АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 766/9384/16-ц Головуючий в І інстанції: Гаврилов Д.В. Номер провадження: 22-ц/791/249/17 Доповідач: Вейтас І.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Херсонської області в складі:

ГоловуючогоОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2,
ОСОБА_3,
секретар -ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_5, ОСОБА_6 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 02 грудня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2016 року позивач ОСОБА_5 звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 11 грудня 2014 року внаслідок порушення правил дорожнього руху ОСОБА_6 здійснив наїзд на ОСОБА_5, в результаті чого останній отримав тяжкі тілесні ушкодження та потребує постійного лікування та догляду. Через відсутність у відповідача полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності, частину коштів, витрачених на лікування, було відшкодовано Моторним (транспортним) страховим бюро України. Оскільки лікування позивача продовжується і знову витрачені кошти, які позивач, після уточнення позовних вимог, просив стягнути з винної особи ОСОБА_6 в сумі 8420,38 гривень. Крім того, вказує, що неправомірними діями відповідача в результаті ДТП йому завдано моральну шкоду на відшкодування якої просить стягнути з відповідача 200 000 гривень.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 02 грудня 2016 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 на відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення 8100,38 гривень та на відшкодування моральної шкоди 10 000 гривень.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду в частині визначення розміру відшкодування моральної шкоди, ОСОБА_5 в апеляційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що він досі не закінчив лікування, після отриманих травм у нього постійний больовий синдром, пошкоджена нога ще не відновилася, внаслідок чого він не може влаштуватися на роботу, а також не може приділяти належної уваги своїй неповнолітній дитині. Просить рішення суду змінити в частині стягнення моральної шкоди, стягнувши з ОСОБА_6 на його користь моральну шкоду в розмірі 200 000 гривень.

ОСОБА_6, від імені якого діє ОСОБА_7, також оскаржує рішення суду та вказує в апеляційній скарзі, що суд першої інстанції задовольнив позовні вимоги про стягнення матеріальних витрат на придбання ліків без належного підтвердження необхідності їх здійснення та їх розміру, також вважає, що судом не обґрунтовано з чого він виходив, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 10 000 гривень, тому просить рішення суду скасувати в частині задоволення позову та ухвалити нове рішення, яким відмовити в позові в повному обсязі.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_5 представник ОСОБА_6 - ОСОБА_7 вважає її доводи безпідставними, вказує, що судом першої інстанції при вирішенні питання розміру моральної шкоди обґрунтовано взято до уваги майновий стан ОСОБА_6, який є інвалідом третьої групи, має на утриманні неповнолітню дитину - інваліда та дружину інваліда. Просить в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_5 відмовити.

Заслухавши доповідача, пояснення представника позивача, відповідача та його представника, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

З матеріалів справи слідує, що 11 грудня 2014 року близько 22:00 год., ОСОБА_6, керуючи технічно справним автомобілем «Nisan Bluebird», реєстраційний номер 312-81ОК, здійснюючи рух в межах населеного пункту по вул. І.Кулика зі сторони пр. Ушакова у напрямку вул. Ладичука в м. Херсоні, грубо порушуючи вимоги п.п. 2.1г), 2.3б), 18.1 Правил дорожнього руху України, проявив неуважність та безпечність до дорожньої обстановки, яка склалась, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу в районі перехрестя з вул. Кременчуцькою, на якому перебував пішохід, не зменшив швидкість руху та не зупинився, внаслідок чого, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_5В, який переходив проїзну частину по нерегульованому пішохідному переходу.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної події пішоходу ОСОБА_5 заподіяно тяжке тілесне ушкодження за критерієм небезпеки для життя відповідно до висновку судово-медичної експертизи №46 від 23.03.2015 року.

Вироком Дніпровського районного суду м. Херсона від 03.06.2015 року, який набув чинності, ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, призначено покарання зі звільненням від його відбування з випробувальним терміном.

Судом встановлено і не заперечується сторонами, що витрати, про відшкодування яких заявлено в даному позові, понесені ОСОБА_5 після ухвалення вироку щодо ОСОБА_6 та після відшкодування йому шкоди МТСБ України і не входили в вказане відшкодування.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди, суд першої інстанції на підставі наданих позивачем доказів дійшов висновку, що позивачем витрачено 8100,38 грн. на придбання лікарський засобів та матеріалів медичного призначення для проведення операцій та лікування в післяопераційний період (а.с.38-48). Необхідність понесення вказаних витрат підтверджена епікризами, виписками з медичної карти, лікарськими призначеннями. Понесення витрат на придбання ліків підтверджено оригіналами чеків. Доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 такий висновок суду не спростовують.

Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції, виходив з того, що належними та допустими доказами доведено, що за участю джерела підвищеної небезпеки під керуванням ОСОБА_6, сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої позивач, за відсутності його умислу, отримав тяжкі тілесні ушкодження, тривалий час проходить лікування, переніс ряд операцій, що відповідно завдавало йому сильного душевного болю та страждання, та прийшов до правильного висновку, що діями ОСОБА_6 заподіяно позивачу моральну шкоду. При визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди судом, з посиланням на вимоги матеріального закону враховано характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань потерпілого. Також судом враховано особу відповідача, який є інвалідом третьої групи, має на утриманні неповнолітню дитину інваліда та дружину-інваліда, його матеріальний стан.

Враховуючи такі висновки суду першої інстанції колегія суддів вважає, що доводи апеляційних скарг ОСОБА_5 та ОСОБА_6 щодо незгоди з визначеним судом розміром відшкодування моральної шкоди не спростовують висновків суду і не містять посилання на нові факти або засоби доказування, які мають значення для справи.

Колегія суддів вважає, що розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

За таких обставин підстав для скасування чи зміни рішення суду колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст.308, 315 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 02 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги.

Головуючий І.В.Вейтас

Судді: С.В.Радченко

ОСОБА_3