Справа № 742/3734/16-ц Провадження № 22-ц/795/239/2017 Категорія -цивільнаГоловуючий у I інстанції -Білокур В. І. Доповідач - Боброва І. О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2017 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіБобрової І.О.,
суддів:Висоцької Н.В., Шитченко Н.В.,
при секретарі:Зіньковець О.О.,
за участю:позивача, відповідача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 09 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про стягнення неустойки (пені) від суми несплачених аліментів,

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 09 грудня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги.

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 09 грудня 2016 року у задоволенні позову відмовлено за недоведеністю позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що рішення суду є незаконним, таким, що постановлене з порушенням норм матеріального права. Зокрема, суд не надав оцінки наданому нею розрахунку боргу. Відповідач цього розрахунку не спростував та не довів належними доказами відсутність в нього боргових зобов'язань.

В судовому засіданні апелянт підтримала доводи апеляційної скарги і просила їх задовольнити.

Відповідач проти задоволення апеляційної скарги заперечував, надавши відповідні пояснення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

По справі встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 11.05.1999, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 (а.с.10). Від шлюбу мають сина - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.11). Відповідач являється батьком сина ОСОБА_7, що не заперечується відповідачем. На неповнолітню дитину рішенням Прилуцького міськрайонного суду від 12.01.2009 з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 стягнуті аліменти в розмірі 1/4 частина всіх видів заробітку. На виконання рішення суду виданий виконавчий лист №2-2282. Постановою заступника начальника Васильківського міськрайонного ВДВС ГТУЮ Київської області від 31.05.2016 виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-2282 від 12.01.2009 закінчено на підставі п.6 ч.1ст.49, ст.50 Закону України «Про виконавче провадження». Заборгованість сплачена (а.с.36).

З матеріалів справи вбачається, що питання про стягнення пені позивачем вже порушувалося. Так, 24.03.2016 ОСОБА_5 зверталась до Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області з позовною заявою від 21.03.2016, в якій просила стягнути з ОСОБА_6 на її користь неустойку (пеню) по аліментах за період з березня 2009 року по 31 березня 2015 року в розмірі 7030,89 грн та моральну шкоду в сумі 5000 грн.

Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 27 квітня 2016 року провадження у цій справі закрито на підставі п.3 ч.1 ст.205 ЦПК України. Копія даної ухвали знаходиться в матеріалах справи на а.с.34. Дана ухвала не оскаржувала ся і є чинною.

Розглядаючи спір, суд першої інстанції не звернув на це уваги і, всупереч приписам п.2 ч.1 ст.205 ЦПК України, розглянув справу по суті.

Колегія суддів вважає, що рішення суду в частині відмови в задоволенні позову про стягнення неустойки (пені) від суми несплачених аліментів за період з березня 2009 року по 15 березня 2015 року підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі в цій частині на підставі ст. 310 та 205 ч.1 п.2 ЦПК України.

В іншій частині рішення суду підлягає залишенню без змін, враховуючи наступне.

Відповідач на підставі виконавчого листа №2/742/562, що виданий Прилуцьким міськрайонним судом 30.04.2015, повинен сплачувати аліменти в розмірі 1/4 частини щомісячно на повнолітнього сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 на період навчання, але не більш ніж до досягнення ним 23 річного віку, починаючи з 20.03.2015.

Згідно з наданим позивачем розрахунком, заборгованість ОСОБА_6 по сплаті аліментів на повнолітнього сина ОСОБА_7 за період 20 березня 2015 року по грудень 2015 року становить 4446,05 грн. Відповідно до даного розрахунку позивач нарахувала неустойку (пеню), що становить за її підрахунком 1309,6 грн (а.с.4).

За матеріалами справи встановлено, що відповідачем самостійно здійснено перекази через відділення УДППЗ «Укрпошта» на користь ОСОБА_5 14.12.2015 в сумі 513 грн (квитанція №0137 а.с.23), 05.06.2015 в сумі 1018 грн (квитанція № 0102 а.с.23), 25.06.2015 в сумі 2000 грн та 07.09.2015 в сумі 2000 грн (повідомлення УДППЗ «Укрпошта» а.с.37), а всього на суму 5521 грн. З огляду на докази, заборгованість по аліментах у відповідача за цей період відсутня. Вказане підтверджується довідкою -розрахунком державного виконавця від 04.10.2016 на а.с.17.

Відповідно до ст.201,196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені в період з 20 березня 2015 року по грудень 2015 року, суд першої інстанції виходив з того, що коли сторони надали до суду різні розрахунки щодо суми заборгованості, а із останнього за датою видачі відділом ДВС Васильківського МРУЮ від 28.03.2016 року за №135/2, вбачається, що заборгованість відсутня, суд вважає його достовірним, та бере до уваги як такий, що містить у собі дані щодо сум фактичних аліментних платежів відповідача ОСОБА_6 за вказаний період.

Крім того, суд взяв до уваги Постанову відділу ДВС Васильківського МРУЮ Київської області від 31.05.2016 року про закінчення виконавчого провадження ВП №42160660 внаслідок сплати заборгованості, згідно з довідкою-розрахунком від 28.03.2016 .

Вказане спростовує доводи апелянта щодо існуючої заборгованості і наявності підстав для нарахування та стягнення пені.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку про необхідність залишення рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 09 грудня 2016 року без змін в частині відмови у стягненні неустойки (пені) від суми несплачених аліментів за період з 20 березня 2015 року по грудень 2015 року.

Доводи викладені в апеляційній скарзі обґрунтованості судових висновків не спростовують, тому підстави для її задоволення відсутні.

Судове рішення у цій частині постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст..205 ч.1 п.2, 303,307, 310, 314, 315, 317, 319 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 09 грудня 2016 року в частині відмови в задоволенні позову про стягнення пені з ОСОБА_6 за виконавчим листом №2-2282 за період з березня 2009 року по 15 березня 2015 року скасувати, закривши провадження у справі в цій частині.

В іншій частині рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 09 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів

Головуючий:Судді: