Апеляційний суд Житомирської області
Справа №296/2915/12-ц Головуючий у 1-й інст. Шалота К. В.
Категорія 19 Доповідач Товянська О. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого: судді Товянської О.В.

суддів: Гансецької І.А., Талько О.Б.

при секретарі: Кравчук Л.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Житомирі цивільну справу за позовом заступника прокурора м. Житомира в інтересах ОСОБА_1 та неповнолітніх ОСОБА_2, ОСОБА_3 в особі законного представника ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, особа, яка бере участь у справі - орган опіки та піклування Житомирської міської ради про визнання недійсними договору купівлі-продажу та договору дарування за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Корольовського райсуду м. Житомира від 19 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2012р. заступник прокурора м. Житомира звернувся до суду з позовом. Просив визнати недійсним договір купівлі-продажу АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 від 17.03.2012р. №562; визнати недійсним договір дарування будинку АДРЕСА_2, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 від 13.06.2012р. Зазначав, що згідно договору купівлі-продажу від 17.03.2012р. ОСОБА_4 продав належний йому житловий будинок АДРЕСА_1 в якому проживала ОСОБА_1 разом з малолітніми дітьми - ОСОБА_2 та ОСОБА_3, без згоди органу опіки та піклування на відчуження вказаного житла, ОСОБА_5 15.12.2010р. ОСОБА_1 була знята з реєстраційного обліку з вказаного місця проживання на підставі підроблених заяви та довіреності, виданої на ім'я ОСОБА_4 13.06.2012р. на підставі договору дарування від 13.06.2012 р. ОСОБА_5 подарував будинок ОСОБА_6 Вважає, що відчуження спірного будинку без згоди органу опіки та піклування є порушенням прав малолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Останнім рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 19 жовтня 2016 року позов задоволено частково. Визнано недійсним договір купівлі-продажу будинку АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_4 і ОСОБА_5 від 17.03.2012р.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 просить рішення в частині задоволення позову скасувати та ухвалити нове про відмову у позові про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 17.03.2012р. Зазначає, що є добросовісним набувачем.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Як видно із матеріалів справи, ОСОБА_4 на праві власності належав житловий будинок АДРЕСА_1 В будинку також проживала його дочка - ОСОБА_1 разом із малолітніми дітьми - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.н. (а.с.181, 182,13,14,184,203,204 - т.1). ОСОБА_1 із дітьми проживали у спірному будинку із дня народження. 15.12.2010р. ОСОБА_1 на підставі заяви та підробленої довіреності, що встановлено вироком Корольовського райсуду м. Житомира від 13.05.2014р. по справі №296/94/12-к 1/296/19/14, який набрав законної сили (а.с.124-147), незаконно була знята з реєстраційного обліку з місця постійного проживання. 17.03.2012р. ОСОБА_4 за договором купівлі-продажу передав у власність ОСОБА_5 спірний будинок без згоди органу опіки та піклування на відчуження житла, не зважаючи на те, що там із дня народження постійно проживали малолітні діти. 13.06.2012р. ОСОБА_5 подарував будинок ОСОБА_6, який через тиждень - 21.06.2012р. продав будинок ОСОБА_7 (а.с.34,35,43-47 - т.1).

Судом встановлено, що з 04 жовтня 2010р. малолітні діти - ОСОБА_2 і ОСОБА_3 перебували на обліку в службі у справах дітей Житомирської міської ради як діти, що проживають у сім'ї, в якій батьки або особи, що їх замінюють, ухиляються від виконання батьківських обов'язків (а.с.96 - т.2).

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, встановлених ч.ч.1-3,5,6 ст.203 цього Кодексу.

Статтею 56 ЖК України передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири) які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Статтями 17,18 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що діти - члени сім'ї наймача або власника житлового приміщення мають право користування займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла. Батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 1 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» роз'яснено, що при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст.33 Конституції України гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про попередження насильства в сім'ї», члени сім'ї - особи, які перебувають у шлюбі; проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою; їхні діти; особи, які перебувають під опікою чи піклуванням; є родичами прямої або непрямої лінії споріднення за умови спільного проживання.

Виходячи із положень ст.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», статей 203,215 ЦК України відсутність попередньої згоди органу опіки та піклування на здійснення будь-якого правочину стосовно нерухомого майна, право власності або користування яким мають діти, є підставою для визнання такого правочину недійсним. Вирішуючи таку категорію справ судам необхідно в кожному конкретному випадку : 1) перевіряти наявність у дитини права користування житловим приміщенням на момент укладення оспорюваного договору, яке може ґрунтуватися на документальній підставі або на законі (ст.29 ЦК); за відсутності реєстрації дитини у спірному приміщенні на момент укладення оспорюваного договору з'ясовувати наявність у дитини іншого місця проживання; 2) ураховувати добросовісність поведінки іпотекодавців (продавців) щодо надання документів про права дітей на житло, яке є предметом оспорюваних договорів. Такі правові висновки, які мають враховуватися іншими судами загальної юрисдикції на підставі ст.3607 ЦПК України, висловлені Верховним Судом України у постановах від 27 січня 2016р. у справі №6-1055цс15, від 10 лютого 2016р. у справі №6-1793цс15.

Суд першої інстанції обґрунтовано визнав, що малолітні діти мали право користуватися спірним житлом нарівні з власником - ОСОБА_4, а відсутність реєстрації не повинна обмежувати їх у праві користування житловим приміщенням, яка є для них єдиним житлом.

Законним та обґрунтованим є висновок суду про визнання договору купівлі-продажу спірного будинку від 17.03.2012р. недійсним з підстав невідповідності вимогам чинного законодавства, оскільки для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Згоду орган опіки та піклування на укладення оскаржуваного правочину про відчуження спірного житла не надавав.

Рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Підстави для задоволення апеляційної скарги, зміни або скасування судового рішення відсутні.

В решті вимог рішення сторонами не оскаржується, а тому не є предметом перевірки його законності судом апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст.209,218,303,304,307,308,313-315,319,324,325 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 19 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: Судді: