Номер провадження: 22-ц/785/947/17
Головуючий у першій інстанції Бабаков В. П. Доповідач Громік Р. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.01.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Громіка Р.Д.,

суддів - Артеменка І.А., Черевка П.М.,

при секретарі - Томашевській К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 07 жовтня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» про захист прав споживачів,

встановила:

Позивач звернувся до суду із позовною заявою до відповідача про захист прав споживачів.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач є клієнтом відповідача, який приєднався до договору публічної оферти, на ім'я позивача у відповідача відкрито поточний рахунок та видано платіжну картку. 25.08.2015 року відповідач в односторонньому порядку заблокував картку позивача, на рахунку якої залишилися 27171 грн. 55 коп., та на неодноразові звернення гроші не повертає та картку не розблоковує. Тому позивач просить суд визнати дії відповідача неправомірними, та стягнути з відповідача на свою користь 27171 грн. 55 коп. боргу, три проценти річних від простроченої суми за період з 26.08.2015 року по 11.04.2016 року в розмірі 513 грн. 65 коп., індекс інфляції за вказаний період в розмірі 1148 грн. 07 коп., пеню за несвоєчасне виконання зобов'язань за вказаний період в розмірі 7765 грн. 86 коп., та судові витрати.

Представник позивача позов підтримав наполягав на його задоволенні.

Представник відповідача позов не визнав, просив в його задоволенні відмовити.

Рішенням суду позов задоволено частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 27 171,55 гривень боргу, 1 148,07 гривень інфляційних витрат, 7 765,86 гривень пені, 551,2 гривень судового збору, а всього 36 636,68 гривень.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

На вказане рішення суду ПАТ «КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає у зв'язку з тим, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази згідно ст.ст. 10, 60, 212 ЦПК України, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин та застосував необхідні норми матеріального права.

Згідно ч. 1 статті 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Судом першої інстанції правильно були встановлені наступні обставини.

Позивач є клієнтом відповідача, який приєднався до договору публічної оферти.

На ім'я позивача у відповідача відкрито поточний рахунок та видано платіжну картку.

25.08.2015 року відповідач в односторонньому порядку заблокував картку позивача, на рахунку якої залишилися 27171 грн. 55 коп. та на неодноразові звернення гроші не повертає та картку не розблоковує.

Відповідно до ч.1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Згідно до ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операції які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

Згідно п.7.7, 7.8 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах затвердженої постановою Правління НБУ від 12.11.2003 року № 492, забороняється використовувати поточні рахунки фізичних осіб для проведення операцій, пов'язаних зі здійсненням підприємницької діяльності. За поточними рахунками в національній валюті фізичних осіб - резидентів здійснюються всі види розрахунково - касових операцій відповідно до умов договору та вимог законодавства України, які не пов'язані із здійсненням підприємницької діяльності.

Положеннями п.п. 1.3.2.13 Умов та правил надання банківських послуг відповідача, останній має право відмовитися від здійснення розрахункових операцій по рахунку клієнта в разі виникнення мотивованих підозр відносно використання банку для проведення незаконних операцій.

Відповідно до Постанови Правління НБУ від 26.06.2015 року № 417 «Про затвердження Положення про здійснення банками фінансового моніторінгу» зупинення фінансових операцій здійснюється на два робочих дні з дня зупинення (включно).

Судом також правильно було встановлено, що відповідач відмовився від здійснення розрахункових операцій по рахунку позивача оскільки у нього виникли мотивовані підозри відносно використання банку для проведення незаконних операцій, так за півроку через рахунок позивача вбачався значний рух коштів. Та дії відповідача в даному випадку не є неправомірними.

Однак кримінальне провадження не розпочато та на протязі року гроші, які залишилися на рахунку позивача, позивачеві не повернуті, та картка не розблокована.

Посилання представника банку на те що у разі одностороннього припинення відносин між банком та клієнтом, банк не повинен повертати гроші клієнта що залишилися на його рахунку, суд правильно та обґрунтовано вважав є хибними та такими що суперечать законодавству, зокрема ст. 1074 ЦК України.

При таких обставинах суд дійшов до правильного та обгрунтованого висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо повернення грошей позивачу, з урахуванням індексу інфляції та пені за несвоєчасне виконання зобов'язань, згідно розрахунку позивача.

Щодо відмови в задоволенні вимог щодо стягнення трьох відсотків річних від простроченої суми згідно ст. 625 ЦК України, то в цій частині рішення ніким не оскаржувалось, а тому перегляду не підлягає.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, виконавши всі вимоги цивільно-процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з діючими нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин та дійшов до правильного висновку що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Представник апелянта не довела обставини, на які посилався як на підставу своєї апеляційної скарги.

Твердження апелянта в апеляційній скарзі про те, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам закону, є неспроможними.

Представник апелянта, незважаючи на вимогу судової колегії, відмовилась надати суду докази правомірності заблокування картки позивача та того, хто саме з працівників Банку і на підставі чого її заблокував, чи проводилась перевірка відповідними працівниками, результати такої перевірки, пославшись при цьому на службову таємницю.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують наведені вище висновки суду і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення справи.

Тому, на думку колегії суддів, справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. ст. 303-304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 315, 317, 319, 324-325 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

ухвалила:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» відхилити.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 07 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції може бути оскаржена в касаційному порядку до касаційного суду протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді І.А. Артеменко

П.М. Черевко