Апеляційний суд Житомирської області
Справа №282/971/16 Головуючий у 1-й інст. Вальчук В. В.
Категорія 43 Доповідач Косигіна Л. М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області

в складі: головуючої судді Косигіної Л.М.

суддів: Худякова А.М., Григорусь Н.Й.

при секретарі Гайдамащук Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення права користування житловим приміщенням, стягнення матеріальної та моральної шкоди

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3

на заочне рішення Любарського районного суду Житомирської області від 09 грудня 2016 року

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що є власником будинку АДРЕСА_1 В будинку, крім нього, проживає ОСОБА_2, який порушує громадський спокій, вчиняє неправомірні дії, з приводу чого він неодноразово звертався до Любарського відділу поліції. У зв'язку з цим, просив заборонити ОСОБА_2 перебувати і з'являтися в будинку, зобов'язати відшкодувати спричинену матеріальну та моральну шкоду.

Заочним рішенням Любарського районного суду Житомирської області від 09 грудня 2016 року у задоволенні позову відмовлено, стягнуто з позивача на користь держави 551 грн. 20 коп. судового збору.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просив рішення скасувати, ухвалити нове по суті заявлених вимог. Зазначив, що суд в порушення вимог ст.ст. 119, 120 ЦПК України не вирішив питання щодо виправлення недоліків позовної заяви, зокрема, у позові заявлені вимоги, які не підтверджувалися відповідними доказами і їх вирішення не входило до компетенції суду. У зв'язку із цим, він, як представник позивача, зважаючи на безперспективність позову, радив останньому подати до суду заяву про залишення позовної заяви без розгляду. Однак, ОСОБА_1 з ним не погодився та в судовому засіданні відмовився від його адвокатських послуг. Проте, суд першої інстанції дану відмову не прийняв, ухвалив незаконне рішення та стягнув з ОСОБА_1 судовий збір в сумі 550 грн. При цьому, суд не взяв до уваги, що позивач є інвалідом 3 групи, живе один, розмір його пенсії становить 1200 грн.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених ч. 1 ст. 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення (ст. 157 ЖК УРСР).

Частиною 1 ст.116 ЖК України передбачено, що наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Згідно ч. 1, 4 ст. 156 ЖК УРСР члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені ст. 162 цього Кодексу.

Встановлено, що рішенням Любарського районного суду м. Житомира від 16.09.2008 року визнано за ОСОБА_6 1957 р.н., право власності на будинок з господарськими будівлями за АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року (а.с. 106).

05.10.2012 року ОСОБА_6 1952 р.н. склала заповіт, яким все своє рухоме та нерухоме майно, яке на день її смерті буде їй належати, з чого б воно не складалося, де б воно не знаходилося і на що за законом вона матиме право, заповіла в рівних частках: ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_1 (а.с. 107). ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_6 померла (а.с. 108).

ОСОБА_1 звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, спадкова справа відкрита 02.07.2013 року, свідоцтво про право на спадщину не отримав (а.с. 109, 110). Даних про те, чи прийняли інші спадкоємці спадщину та чи отримали вони свідоцтво про право на спадщину за заповітом, суду не надано, відповідного клопотання про витребування доказів не заявлено.

З паспортних даних позивача вбачається, що він з 17.12.1999 року по 23.07.2003 року був зареєстрований в будинку АДРЕСА_1, з 23.09.2003 року зареєстрований в АДРЕСА_2 (а.с. 111-112). Однак, позивач без реєстрації проживає у спадковому будинку, що підтверджується довідкою селищної ради (а.с. 117).

Згідно листа Любарського ВП Бердичівського ВП ГУНП в Житомирській області від 19.09.2016 року №5083/205/01-16, ОСОБА_1 звертався до відділу поліції щодо неправомірної, на його думку, поведінки відповідача (а.с. 2).

З довідки Любарської селищної ради від 11.10.2016 року №1387 вбачається (а.с. 13), що в будинку АДРЕСА_1:

- зареєстровані та проживають: ОСОБА_8 - сестра позивача, спадкоємиця за заповітом, ОСОБА_9 2010 р.н. (племінник позивача);

- зареєстрована, але не проживає ОСОБА_7 - сестра позивача, спадкоємиця за заповітом;

- проживають, але не зареєстровані: ОСОБА_9 ОСОБА_10 (племінниця позивача), ОСОБА_9 ОСОБА_11 (чоловік ОСОБА_12.), ОСОБА_1

Під час розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанції представник позивача зазначив, що позов не підлягає до задоволення, оскільки ОСОБА_1 не є власником спірного будинку.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що ОСОБА_2 є членом сім'ї колишнього власника будинку АДРЕСА_1 - ОСОБА_6, та у зв'язку зі смертю останньої не втратив право користування займаним приміщенням. Договір найму з новим власником (власниками) відповідач не укладав, порядок користування будинком між власниками не встановлювався. Крім того, дружина відповідача - ОСОБА_8 за заповітом має право на 1/3 частину спадкового майна.

Також, з врахуванням вимог ч. 2 ст. 10, ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 60, ст. 61 ЦПК України, суд обґрунтовано вважав, що позивачем не надано належних і допустимих доказів щодо виселення ОСОБА_2 у зв'язку із неможливістю проживання з ним в одному будинку.

Крім цього, позивач не заявляв в суді першої інстанції клопотань про залучення до участі у справі інших осіб, які є співвласниками або наймачами спірного будинку, що не може бути виправлено в суді апеляційної інстанції.

Не вказав позивач і розмір матеріальної та моральної шкоди спричиненої, на його думку, незаконними діями відповідача. Він взагалі не зазначив, у чому вказана шкода полягає і чим підтверджується.

Доводи апелянта про те, що суд незаконно не прийняв відмову позивача від представника не заслуговують на увагу, оскільки ОСОБА_1 не дотримався процедури, передбаченої ст.ст. 23, 24 Закону України «Про безоплатну правову допомогу».

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про безпідставність заявленого позову та правильно відмовив у його задоволенні, стягнувши із ОСОБА_1 судовий збір, відповідно до ст. 88 ЦПК України, сплата якого була відстрочена до ухвалення судового рішення (а.с. 14).

Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують, підстав для скасування судового рішення немає.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 відхилити.

Заочне рішення Любарського районного суду Житомирської області від 09 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча Судді