Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді: - Ковальчук Н.М.,

суддів - Григоренка М.П.,Шимківа С.С.,

секретар судового засідання - Пиляй І.С.,

з участю: представника позивача - Станкевича В.О.,

представника відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 7 грудня 2016 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_4 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором, процентів за користування кредитами,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 7 грудня 2016 року у задоволенні вказаного позову відмовлено за пропуском строку позовної давності.

Вважаючи рішення суду незаконним, ухваленим із порушенням норм матеріального та процесуального права, ПАТ КБ «ПриватБанк» оскаржило його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі вказує на необґрунтовану відмову місцевого суду у задоволенні вимог про стягнення заборгованості через пропуск строку позовної давності. Позичальнику були надані грошові кошти та встановлений термін їх повернення до 16 грудня 2010 року Суд не взяв до уваги умови п. 6.8 кредитного договору, якими сторони передбачили, що строк позовної давності за всіма вимогами, що випливають з договору, становить 5 років. Суд проігнорував вимоги ст.1048 ЦК України за якими позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісячно до дня повернення позики. Оскільки позов до суду подано 8 липня 2016 року, то відсотки за користування кредитом відповідач повинен сплатити за останніх 5 років. Саме така правова позиція викладена Верховним судом України у постанові у справі № 6-249цс15 від 2 грудня 2015 року. Відповідач не виконав покладені на нього зобов»язання, тому банк просив стягнути заборгованість станом на 04.07.2016 року, яка складається: 34884, 94 доларів США - заборгованість за кредитом;- 18000 доларів США - заборгованість по відсотках за користування кредитом.

З цих підстав банк просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, беручи до уваги пояснення учасників процесу, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Згідно ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

__________________________________________________________________________________________________________________

Справа № 569/8706/16-ц Головуючий в суді І інстанції - Красовський О.О.

Провадження № 22-ц 787/275/2017 Суддя-доповідач - Ковальчук Н.М.

Судом встановлено: 20 грудня 2007 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 0712/76, згідно якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 60000 доларів США зі сплатою 14% річних за користування кредитними коштами та строком повернення не пізніше 16 грудня 2010 року.

Закрите акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» перейменовано на Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі ПАТ КБ «Приватбанк»).

У липні 2016 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з даним позовом про стягнення з ОСОБА_4 34884, 94 дол. США заборгованості за кредитом та 18000 дол. США заборгованості по відсотках за користування кредитом. Свої вимоги банк обґрунтував тим, що відповідач умови кредитного договору не виконав, порушив зобов»язання щодо повернення кредиту, а тому просив стягнути з відповідача вказану суму, яка обрахована станом на 04.07.2016 року.

Відмовляючи в задоволенні позову за пропуском строку позовної давності, суд першої інстанції виходив з того, що строк зобов»язань за кредитним договором закінчився 16 грудня 2010 року, а з позовом банк звернувся 11 липня 2016 року, тобто поза межами строку позовної давності, визначеної сторонами в п.6.8 кредитного договору.

З таким висновком суду першої інстанції колегія судів погоджується частково.

Згідно розрахунку заборгованість за кредитним договором № 0712/76 станом на 04.07.2016 року становить 34884, 94 дол. США заборгованості за кредитом та 18000 дол. США заборгованість по відсотках за користування кредитом.

Факт наявності даної заборгованості відповідач не заперечив та не спростував наданий позивачем розрахунок.

За ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (ч.1 ст. 259 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Відповідно до пункту 6.8. кредитного договору строк позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки, пені, штрафів, за даним договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років.

З огляду на обставини справи та норми законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що банк пропустив строк звернення до суду про стягнення основного боргу в сумі 34884, 94 дол. США.

Разом з тим, на думку колегії суддів, є незаконним висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні вимог банку про стягнення з позичальника відсотків за користування кредитними коштами в межах строку позовної давності, встановленої сторонами у п. 6.8. кредитного договору

Зідно статей 526, 527, 530 ,599 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

За ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно).

Оскільки кошти за кредитним договором в належному розмірі повернуто не було, проценти за кредитом та пеня за процентами підлягає стягненню з відповідача у межах строку позовної давності.

Саме таку правову позицію виклав Верховний Суд України у постанові від 2 грудня 2015 року в справі № 6249цс15.

Колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги щодо незаконності рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні стягнення відсотків за користування кредитом в межах п»ятирічної позовної давності є обґрунтованими та підлягають задоволенню, а рішення в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення цих вимог в сумі 16 195, 80 дол. США.

Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням вимог ст.88 ЦПК України з ОСОБА_4 на користь банку слід стягнути 6028,79 грн судових витрат.

Норми процесуального права передбачають, що обставини цивільних справ з'ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов'язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при вирішенні даного спору були невірно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами, та застосовано правові норми, які не підлягали застосуванню, в зв'язку із чим апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а рішення скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 303, 309, 313, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 7 грудня 2016 року скасувати в частині відмови у задоволенні позову публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_4 про стягнення відсотків за користування кредитом та ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованость по відсотках за користування кредитом у сумі 16 195 (шістнадцять тисяч сто дев»яносто п»ять) доларів США 80 центів.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» судові витрати в сумі 6028(шість тисяч двадцять вісім) гривень 79 копійок.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий суддя Ковальчук Н.М.

Судді : Шимків С.С.

Григоренко М.П.