Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2017 року Волноваський районний суд Донецької області

в складі : головуючого - судді Мохова Є.І.,

при секретарі- Бридня О.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Волноваха цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу посилаючись на те, що 01 липня 2011 року відповідач отримав від нього в борг грошові кошти у розмірі 1350 евро 38 826 гривень. Договір позики був оформлений 02 лютого 2012 року, боржниця з даним договором була згодна, про що поставила свій підпис .

Боржниця повинна була йому віддати борг за першою моєю вимогою. Але йшов час і коли у 2013році він став звертатися з проханням повернути борг, відповідач відповідала, що віддасть його трішки пізніше. Він йшов їй на зустріч та чекав. Минав час і на всі питання повязані з поверненням боргу, боржниця відповідала щоб він ще зачекав. На сьогодні боржниця всіляко уникає зустрічі, тому він змушений звернутися до суду.

Позивач до судового засідання не зявився, але надав заяву слухати справу без його участі, на позовних вимогах наполягає.

Відповідач в судове засідання повторно не зявилась, про день та час слухання справи належним чином була повідомлена, будь-яких заперечень суду не надала.

Суд прийняв рішення про заочний розгляд справи .

Суд, вивчивши письмові докази по справі, встановив наступне.

Згідно до вимог ст. 1046 ЦК України ,за договором позики одна сторона (позикодавець) передає другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей.

Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян.

Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику ( речі, визначені родовими ознаками у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були йому передані позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Суд враховує, що за висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року № 6-63цс13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

01 липня 2011 року ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 в борг грошові кошти у розмірі 1350 евро. 02 лютого 2012року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було оформлено договір позики, з даним договором відповідач була згодна, про що поставила свій підпис. Таким чином, суд вважає доведеним факт укладання між сторонами 02 лютого 2012 року договору позики на умовах, викладених в розписці.

Як зазначив ВС України у постанові від 02.07.2014 року № 6-79цс14 стаття 526 ЦК України встановлює загальні умови виконання зобовязань та закріплює основний принцип виконання зобовязань принцип належного виконання, що стосується як субєктів, так і предмета, строку чи терміну, місця і способу виконання (ст.ст. 527-545 ЦК). За змістом ст. 526 ЦК належне виконання зобовязання це передусім виконання його відповідно до умов договору і вимог ЦК та інших актів цивільного законодавства. Однією з умов належного виконання зобовязання є його виконання належними субєктами. Частина 1ст. 510 ЦК визначає, що сторонами у зобовязанні є боржник і кредитор. У ч.1ст. 527 ЦК сформульовано загальне правило, відповідно до якого боржник зобовязаний особисто виконати зобовязання, а інша сторона (кредитор) повинна особисто прийняти виконання, якщо інше не встановлено договором, або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч.1 ст. 533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Разом з тим ч.2 ст. 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобовязанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобовязанням, визначається в гривні за офіційним курсом НБУ.

Як вбачається з розписки від 02 лютого 2012 року сума позики зазначена 1350 евро. Позивач просить стягнути грошове зобовязання у гривні за офіційним курсом НБУ станом на 20 вересня 2016 року ( 2876,8608 грн. за 100 євро).

Приймаючи до уваги, що на час винесення судом рішення офіційний курс НБУ станом на 31 березня 2017 року складає 2896,4193 грн. за 1 євро, ураховуючи, що в цій частині розмір позовних вимог позивачем не збільшені, суд, діючи в межах заявлених позовних вимог, вважає, що позовні вимоги у цій частині ґрунтуються на вимогах закону і підлягають задоволенню у повному обсязі.

Отже, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги позивача в частині розміру суми, яка підлягає поверненню 38 826грн.

За ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, бо відповідачем порушено право позивача за договором позики, борг до теперішнього часу не повернуто. Відповідачем не надано будь-яких заперечень щодо існуючої заборгованості.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст 10,11,60,88, 212, 214-216,224-226 ЦПК України, ст.ст.526,527, 530, 1047 - 1049 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу,- задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики в сумі 38 826 грн. та витрати зі сплати судового збору - 551,20 грн., а разом 39 377,20грн. ( тридцять девять тисяч триста сімдесят сім гривень 20 коп.).

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано до Волноваського районного суду Донецької області протягом 10 днів з дня отримання копії.

Рішення суду набирає чинності після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано.

Апеляційна скарга може бути подана позивачем до Апеляційного суду Донецької області через Волноваський районний суд Донецької області протягом десяти днів з дня отримання копії рішення суду.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Волноваського районного суду

Донецької області ОСОБА_3