Справа № 459/3058/15 Головуючий у 1 інстанції: Мелешко С.І
Провадження № 22-ц/783/89/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Н. О.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді: Шеремети Н.О.

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.

секретаря: Цапа П.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 04 липня 2014 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» звернулось в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення 40812,50 грн. заборгованості за кредитним договором та 408,13 грн. судових витрат.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 в користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованості за кредитним договором № CL 3691 від 22 квітня 2008 року в розмірі 40812,50 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 в користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» 408,13 грн. сплаченого судового збору.

Рішення в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_2, вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду ухвалене у його відсутності, проте йому не було відомо про час та місце розгляду справи. Стверджує про те, що заяв про розгляд справи за його відсутності та про те, що він згідний з позовом, до суду не подавав. Також зазначає, що позивач звертався до суду із заявою про видачу судового наказу, за наслідками якої було видано судовий наказ від 16 квітня 2010 року про стягнення з ОСОБА_2 коштів в сумі 65192,48 грн. та судового збору. Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги, що 29 липня 2011 року він сплатив кошти в розмірі 65192,48 грн., тобто, повністю виконав зобов»язання за договором кредиту, що підтверджується квитанцією на вказану суму. З вищенаведених підстав апелянт просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду не відповідає зазначеним вимогам.

Положеннями ст. 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їхнє підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

За загальними положеннями ЦПК України обов»язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 4 ЦПК України закріплено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Частиною ч.1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Захист цивільних прав це передбачені законом або договором способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу, яка передбачає, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Крім цього, обставини встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, щодо яких встановлено ці обставини (ч.3 ст.61 ЦПК України).

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Боржник вважається таким, що прострочив зобовязання, якщо він не приступив до його виконання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За правилами ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістомзобов'язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 611 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

За правилами ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до вимог ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняються виконанням, проведеним належним чином. Загальні умови виконання зобов'язання зазначені у ст. 526 цього Кодексу.

Відповідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок як позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Судом першої інстанції встановлено, що 22.04.2008 року між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № CL36961 (кредит готівкою), за умовами якого банк зобовязувався надавати позичальнику кредитні кошти в сумі 5800.00 дол. США, а позичальник зобовязувався пгасити кредит, сплатити проценти за користування ним та умовах та в порядку, визначених Договором, Додатком №1 та Додатком №2.

Відповідно до п.7.2.1 позичальник повністю та своєчасно виконує усі свої зобов»язання за цим Договором.

Пункт 9.1 Договору передбачає, що кредитор може призупинити надання кредиту та /або достроково витребувати погашення всієї суми кредиту за цим Договором у разі настання будь якого з наступних випадків, в тому числі за прострочення позичальником сплати щомісячного платежу та / або його частини (чергового платежу за кредитом та /або процентів за користування кредитом) та /або сплати інших грошових зобов»язань позичальника за цим договором, строком 90 календарних днів та більше.(п. 9.1.1. договору).

Зважаючи на те, що кредитний договір недійсним в судовому порядку не визнавався, а відтак зазначені в ньому умови є обов»язковими до виконання його сторонами.

ВАТ «Універсал Банк» зобовязання за кредитним договором по наданню кредитних коштів виконав належним чином, надав відповідачу кредитні кошти, отримання кредитних коштів відповідач не заперечував.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач ОСОБА_2 зобовязань за кредитним договором по поверненню кредитних коштів, відсотків за користування кредитними коштами, своєчасно не виконував, внаслідок чого у нього станом на 23.12.2009 року утворилася заборгованість у загальному розмірі 8180.76 дол. США, що еквівалентно 65192.49 грн., з яких, 5576.46 дол. США, що еквівалентно 44438.49 грн.) заборгованість по кредиту, 2604. 34 дол. США, що еквівалентно 20753.99 грн. заборгованість по процентах, з яких: 2111.62 дол. заборгованість по відсотках, 492.72 заборгованість по підвищених відсотках.

З матеріалів справи вбачається, що у зв»язку із заборгованістю, яка склалася у відповідача станом на 29.12.2009 року, ПАТ «Універсал Банк», 13.04.2010 року, звернувся до Червоноградського міського суду Львівської області із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «УніверсалБанк» 8180.76 дол. США, що еквівалентно 65192.48 грн.

З судового наказу №2н-42/10 від 16.04.2010 року вбачається, що з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Універсал Банк» стягнуто 65192.48 грн. заборгованості за кредитним договором, які ОСОБА_2 сплатив 29.07.2011 року, що підтверджується квитанцією, у якій зазначено призначення платежу: погашення заборгованості по кредиту згідно судового наказу №2н-42/10 від 16.04.2010 року, кредитний договір № CL36961 від 22.04.2008 року.

Обгрунтовуючи позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Універсал Банк» 1791.08 дол. США, що еквівалентно 20109.13 грн. та 1844.00 дол. США, що еквівалентно 20703.37 грн. заборгованості по відсотках, а всього 3635.08 дол. США, що еквівалентно 40812.50 грн., позивач посилався на те, що зазначений розмір відсотків нараховано за період з 29.12.2009 року до 15.07.2011 року, тобто, до дати погашення відповідачем суми заборгованості, стягнутої за судовим наказом від 16.04.2010 року.

Заперечуючи щодо позову, відповідач посилався на те, що судом при ухваленні оскаржуваного рішення не було враховано внесення ним 29.07.2011 року на рахунок позивача з метою погашення заборгованості за кредитним договором, стягнутої на підставі судового наказу від 16.04.2010 року, в розмірі 65192.48 грн., в тому числі, заборгованості по сплаті відсотків в розмірі 2604. 34 дол. США, що еквівалентно 20753.99 грн.

З долученого позивачем до позовної заяви розрахунку заборгованості за кредитним договором № CL36961 (кредит готівкою), складеним станом на 22.04.2014 року, та з долученого апелянтом до апеляційної скарги розрахунку, який подавав банк при зверненні до суду із заявою про видачу судового наказу, вбачається, що зазначена у них інформація щодо розміру нарахованих та сплачених відповідачем тіла кредиту, відсотків та підвищених відсотків за один і цей же період часу відрізняється.

Так, з розрахунку заборгованості, долученого позивачем до матеріалів даної справи при поданні позову, заборгованість по відсотках станом на 15.12.2009 року становить 1645.53 дол. США, заборгованість по підвищених відсотках станом на 15.12.2009 року становить 954.04 дол. США.

З розрахунку заборгованості, долученого ПАТ «Універсал Банк» до заяви про видачу судового наказу вбачається, що заборгованість по відсотках становить 2111.62 дол. США, по підвищених відсотках станом на 23.12.2009 року становить 492.72 дол. США.

З розрахунку заборгованості, долученого до матеріалів даної справи, вбачається, що станом на 22.04.2014 року заборгованість відповідача перед ПАТ «Універсал Банк» по сплаті відсотків за користування кредитними коштами станом на 15.07.2011 року становила 3790.59 дол. США, всього в період з 22.04.2008 року до 14.08.2011 року ним було сплачено 2601.22 дол. США, в тому числі за період з 15.07.2011 року по 14.08.2011 року було внесено 2111.04 дол. США, з тих, які були сплачені відповідачем 29.07.2011 року для виконання судового наказу від 16.04.2010 року, розмір заборгованості по відсотках становить 1791.08 дол. США.

З розрахунку заборгованості, долученого до матеріалів даної справи, вбачається, що станом на 22.04.2014 року заборгованість відповідача перед ПАТ «Універсал Банк» по сплаті підвищених відсотків за користування кредитними коштами становила 1844.00 дол. США, хоча, як вбачається з розрахунку заборгованості, долученого до заяви про видачу судового наказу, станом на 23.122009 року заборгованість по підвищених відсотках становила 492.32 дол. США, і така сума підвищених відсотків була стягнута судовим наказом від 24.06.2010 року і сплачена відповідачем 29.07.2011 року.

Разом з тим, як вбачається з розрахунку заборгованості, долученого до матеріалів даної справи, у ньому не відображено внесення відповідачем 492.32 дол. США на погашення заборгованості по підвищених відсотках.

За наявності таких розбіжностей при розрахунку розміру заборгованості відсотків і підвищених відсотків, і за відсутності іншого розрахунку, який би підтверджував чи спростовував один із них, висновок суду першої інстанції про наявність у відповідача заборгованості саме у розмірі 3635.08 дол. США, є необґрунтованим, сума заборгованості та її складові не підтверджуються наданими позивачем доказами, а рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях.

Представник позивача в судові засідання апеляційного суду неодноразово не з»являвся, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи, не спростував доводів апелянта про наявність вищезазначених розбіжностей при нарахуванні заборгованості по відсотках та підвищених відсотках, не надав іншого розрахунку заборгованості ОСОБА_2 перед ПАТ «Універсал Банк» за кредитним договором № CL36961 (кредит готівкою) від 22.04.2008 року, не надав письмових заперечень на апеляційну скаргу.

На спростування зазначених апелянтом розбіжностей в розрахунках заборгованості за кредитним договором, позивач, всупереч вимогам ст. ст. 10, 60 ЦПК України, не надав іншого розрахунку.

Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов»язання припиняється виконанням, проведеним належними чином.

У абз. 1,2 п.17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 «Про практику розгляду судами законодавства пр. вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин» судам роз»яснено, що зобов»язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом. (ч.1 ст. 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у ст. ст. 599-601, 604-6098 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов»язання та не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов»язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобов»язання залишається невиконаним належними чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України.

Таким чином, ухвалене судове рішення про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, є підставою для припинення нарахування відсотків за користування кредитом, оскільки нарахування відсотків поза строком дії кредитного договору законом не передбачено.

Відповідно до п.2.2., п. 2.4 кредитного договору №№ CL36961 (кредит готівкою) від 22.04.2008 року, вбачається, що проценти нараховуються на щомісячній основі на суму несплаченого кредиту щоденного залишку кредиту. За користування кредитом понад встановлений строк (прострочення терміну сплати щомісячного платежу) встановлюється підвищена процентна ставка, що вказана у Додатку №1 до договору.

Враховуючи зазначені у п.2.2, п.2.4 кредитного договору умови, невірним є висновок суду першої інстанції про підставність позову ПАТ «Універсал Банк», оскільки із розрахунку заборгованості, долученого до позовної заяви, вбачається, що банком нарахована заборгованість по відсотках та підвищених відсотках, незважаючи на відсутність заборгованості по тілу кредиту в період їх нарахування.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції не врахував, що судовим наказом 2н-42/10 від 16.04.2010 року, з відповідача стягнуто 65192.48 грн. заборгованості, в тому числі заборгованості по тілу кредиту 5576.42 дол. США, що еквівалентно 44438.49 грн., (в тому числі прострочена), що виключає нарахування відсотків та підвищених відсотків за користування кредитними коштами.

А відтак, оскаржуване рішення суду не відповідає вимогам законності та обґрунтованості, обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судом першої інстанції не встановлені, оскаржуване рішення суду ухвалене без врахування сплаченої відповідачем заборгованості, стягнутої за судовим наказом 2н-42/10 від 16.04.2010 року, яким з відповідача стягнуто 65192.48 грн. заборгованості, в тому числі 5576.42 дол. США, що еквівалентно 44438.49 грн. заборгованості по тілу кредиту, без врахування того, що суми нарахувань у розрахунку заборгованості, долученому до матеріалів даної справи, та суми нарахувань у розрахунку, долученому до заяви банку про видачу судового наказу, за один і цей же період різняться між собою, ці розбіжності не спростовані банком в суді апеляційної інстанції, зазначена позивачем у розрахунку сума заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором викликає сумніви у її правильності та правильності її нарахування, і враховуючи те, що рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях, колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ПАТ «Універсал Банк».

Відповідно до п.2 ч.1 ст.307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Згідно з ч.1 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є: неповне зясування судом обставин справи, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Керуючись ст. 303, п.2 ч.1 ст. 307, ст.ст. 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 04 липня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_2 - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням апеляційного суду законної сили.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Бойко С.М.

ОСОБА_3