Дата документу 23.01.2017
Справа № 320/3768/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2017 року Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Купавської Н.М.

при секретарі Чудаковій А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Мелітополі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить звернути стягнення на житловий будинок №60 по вул.Заводська в с.Астраханка Мелітопольського району Запорізької області, що належить відповідачу, шляхом його продажу ПАТ КБ «ПриватБанк» від свого імені за договором купівлі-продажу будь-якій особі-покупцю, а також надання позивачу всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Крім того, позивач просить виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані або проживають у даному житловому будинку, та стягнути усі судові витрати по справі.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав у повному обсязі та пояснив, що із відповідачем 05 серпня 2008 року був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит та зобовязався його повернути і сплатити відсотки в обумовлений договором строк. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між банком та відповідачем було того ж дня укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого ОСОБА_1 надав в іпотеку будинок №60 по вул.Заводська в с.Астраханка Мелітопольського району Запорізької області. Оскільки відповідач не погашає виниклу заборгованість по кредитному договору, банком прийнято рішення про звернення стягнення на даний будинок ОСОБА_1 Після цього відповідач намагався урегулювати питання погашення заборгованості шляхом реструктуризації боргу, але протягом місяця ніякої суми в рахунок погашення боргу ним не внесено. Тому, банк просить звернути стягнення на житловий будинок відповідача та виселити його та членів його родини з будинку без надання іншого житла.

Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково та пояснив, що заборгованість по кредиту виникла у звязку із відсутністю коштів для його погашення. Той кредит, що він брав в сумі 22100 грн. ним давно вже погашена і навіть більше. Але банк при реструктуризації боргу вимагає сплатити одразу приблизно 19000 грн., а в нього таких грошей немає у звязку з відсутністю роботи. Його родина живе лише на зарплату дружини. Виселитися він з родиною нікуди не може, тому що будь-якого іншого належного йому житла не має, а будинок в с.Астраханка йому подарувала мати.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.

05 серпня 2008 року між ПриватБанком та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №ZPM0GА, відповідно до умов якого відповідачу був наданий кредит у розмірі 22100 грн. /а.с.15-18/, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 20,04% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 05 серпня 2015 року /а.с.15-18/. В подальшому сторони уклали додаткову угоду №1 до кредитного договору №ZPM0GА000000092, відповідно до умов якої за користування кредитом відповідач сплачує відсотки у розмірі 22,96% річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється щомісячно, починаючи з 30.10.2012 року в сумі 860 грн. 47 коп. (щомісячний платіж), що складається із заборгованості по кредиту, відсотках, винагороди, комісії. Погашення кредиту провадиться в строки відповідно до Графіка погашення кредиту (додаток №1) /а.с.19/.

В забезпечення виконання зобовязань за вищезазначеним договором з відповідачем 05 серпня 2008 року був укладений договір іпотеки /а.с.20-22/.

Згідно договору іпотеки відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок загальною площею 44,20 кв.м., житловою площею 29,60 кв.м., який розташований за адресою: вул.Заводська, 60 с.Астраханка Мелітопольського району Запорізької області.

Майно належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі договору дарування від 24 травня 2008 року.

У порушення вимог ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України та умов договору про іпотечний кредит відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав.

У звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за договором відповідач станом на 17 квітня 2015 року має заборгованість в розмірі 26290 грн. 16 коп., яка складається з: 12401 грн. 40 коп. заборгованість за кредитом; 2171 грн. 73 коп. заборгованість по процентах за користування кредитом; 461 грн. 99 коп. заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 9765 грн. 03 коп. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором; 250 грн. штраф (фіксована частина), 1240 грн. 01 коп. штраф (процентна складова). Розмір заборгованості підтверджується розрахунком заборгованості /а.с. 7-11/.

Суд вважає за необхідне уточнити розмір заборгованості за кредитним договором.

Статтею 546 ЦК України передбачена можливість забезпечення виконання зобовязання неустойкою (пеня або штраф).

Позивач нарахував відповідачу і пеню, і штрафи. Умовами кредитного договору передбачено нарахування пені.

У той самий час, вищевказаними Умовами та Тарифами передбачено сплату штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за порушення строків платежів грошових зобовязань, що є подвійною відповідальністю боржника. Тобто, фактично за одне і те ж порушення передбачено подвійну відповідальність одного виду (цивільно-правову) у виді як пені, нарахування якої передбачено ч.3ст.549 ЦК України, так і штрафу, визначення розміру якого сторони передбачили в твердій грошовій сумі та у відсотковій складовій.

Відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому, їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Така правова позиція висловлена у правовому висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15, який є обовязковим для застосування за правилами ст. 360-7 ЦПК України.

За таких обставин, суд не знаходить підстав для задоволення позову в частині щодо стягнення з відповідача штрафів, а саме: фіксованої частини та процентної складової.

Таким чином, заборгованість відповідача за кредитним договором у даному випадку становить 24800 грн. 15 коп. та складається з: 12401 грн. 40 коп. заборгованість за кредитом; 2171 грн. 73 коп. заборгованість по процентах за користування кредитом; 461 грн. 99 коп. заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 9765 грн. 03 коп. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором.

Згідно ст. 33 ЗУ «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки може здійснюватись на підставі рішення суду.

Отже, порушення ОСОБА_1 взятих на себе зобовязань надає право банку, згідно умов кредитної угоди та діючого законодавства, вимагати звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: житловий будинок №60 по вул. Заводська в с.Астраханка Мелітопольського району Запорізької області.

Позивач просить звернути стягнення на предмет іпотеки, вказавши початкову ціну продажу житлового будинку № 60 по вул.Заводська в с.Астраханка у розмірі 30 000 грн., тобто ціну, яку визначили сторони при укладанні договору іпотеки в 2008 році.

Відповідач з цим не згоден. Суд, приймаючи до уваги те, що з моменту укладання іпотечного договору пройшло більше 8 років, ціни на нерухомість змінились, а також звіт про оцінку житлового будинку станом на 27 жовтня 2016 року (а.с.121, 122), вважає, що початкову ціну продажу предмету іпотеки слід встановити відповідно до цього звіту у розмірі 72 444 грн. 00 коп.

Відповідно до ст.ст. 39, 40 ЗУ «Про іпотеку» одночасно з рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Так, 14 березня 2015 року іпотекодержателем був направлений відповідачу лист з проханням в тридцятиденний строк з дня отримання вимоги добровільно звільнити житловий будинок №60 по вул.Заводська в с.Астраханка Мелітопольського району Запорізької області /а.с.12,13,14/. У добровільному порядку він не виселився.

Частиною 1 ст. 40 цього Закону передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Порядок виселення із займаного житлового приміщення встановлено ст. 109 ЖК України, відповідно до ч. 2 якої громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинне бути зазначене в рішенні суду.

Таким чином, частина друга статті 109 ЖК України встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого постійного жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого постійного жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі частини другої статті 39 Закону України «Про іпотеку» підлягають застосуванню як положення статті 40 цього Закону, так і норма статті 109 ЖК України.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої у постанові від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1449цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права, особам, яких виселяють із жилого будинку (жилого приміщення), що є предметом іпотеки і придбаний не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла, при зверненні стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку одночасно надається інше постійне житло. При цьому за положенням частини другої статті 109 ЖК УРСР постійне житло вказується в рішенні суду.

В судовому засіданні встановлено, що житловий будинок по вул.Заводська, 60 в с.Астраханка Мелітопольського району Запорізької області належить відповідачу на праві власності на підставі договору дарування №Б/Н від 24.05.2008 року, посвідченого Мелітопольським районним нотаріусом ОСОБА_2 та зареєстрований №5986 (предмет іпотеки придбано не за рахунок кредиту, оскільки кредит був наданий 05.08.2008 року). Іншого нерухомого майна на праві власності відповідач не має. А сам банк не вказав яке постійне житло буде надано відповідачу в разі його виселення.

З наведених підстав позов про виселення задоволенню не підлягає.

Згідно вимог ст.88 ЦПК України з відповідача слід стягнути витрати по справі у розмірі 628 грн. 30 коп.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.10, 11, 60, 212, 214, 215 ЦПК України, ст.ст.509, 526, 527, 530 ЦК України, 30, 38-40 ЗУ «Про іпотеку», суд

ВИРІШИВ:

Позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення задовольнити частково.

Звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: житловий будинок загальною площею 44,20 кв.м, житловою площею 29,60 кв.м, розташований за адресою: вул.Заводська,60 в с.Астраханка Мелітопольського району Запорізької області, що належить на праві власності ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 24.05.2008, посвідченого приватним нотаріусом Мелітопольського районного округу ОСОБА_2, реєстр №5986, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № ZPM0GA від 05 серпня 2008 року, що станом на 17.04.2015 становить 24800 грн. 15 коп. та складається з заборгованості за кредитом у розмірі 12 401 грн. 40 коп., заборгованості по відсотках за користування кредитом у розмірі 2 171 грн. 73 коп., заборгованості по комісії у розмірі 461 грн. 99 коп. та пені у розмірі 9 765 грн. 03 коп., на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», , розташованого за адресою: вул.Набережна Перемоги,50, м.Дніпро, шляхом укладання від свого імені договору купівлі-продажу, в тому числі нотаріального укладення договору купівлі-продажу з іншою особою покупцем, із встановленням початкової ціни продажу предмету іпотеки у розмірі 72 444 грн 00 коп. будь-яким способом, з іншою особою покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням кадастрового номеру земельної ділянки, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «Приватбанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами дій, необхідних для продажу предмета іпотеки.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк, , розташованого за адресою: вул.Набережна Перемоги,50, м.Дніпро, витрати по сплаті судового збору у розмірі 628 грн. 30 коп.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Запорізької області протягом 10 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Мелітопольського міськрайонного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ: