Категорія - цивільна
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2017 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - судді Губар В.С.,

суддів - Бобрової І.О., Шитченко Н.В.,

секретаря судового засідання - Шевченко М.О.

з участю : позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 23 грудня 2016 року про повернення позовної заяви ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства „Страхова компанія „Українська страхова група „Життя" про стягнення грошових коштів,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 23 грудня 2016 року повернуто ОСОБА_1 його позовну заяву до ПАТ „Страхова компанія „Українська страхова група „Життя" про стягнення грошових коштів.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу та направити справу до Деснянського районного суду м. Чернігова для розгляду справи. Позивач посилається на те, що укладений з відповідачем договір добровільного страхування виконувався у м.Чернігові. Зважаючи на правовідносини між сторонами, натепер відповідач є боржником, а позивач - кредитором, якому боржник зобов»язаний за умовами договору сплатити грошові кошти, а відтак суд повинен був керуватися вимогами ч.8 ст.110 ЦПК України.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Постановляючи ухвалу про повернення позовної заяви ОСОБА_1 для подання її до належного суду, суддя суду першої інстанції виходив з того, на спірні правовідносини поширюються загальні правила підсудності, визначені ст. 109 ЦПК України, а тому позов повинен подаватись за місцезнаходженням відповідача.

З таким висновком апеляційний суд не погоджується, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Судом встановлено, що в грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з ПАТ „Страхова компанія „Українська страхова група „Життя" на свою користь викупну суму у зв'язку із достроковим розірванням договору добровільного страхування.

Страхування - це окремий вид договірних зобов'язань.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 979 ЦК за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно зі ст. 1 Закону України „Про страхування" страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

За змістом преамбули цей Закон регулює відносини у сфері страхування і спрямований на створення ринку страхових послуг, посилення страхового захисту майнових інтересів підприємств, установ, організацій та фізичних осіб.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що договір страхування - це договір про фінансову послугу, яка відноситься до небанківського сектора.

Діяльність страховика підпадає під визначення послуги і виконавця, що містяться в ч. 1 ст. 1 Закону України „Про страхування" то у разі, якщо договір страхування спрямований на задоволення особистих потреб застрахованої фізичної особи, такі правовідносини регулюються Законом України „Про захист прав споживачів" в частині, не врегульованій спеціальним законом.

Закон України „Про захист прав споживачів", що регулює відносини, які виникають між споживачами і виробниками, виконавцями, продавцями під час продажу (виконанні робіт, наданні послуг) встановлює права споживачів на придбання товарів (робіт, послуг) належної якості і безпечних для життя та здоров'я, а також визначає механізм захисту та основи реалізації державної політики.

Із змісту позовної заяви ОСОБА_1 вбачається, що цей позов пред'явлено ним як споживачем фінансової послуги ПАТ „Страхова компанія „Українська страхова група „Життя". Отже, правовідносини, які виникли між сторонами, пов'язані з наданням фінансових послуг; позивач є споживачем таких послуг, а відтак, відповідно до ч. 5 ст. 110 ЦПК України, ОСОБА_1 має право вибрати підсудність справи за місцем свого проживання.

З огляду на викладене, оскаржувана ухвала про повернення позовної заяви ОСОБА_1 судом першої інстанції винесена помилково без урахування положень Закону України «Про захист прав споживачів» та ч.5 ст. 110 ЦПК, оскільки на вказані вище правовідносини поширюються положення ЦПК України щодо підсудності справ за вибором позивача.

Зважаючи на наведене, апеляційний суд на підставі ст.312 ЦПК України приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала судді скасуванню з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 313-314, 315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 23 грудня 2016 року скасувати і передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: