У х в а л а

іменем україни

03 квітня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

МаляренкаА.В., Іваненко Ю.Г., Ступак О.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні квартирою, за касаційною скаргоюОСОБА_6, який діє в інтересах ОСОБА_4, на рішення апеляційного суду Чернігівської області від 22 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду із позовом про усунення перешкод в користуванні квартирою та проїзною частиною провулку шляхом демонтажу існуючої металевої огорожі та встановлення останньої на відстані 1,7 метрів від стіни житлового будинку.

Свої позовні вимоги мотивувала тим, що дана огорожа (сітка) була встановлена відповідачем самочинно, її розміщення не відповідає акту узгодження меж земельної ділянки від 2004 року, який був підписаний нею, відповідачем та інш. землекористувачами. Зауважила, що огорожа створює їй перешкоди в обслуговуванні будинку, обмежує вивіз сміття та снігу.

Рішенням Щорського районного суду Чернігівської області від 19 вересня 2016 року позов задоволено. Зобов'язано ОСОБА_5 демонтувати існуючу металеву огорожу (сітку) встановлену нею за адресою: АДРЕСА_1 на відстань 1,7 метрів від стіни житлового будинку ОСОБА_4, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 22 листопада 2016 року, рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволені позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 в особі представника просить рішення апеляційного суду скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-УІІІ «Про судоустрій статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд виходив із безпідставності позовних вимог.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_4 є власницею квартири АДРЕСА_1.

ОСОБА_5 власник 1/4 частини будинку АДРЕСА_2 в тому ж населеному пункті.

Актом встановлення і погодження меж земельної ділянки від 05 липня 2004 року (а.с.10) було погоджено межі та проміри земельних ділянок ОСОБА_4, ОСОБА_5 та інш. суміжних землекористувачів по АДРЕСА_1, згідно схеми.

Із матеріалів справи також вбачається, що ОСОБА_4 здійснила до свого будинку прибудову розміром 2,75 м х 1,73 м. Дозвіл та будівельний паспорт на вказану прибудову їй не надавався (а.с.140).

Актом «Обстеження прибудови (дерев'яного сараю) до житлового будинку АДРЕСА_1» від 15 вересня 2016 року (а.с. 102) встановлено, що зазначеної некапітальної споруди станом на 2004 рік (на момент складання та погодження меж суміжних землекористувачів по АДРЕСА_1) не існувало. Прив'язку меж земельної ділянки було зроблено до існуючих стін капітальних будівель.

Фактично, здійснена ОСОБА_4 самочинна прибудова (сарай) наблизилась до металевої огорожі (сітки).

Позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що спірна металева загорожа заходить на землі її земельної ділянки і що вона (огорожа) була самовільно перенесена відповідачем.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків суду не спростовують.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6, який діє в інтересах ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Чернігівської області від 22 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

А.В. Маляренко Ю.Г. Іваненко О.В. Ступак