договором № 121 від 08.12.2012 року (а.с.14).

Згідно копії довіреності від 23.04.2013 року, посвідченої приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_7 громадянин ОСОБА_14 Федерації ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_4, посвідка на постійне місце проживання для іноземців та осіб без громадянства серії АЕ номер 169868326, видана ВГРІФО ГУМВС України в Дніпропетровській області 18.05.2012 року, дійсна «безстроково», зареєстрований за адресою: М.Дніпропетровськ, АДРЕСА_1 уповноважив ОСОБА_4 представляти його інтереси перед третіми особами, учасниками дорожнього руху, в судових органах, органах нотаріату, органах Державтоінспекції, органах страхування, на станціях, підприємствах технічного обслуговування та ремонту, митницях, а також в будь яких установах, підприємствах, організаціях, незалежно від їх підпорядкування та форм власності, з усіх питань повязаних з експлуатацією та розпорядженням від його імені (продати, обміняти, здати в оренду, позичку, заставу, тощо) належним йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу САК 641249, виданого відділом РЕР ДАІ № 3 ГУМВС України в Дніпропетровській області 08.05.2012 року, легковим автомобілем марки DAEWOO модель LANOZ TF69Y, 2007 року випуску, номер шасі (кузова, рами) № SUPTF69YD7W350207, VIN-Y6DTF69YD7W350207, реєстраційний номер НОМЕР_2, зареєстрованого у відділі РЕР ДАІ № 3 ГУМВС України в Дніпропетровській області за ціну та на умовах на їх розсуд. Вказаною довіреністю ОСОБА_5 надав право ОСОБА_4 розпоряджатися зазначеним автомобілем на його розсуд (а.с.18-19).

Вказана довіреність була внесена в Єдиний реєстр довіреностей 23.04.2013 року (а.с.20-21).

З пояснень відповідача ОСОБА_4 вбачається, що в 2013 році він, за довіреністю від 23.04.2013 року, виданої від імені громадянина ОСОБА_14 Федерації ОСОБА_12, посвідченої приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_7 придбав автомобіль DAEWOO модель LANOZ TF69Y, 2007 року випуску, номер шасі (кузова, рами) № SUPTF69YD7W350207, VIN-Y6DTF69YD7W350207. За вказаний автомобіль він сплатив грошові кошти, розмір не памятає. Автомобіль було перевірено по усіх базах даних, жодного обтяження на автомобіль накладено не було, в розшуку автомобіль не перебував, а тому в МРЕВ м. Нікополя він зняв вказаний автомобіль з обліку та отримав тимчасові номери.

Як вбачається з доводів позовної заяви та пояснень позивача ОСОБА_5, жодних дій на уповноваження ОСОБА_4 представляти його інтереси він не вчинював, вказана довіреність видана на підставі підроблених документів, а саме посвідки на постійне місце проживання для іноземців та осіб без громадянства серії АЕ номер 169868326, виданої ВГРІФО ГУМВС України в Дніпропетровській області 18.05.2012 року та РНОКПП (а.с.22-23). Насправді, він є громадянином України, що посвідчується копією паспорта громадянина України серії АН 492313, виданого Кіровським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області 28.04.2006 року (т.1, а.с.16-17), громадянином ОСОБА_14 Федерації ніколи не був, датою його народження є 28 грудня 1989 рік, як вказано в паспорті громадянина України (т.1, а.с.16), а не 02 жовтня 1984 рік, як вказано в довіреності. Його справжній РНОКПП НОМЕР_7 (т.1, а.с. 17), а не НОМЕР_4, як вказано в довіреності.

Відповідно до копії висновку судово-почеркознавчої експертизи судового експерта ОСОБА_15 № 16 від 11.02.2015 року, підпис виконаний від імені ОСОБА_5, який розташований в графі «Підпис» в довіреності бланк серії ВТЕ № 426733 від 23.04.2013 року, виконаний не ОСОБА_5 а іншою особою з наслідуванням підпису ОСОБА_5 Короткий рукописний запис «ОСОБА_5О.», який розташований в графі «Підпис» в довіреності бланк серії ВТЕ № 426733 від 23.04.2013 року, виконаний не ОСОБА_5, а іншою особою з наслідуванням почерку ОСОБА_5 (а.с.30-39).

Як вбачається з доводів позовної заяви та пояснень позивача ОСОБА_12, після закінчення строку дії договору оренди, який було укладено 08 грудня 2012 року між ним та ОСОБА_8, останній автомобіль не повернув, на звязок не виходив. За таких обставин позивач за допомогою засобів GPS - навігації, якими був обладнаний автомобіль, встановив місце знаходження автомобіля, на якому були інші державні номерні знаки АР5458СК. Власником автомобіля на той час вже був ОСОБА_2

Згідно копії довідки-рахунку серії ААВ №346590 від 27 квітня 2013 року, ОСОБА_2 продано і видано легковий седан марки DAEWOO LANOZ TF69Y, номер шасі (кузова, рами) № SUPTF69YD7W350207, вартістю 35 000 грн. (т.1, а.с 244).

Як встановлено під час розгляду справи на момент видачі довідки-рахунку автомобіль під будь-яким обтяженням не перебував, в розшуку не знаходився.

03 травня 2013 року ОСОБА_2 отримав свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу автомобіля марки DAEWOO модель LANOZ TF69Y, сірого кольору, 2007 року випуску серії САО936333 та державні номерні знаки АР5458СК (т.1, а.с. 51).

20.06.2013 року ОСОБА_5 звернувся до слідчого СВ Шевченківського РВ ЗМУ ГУ МВС України в Запорізькій області з заявою про притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_8, який не відомим шляхом продав належний йому автомобіль. В цей же день відомості про вчинене кримінальне правопорушення були внесені до ЄРДР за ст. 289 ч.1 КК України (т.1, а.с.42-43,44).

05.09.2014 року за заявою ОСОБА_5, приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_16, довіреність на продаж автомобіля марки DAEWOO LANOS TF69Y, колір сірий 2007 року випуску, шасі (кузова, рами) № SUPTF69YD7W350207, VIN-Y6DTF69YD7W350207, реєстраційний номер НОМЕР_2, належного ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ САК №641249, виданого 08.05.2012 р. відділом РЕР ДАІ №3 ГУМВС України в Дніпропетровській області, на імя ОСОБА_4 була скасована (т.1, а.с.40,41).

Ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 07.11.2014 року було задоволено клопотання слідчого та накладено арешт на автомобіль марки DAEWOO модель LANOZ TF69Y, 2007 року випуску, номер шасі (кузова, рами) № SUPTF69YD7W350207, VIN-Y6DTF69YD7W350207 (т.1, а.с.63-64).

Постановою слідчого СВ Орджонікідзевського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області від 24.11.2014 року автомобіль DAEWOO модель LANOZ TF69Y, 2007 року випуску, номер шасі (кузова, рами) № SUPTF69YD7W350207, VIN-Y6DTF69YD7W350207 було визнано речовим доказом по кримінальному провадженню № 0002355 та передано на відповідальне зберігання на автомобільну стоянку Орджонікідзевського РВ ЗМУ (т.1, а.с.65), де він і знаходиться до теперішнього часу.

Суд, оцінюючи доводи позивача та його представника на підтвердження вимог позовної заяви, а також заперечення відповідачів, виходить з наступного:

Згідно ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Частиною першою статті 388 ЦК України встановлено, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Пунктом 26 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» передбачено, що відповідно до положень частини першої статті 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав мано, не з їхньої волі. При цьому суди повинні мати на увазі, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в частині першій статті 388 ЦК України.

Вирішуючи питання, пов'язані з розмежуванням добросовісного та недобросовісного набувача, слід враховувати положення статті 330 ЦК, відповідно до якої, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Зокрема, відповідно до статті 388 ЦК України набувач визнається добросовісним, якщо він не знав, що особа, у якої він придбав річ, не мала права її відчужувати. Отже, набувач є добросовісним, якщо він не знав і не повинен був знати про незаконність свого володіння.

Навпаки, набувач визнається недобросовісним, якщо він знав чи повинен був знати, що особа, в якої він придбав річ, не мала права її відчужувати, тобто якщо знав чи повинен був знати про неправомірність свого володіння (стаття 390 ЦК). Таким чином, набувач є недобросовісним, якщо річ набута ним злочинним шляхом.

За змістом частини п'ятої статті 12 ЦК України добросовісність набувача презюмується, тобто незаконний набувач вважається добросовісним, поки не буде доведено протилежне. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі про те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача і є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна. У разі задоволення віндикаційного позову суд повинен вирішити питання про відшкодування добросовісному набувачеві його витрат на придбання майна. Такі витрати мають бути стягнуті зі сторони, яка отримала кошти за недійсним правочином, або з особи, яка є винною у недійсності правочину.

Власник майна не може витребувати його з незаконного володіння іншої особи за сукупної наявності трьох умов:

а) набувач має бути добросовісним набувачем, він не повинен знати, що купує майно не у власника;

б) майно має бути придбане за гроші, тобто повинно бути саме купленим;

в) власник має втратити володіння цим майном із власної волі, тобто майно має бути передане власником за договором (схову, майнового найму) іншій особі, яка б продала його добросовісному набувачеві.

Під поняттям "знав" слід розуміти не лише безпосередню обізнаність особи у тому, що вона набуває майно у суб'єкта, який не наділений правом на його відчуження, а й водночас усвідомлення факту порушення своїми діями прав іншої особи.

Поняття "повинен був знати" характеризує недобросовісність того володільця (набувача), який хоч і не був безпосередньо інформований про відсутність у відчужувача права на відчуження майна, але за обставинами його набуття міг та зобов'язаний був про це знати (наприклад, особа набувала майно у незнайомого відчужувача поза межами магазину чи ринку у сумнівній ситуації).

У будь-якому разі недобросовісними мають вважатися особи, які заволоділи майном або одержали майно в результаті скоєння злочину (наприклад, крадіжки, грабежу, розбою, шахрайства), що встановлено в порядку, передбаченому законом. При цьому ці особи завжди мають вважатися такими, що знали про незаконність свого володіння.

З аналізу вказаних норм закону вбачається, що відповідач ОСОБА_2 є добросовісним набувачем спірного майна.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_5 з власної волі, тобто добровільно 08.12.2012 року передав належний йому на праві власності автомобіль DAEWOO модель LANOZ TF69Y, 2007 року випуску, номер шасі (кузова, рами) № SUPTF69YD7W350207, VIN-Y6DTF69YD7W350207 в оренду ОСОБА_8, посвідчивши нотаріально договір оренди транспортного засобу.

Таким чином, в даному випадку в діях власника майна ОСОБА_5 на момент укладення договору оренди транспортного засобу з ОСОБА_8 була наявна воля на передачу цього майна іншій особі, а тому його доводи в частині вибуття належного йому автомобіля з його володіння поза його волею, спростовуються укладеним 08 травня 2012 року між ним та ОСОБА_8 договором оренди.

Відповідно до вказаного договору, орендар, тобто ОСОБА_8, зобовязується нести відповідальність за пошкодження або втрату транспортного засобу, що надано в оренду згідно цього договору, орендар несе матеріальну відповідальність за автомобіль в повному розмірі на строк оренди. Згідно того ж договору орендар в будь-якому випадку повністю відшкодовує орендодавцю збитки, повязані з викраденням, загибеллю або пошкодженням автомобіля. Орендарю забороняється передавати автомобіль у користування третім особам, залишати автомобіль з ключами у замку запалення або в іншому стані, що полегшує його викрадення, здійснювати інші дії (або бездіяльність), які можуть призвести до пошкодження або викрадення автомобіля.

Згідно письмових пояснень ОСОБА_8, які маються в матеріалах справи, він підтвердив укладення з ОСОБА_5 договору оренди транспортного засобу та користування спірним автомобілем до квітня 2013 року, а також зазначив, що оскільки йому потрібні були гроші, він заклав вказаний автомобіль до автоломбарду. Він зустрівся з ОСОБА_9, залишив в нього автомобіль «Ланос», який належить ОСОБА_5, ключі від нього та технічний паспорт, за що отримав 2 000 доларів США. Про все домовлялись усно. Про те, що заклав автомобіль до ломбарду, він ОСОБА_5 не повідомляв, а продовжував сплачувати за нього оренду до червня 2013 року. Оскільки він витратив кошти на особисті потреби, то не став викуповувати автомобіль з ломбарду (т.1, а.с 59-60).

Таким чином, з пояснень ОСОБА_8, який відповідно до договору оренди, був орендарем спірного автомобіля, вбачається, що він також добровільно, з власної волі передав автомобіль, належний ОСОБА_5 до автоломбарду, за що отримав грошові кошти.

Таким чином, в даному випадку в діях особи, якій власник спірного автомобіля ОСОБА_5 передав майно, також була наявна воля на передачу цього майна іншій особі (до автоломбарду).

Отже, судом встановлено, що ОСОБА_8 порушив обовязки, покладені на нього договором оренди та передав автомобіль у користування третім особам.

В судовому засіданні позивач та його представник підтвердили, що з вимогами до ОСОБА_8 про відшкодування збитків, повязаних порушенням взятих на себе зобовязань, відповідно до умов договору оренди, позивач не звертався.

Відповідно до Аналізу Верховного Суду України щодо деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ від 03.10.2013 року у разі відчуження майна за відплатним договором відповідно до ч.1 ст. 388 ЦК України власник має право витребувати це майно від добросовісного набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно в володіння, не з їхньої волі (пункти 1-3 зазначеної норми). Наявність у діях власника майна волі на передачу цього майна виключає можливість його витребування від добросовісного набувача.

Відповідно до Постанови Верховного Суду України у справі за № 3-13г10 від 06.12.2010 року, якщо майно відчужене за відплатним договором, то відповідно до частини першої статті 388 ЦК України власник має право витребувати це майно від добросовісного набувача лише в разі, якщо майно вибуло з володіння власникам або особи, якій він передав майно, поза їх волею (було загублене, викрадене, вибуло з їхнього володіння іншим шляхом). Наявність у діях власника майна волі на передачу цього майна, зокрема при укладенні договору оренди, виключає можливість його витребування від добросовісного набувача.

Відповідно до Постанови Верховного Суду України у справі за № 6-2233цс16 від 21.12.2016 року право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом. За змістом статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно поза їх волею. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача. Положення статті 388 ЦК України застосовується як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин.

Аналогічна позиція містися в Постанові Верховного Суду України від 02.11.2016 року, справа №6-216цс16.

Відповідно до абзаців 1 і 2 ч.1 ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норм права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права та має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Також, відповідно до Аналізу Верховного Суду України щодо деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ від 03.10.2013 року наявність між сторонами зобовязальних правовідносин виключає можливість предявлення позову про витребування майна із чужого незаконного володіння, оскільки передання майна в користування особі, яка зобовязалась повернути це майно після закінчення строку, на який воно передане, але не виконує цього обовязку, базується на умовах укладеного між сторонами договору та регулюється, відповідно, розділу ІІІ книги 5 ЦК України. Майно, передане власником іншій особі у володіння або користування за договором між ними, не може вважатися таким, що вибуло з володіння власника не з його волі.

Також, зі змісту вказаного Аналізу та Постанови Верховного Суду України від 17.12.2014 року по справі № 6-140цс14 вбачається, що за положеннями зазначених норм права власник майна може витребувати належне йому майно від будь якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними.

На підставі аналізу норм діючого ЦК України, судової практики з розгляду справ про витребування майна з чужого незаконного володіння, вбачається, що укладаючи з ОСОБА_8 договір оренди транспортного засобу та передаючи власний автомобіль у користування іншій особі, в діях позивача ОСОБА_5 була воля на передачу цього майна в користування іншій особі, яка зобовязалась повернути це майно після закінчення строку, на який воно було передане, але не виконала цього обовязку, відповідно до умов укладеного договору. В подальшому, ОСОБА_8, якому власник автомобіля ОСОБА_5 добровільно передав майно в володіння, також, з власної волі, тобто добровільно, передав спірний автомобіль в заставу до автоломбарду, за що отримав грошові кошти.

Таким чином, наявність у діях власника майна або особи, якій власник передав це майно, волі на передачу цього майна, виключає можливість його витребування від добросовісного набувача.

Тому, обставини встановлені судом під час розгляду вказаної цивільної справи унеможливлюють витребування майна у добросовісного набувача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5, на підставі ст. 388 ЦК України.

Крім того, судом встановлено, що на автомобіль марки DAEWOO модель LANOZ TF69Y, 2007 року випуску, номер шасі (кузова, рами) № SUPTF69YD7W350207, VIN-Y6DTF69YD7W350207 за ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 07.11.2014 року накладено арешт (а.с.63-64). Постановою слідчого СВ Орджонікідзевського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області від 24.11.2014 року автомобіль DAEWOO модель LANOZ TF69Y, 2007 року випуску, номер шасі (кузова, рами) № SUPTF69YD7W350207, VIN-Y6DTF69YD7W350207 визнано речовим доказом по кримінальному провадженню № 0002355 та передано на відповідальне зберігання на автомобільну стоянку Орджонікідзевського РВ ЗМУ (а.с.65), де він і знаходиться до теперішнього часу.

Відповідно до п. 19 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення статті 387 ЦК, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Позов про витребування майна, предявлений до особи, у незаконному володінні якої це майно знаходилось, але на момент розгляду справи в суді у неї відсутнє, не може бути задоволений.

Аналізуючи забрані по справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено обставин, на які він посилається, як на підставу своїх вимог, а тому суд приходить до висновку про безпідставність позовних вимог позивача та вважає необхідним у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 відмовити в повному обсязі.

Крім того, суд вважає необхідним зазначити наступне, що відповідно до пункту 4 частини першої статті 201 ЦПК України у разі неможливості розгляду справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства, суд зобовязаний зупинити провадження у цій справі.

Судом встановлено, що на даний час проводиться досудове розслідування кримінального провадження №0002355, відомості про яке було внесено до ЄРДР за ч.1 ст. 289 КК України, на підстави заяви позивача ОСОБА_5

Разом з тим, відповідно до правових висновків Верховного Суду України від 01.02.2017 року по справі 6-1957цс16 та від 04.11.2015 року по справі 6-923цс15, визначаючи наявність підстав, передбачених статтею 201 ЦПК України, за яких провадження у справі підлягає обовязковому зупиненню, суд повинен, зокрема, враховувати, що така підстава для зупинення провадження у справі, визначена у пункті 4 частини першої цієї статті, застосовується у тому разі, коли в іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

В даному випадку, підстав для зупинення провадження по вказаній цивільній справі до розгляду кримінального провадження №0002355 немає, оскільки предметом позову вказаної цивільної справи є витребування майна з чужого незаконного володіння, а тому, незалежно від установлення судом у кримінальній справі фактів незаконного заволодіння транспортним засобом, у кримінальні справі не будуть вирішені питання що стосуються підстав, заявлених у цивільній справі позовних вимог. Крім того, наявність спору між сторонами в даній цивільній справі не виключає можливість на підставі наявних доказів самостійно встановити при розгляді даної справи наявність обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Керуючись ст. ст. 316-319, 330, 387, 388 ЦК України, Аналізом Верховного Суду України деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ, Постановою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», ст.ст. 10, 11, 57-61, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У позові ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_6 сервісного центру МВС в Запорізькій області, ОСОБА_4 про витребування майна із чужого незаконного володіння, за участю третьої особи: приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_7 - відмовити повністю.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Запорізької області через Мелітопольський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: А.В.Сметаніна