У х в а л а

іменем україни

23 березня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Гримич М.К., Ткачука О.С., Умнової О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про стягнення додаткової заробітної плати та компенсації витрат на відрядження, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на заочне рішення Василівського районного суду Запорізької області від 12 жовтня 2015 року та рішення апеляційного суду Запорізької області від 15 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що у період з 17 жовтня 2013 року по 31 березня 2015 року він займав посаду юрисконсульта сектору претензійно-позовної роботи Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі - АТ «Дельта Банк).

Зазначав, що його заробітна плата складалась з: основної заробітної плати у вигляді місячного окладу в розмірі 1 218 грн, додаткової заробітної плати у вигляді надбавки до посадового окладу в розмірі 856 грн 69 коп. та надбавки до посадового окладу у вигляді винагороди за супроводження судового й виконавчого проваджень у розмірі щомісячних нарахувань розрахованих у відповідності до внутрішнього нормативного акта банку.

03 березня 2015 року АТ «Дельта Банк» видано наказ «Про зупинення нарахування та сплати додаткової заробітної плати, заохочувальних та компенсаційних виплат в AT «Дельта Банк», відповідно до якого з 03 березня 2015 року зупинено нарахування та сплату додаткової заробітної плати, у зв'язку з чим позивачеві не сплачено за березень 2015 року додаткову заробітну плату, а саме, надбавку до посадового окладу в розмірі 856 гр. 69 коп., надбавку до посадового окладу у вигляді винагороди за супроводження судового й виконавчого проваджень за результатами роботи в лютому 2015 року у розмірі 2 535 грн.

Вказував на те, що на підставі наказу АТ «Дельта Банк» від 31 березня 2015 року його було звільнено з роботи, а 06 квітня 2015 року йому було виплачено грошові кошти в розмірі 7 192 грн 54 коп. При цьому розшифровка зазначених виплат, не зважаючи на неодноразові вимоги, відповідачем надана не була.

Вважає, що 06 квітня 2015 року з ним проведено частковий розрахунок при звільненні, оскільки не сплачено надбавку до посадового окладу в розмірі 856 грн 69 коп., надбавку до посадового окладу у вигляді винагороди за супроводження судового й виконавчого проваджень по результатам роботи в лютому 2015 року у розмірі 2 535 грн, компенсацію витрат на відрядження на загальну суму 673 грн 87 коп., а всього на суму 4 065 грн 56 коп.

Посилаючись на наведене, ОСОБА_4 просив стягнути з АТ «Дельта Банк» на свою користь вищевказану суму невиплачених йому при звільнені грошових коштів.

Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 12 жовтня 2015 року провадження у справі в частині стягнення несплаченої надбавки до посадового окладу у вигляді винагороди за супроводження судового й виконавчого проваджень за результатами роботи в лютому 2015 року у розмірі 2 535 грн закрито.

В подальшому ОСОБА_4 уточнив позовні вимоги та просив стягнути з відповідача несплачену надбавку до посадового окладу за березень 2015 року в розмірі 856 грн 69 коп. та несплачену компенсацію витрат на відрядження на загальну суму 516 грн 27 коп.

Заочним рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 12 жовтня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з АТ «Дельта Банк» на користь ОСОБА_4 компенсацію витрат на відряджання в сумі 346 грн 88 коп. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 15 вересня 2016 року в частині стягнення з АТ «Дельта Банк» на користь ОСОБА_4 компенсації витрат на відрядження змінено. Зменшено розмір компенсації витрат на відрядження з 346 грн 88 коп. до 104 грн 50 коп., а також зменшено розмір судового збору з 1 218 грн до 243 грн 60 коп. В решті рішення районного суду не переглядалось.

У касаційній скарзіАТ «Дельта Банк» просить скасуватиоскаржувані судові рішення в частині стягнення компенсації витрат на відрядження та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Рішення судів в іншій частині не оскаржуються, а тому в касаційному порядку не переглядаються (ст. 335 ЦПК України).

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_4, як працівник банку, має право на має право на отримання компенсації витрат на відрядження відповідно до наказу від 02 березня 2015 року у сумі 224 грн 38 коп. та наказу від 15 вересня 2014 року - 104 грн 50 коп., оскільки, позивач надавав банку звіти про використання коштів, виданих на відрядження про що свідчить підпис підтвердженням начальника відділу претензійно-позовної роботи неа вищевказаних звітах.

Змінюючи рішення районного суду шляхом зменшення суми компенсації витрат на відрядження, апеляційний суд правильно виходив з того, що при визначенні розміру компенсації витрат на відрядження в сумі 346 грн 88 коп., суд першої інстанції не звернув уваги на перерахування банком у травні 2015 року ОСОБА_4 компенсації витрат на відрядження відповідно до наказу від 02 березня 2015 року у сумі 224 грн 38 грн. Таким чином, стягненню підлягає лише компенсація витрат на відрядження відповідно до наказу від 15 вересня 2014 року на суму 104 грн 50 коп.

При цьому апеляційним судом правильно зазначено, що відповідачем не спростовано факту подачі ОСОБА_4 звіту про використання коштів, виданих на відрядження, як і не доведено наявності обґрунтованих правових підстав для відмови в компенсації цих витрат позивачеві.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що рішення судів попередніх інстанцій ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити заочне рішення районного суду, а незміненій після апеляційного перегляду частині, та рішення апеляційного суду без змін.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» відхилити.

Заочне рішення Василівського районного суду Запорізької області від 12 жовтня 2015 року, в незміненій після апеляційного перегляду частині, та рішення апеляційного суду Запорізької області від 15 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: М.К. Гримич

О.С.Ткачук

О.В. Умнова