Справа № 214/7191/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

23 березня 2017 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Євтушенка О.І.,

за участю:

секретаря судового засідання Бєлікової О.А.,

позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом 08.12.2016 року, в якому просила суд стягувати із відповідача ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання їх малолітньої дитини доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня предявлення позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування предявлених вимог вказала, що під час перебування з відповідачем в шлюбі 28.02.2006 року у них народилася дочка ОСОБА_4, яка після припинення між сторонами шлюбних стосунків восени 2014 року залишилась проживати з нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач ухиляється від обовязку утримувати свою доньку, будь-якої допомоги на її утримання в добровільному порядку не надає. Угоди про форму, в якій він братиме участь у вихованні дитини, розмір аліментів на утримання дитини між ними не досягнуто, у звязку з чим за захистом майнових інтересів дитини вона вимушена звернутися до суду.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 предявлені позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні. Зазначила, що ОСОБА_2 іноді надав кошти на утримання їх спільної доньки ОСОБА_3, які вона витрачала виключно в інтересах дитини. Вона офіційно працює правцем в магазині «Малина» ФОП Куц та отримує середньомісячну заробітну плату 3200 грн. Не заперечувала, що під час того, як донька хворіла, вона залишала її з відповідачем, однак всі медикаменти купувала дитині за власні кошти, ОСОБА_2 купував лише їжу. Відповідач іноді забирає дитину до себе на вихідні, одяг їй не купує.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги визнав частково, не заперечував проти стягнення з нього аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання їх малолітньої дитини ОСОБА_3 в розмірі 1/5 частки від його заробітної плати. Зазначив, що участь у вихованні дитини він приймає, добровільно надає допомогу на її утримання, купує для неї одяг, ліки у випадку хвороби, іграшки, придбав мобільний телефон. Окрім цього, він має кредитні зобовязання по виплаті вартості придбаної ним пральної машинки, оплачує комунальні послуги за квартиру, перебуває в цивільному шлюбі, а тому стягнення аліментів в заявленому позивачем розмірі є для нього непомірним та ставитиме його в скрутне матеріальне становище. Акцентував увагу суду, що протягом останніх місяців з його заробітної плати утримуються аліменти на підставі поданої ним заяви в розмірі 1/4 частки задля уникнення заборгованості по аліментам за період розгляду судом справи.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, надавши оцінку в їх сукупності, приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог в повному обсязі з наступних підстав.

Судом встановлено, що в період перебування сторін у шлюбі, зареєстрованому 15.10.2005 року Саксаганським відділом РАЦС Криворізького МУЮ Дніпропетровської області, актовий запис № 736 (а.с.6), у них народилася донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7).

Як вказувала позивач, що також підтвердив відповідач, дитина зареєстрована та проживає разом з ОСОБА_2 та знаходиться на її утриманні.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16.01.2017 року, яке набрало законної сили 27.01.2017 року, шлюб між сторонами розірвано (а.с.18-19).

Звертаючись до суду з позовом про стягнення аліментів, позивач посилалась на те, що відповідач не надає належним чином матеріальної допомоги на утримання їх спільної малолітньої дитини, участі у її вихованні не приймає. Однак такі доводи суд вважає недостатньо обґрунтованими.

Так, як вказував відповідач ОСОБА_2, що підтверджується актом з місця проживання від 03.02.2017 року №2086, посвідченого ОСББ «Домнобудівників 2», довідкою КЗ «Криворізька міська дитяча лікарня №4» ДОР» № 346 від 03.02.2017 року, лікарняним листом (а.с.22, 23, 25), ОСОБА_2 приділяє увагу донці ОСОБА_3, цікавиться її життям, приймає участь у вихованні, в період перебування дитини на амбулаторному лікуванні з 01.11.2016 року по 14.11.2016 року з діагнозом «закритий перелом ладьєвидної кістки правої ступні» здійснював догляд за нею.

Крім того, з метою забезпечення оздоровлення ОСОБА_3 її батько ОСОБА_2 купував для доньки через профспілкову організацію ВСП «Криворізьке локомотивне депо» ДП «Придніпровська залізниця» путівку в ДОТ «Сокол», що слідує з довідки (а.с.24). Вказані обставини також підтвердила позивач в ході судового розгляду, не спростовуючи при цьому доводів відповідача, що періодично він надавав їй для доньки грошові кошти, придбав мобільний телефон Assistant AS-5411 Ritm Gold (а.с.30).

Таким чином, суд приходить до висновку, що доводи позивача відносно ухилення відповідача від обовязків по вихованню та утриманню доньки в ході судового розгляду не знайшли свого підтвердження.

Однак сам факт невизнання відповідачем розміру аліментів, заявленого позивачем 1/4 частки від його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, який він вважає завищеним, є свідченням наявності між сторонами спору та неможливості досягти згоди про їх розмір в добровільному порядку, у звязку з чим суд приходить до переконання щодо дійсності наявності між сторонами спору.

Одним із основних прав дитини є право на утримання (ст.8 Закону України «Про охорону дитинства»), яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття і закріплене у ст.180 СК України, ст.27 Конвенції про права дитини.

Згідно ст.ст.141,180 СК України, батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обовязок утримувати дитину є рівною мірою обовязком як матері, так і батька, що кореспондується з положеннями ст.12 Закону України «Про охорону дитинства».

Як слідує з положень ч.2 ст.180, ч.1 ст.183, ч.1 ст.191 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються від дня пред'явлення позову у частці від доходу її матері, батька і/або у твердій грошовій сумі, при цьому частка заробітку (доходу), яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом.

Судовим розглядом встановлено, що позивач ОСОБА_1 офіційно працює продавцем в магазині «Малина» ФОП Куц та отримує середньомісячну заробітну плату в розмірі 3200 грн.; відповідач ОСОБА_2 офіційно працює машиністом тепловозу ВСП «Криворізьке локомотивне депо» ДП «Придніпровська залізниця» та отримує середньомісячну заробітну плату (без відрахування всіх необхідність обовязкових платежів, зборів) в розмірі 13 783,63 грн. (з розрахунку за грудень 2016 року, січень-лютий 2017 року: 13653,18 + 13 173,31 + 14 524,41) (а.с.26-28).

Враховуючи викладене, вимоги ст.182 СК України, а також те, що від виконання покладеного на відповідача обовязку по сплаті аліментів останній не відмовляється, про що вказував в ході судового розгляду, частково визнаючи позовні вимоги, суд приходить до висновку, що будучи здоровою та працездатною особою, не маючи інших аліментних зобовязань, ОСОБА_2 має можливість щомісячно сплачувати аліменти на користь позивача на утримання їх малолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 08.12.2016 року та до досягнення дитиною повноліття.

Посилання відповідача на наявність у нього кредитних зобовязань перед ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» щодо виплати вартості придбаної ним пральної машинки (а.с.28, 29, 31), обовязку по оплаті комунальних платежів за квартиру, в якій він проживає, як підстави для стягнення аліментів в меншому розмірі, ніж заявлено позивачем, суд вважає такими, що мають місце. Однак, такі витрати понесені відповідачем для задоволення його життєвих потреб, а тому у співвідношенні із рівнем доходів позивача та презумпцією рівності обовязку обох батьків по утриманню дітей не можуть бути істотними обставинами для стягнення аліментів в зменшеному розмірі, ніж заявлено позивачем.

Будь-яких доказів, які б дозволяли прийти до висновку про необхідність стягувати аліменти в іншому розмірі чи взагалі відмовити у їх стягненні, суду не надано та в ході судового розгляду не встановлено.

Доводи відповідача щодо нецільового витрачання позивачем коштів, які він надає на утримання дитини, суд оцінює критично в силу їх недоведеності належними та допустимими доказами, що, в свою чергу, не позбавляє відповідача перевірити вказані обставини при виконанні рішення суду.

Оскільки дане рішення ухвалюється на користь позивача, яка на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, тому відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України судовий збір в розмірі 551,20 грн. за ставками, діючими на момент звернення позивача до суду, підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Керуючись ст. ст.180-183, 191 СК України, ст.ст. 10, 60, 61, 88, 174, 212 215, 218, 294, 296, 367 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини задовольнити.

Стягувати з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, аліменти на утримання їх неповнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 08 грудня 2016 року та до досягнення дитиною повноліття, тобто до 28 лютого 2024 року.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, в дохід держави судовий збір в розмірі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) грн. 20 коп.

Рішення в частині стягнення аліментів підлягає обовязковому негайному виконанню в межах суми платежів за один місяць.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Євтушенко О.І.