Ухвала іменем україни 22 березня 2017 року м. Київ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі: головуючого Коротуна В.М., суддів: Завгородньої І.М., Писаної Т.О., Мазур Л.М., Попович О.В.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 до публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про відшкодування матеріальної шкоди, за позовом ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15 до публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, за касаційною скаргою представника публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» - Руденка ВолодимираІвановича на рішення Новотроїцького районного суду Херсонської області від 25 травня 2015 року, рішення апеляційного суду Херсонської області від 30 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У березні 2015 року ОСОБА_9, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15 звернулись до суду із позовами до публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Зазначали, що уклали з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» договори банківського вкладу, однак працівники ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»

ОСОБА_11 та ОСОБА_17 при виконанні службових обов'язків вчинили розкрадання їх коштів, що підтверджується вироком Чаплинського районного суду Херсонської області від 12 березня 2012 року.

Вказаними діями службових осіб ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» їм була завдана матеріальна та моральна шкода, яку вони просили стягнути з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», а саме на користь: ОСОБА_9 - матеріальну шкоду у розмірі 65 841 грн.; ОСОБА_5 - 45 251 грн матеріальної шкоди; ОСОБА_7 -20 499 грн матеріальної шкоди; ОСОБА_12 - 36 440 грн

50 коп. матеріальної шкоди та 23 000 грн моральної шкоди; ОСОБА_14 - 15 986 грн 80 коп. матеріальної шкоди та 10 000 грн моральної шкоди;

ОСОБА_6 - 4 594 грн матеріальної шкоди; ОСОБА_3 -14 560 грн матеріальної шкоди; ОСОБА_4 - 58 023 грн матеріальної шкоди;

ОСОБА_13 - 64 885 грн матеріальної шкоди та 45 000 грн моральної шкоди; ОСОБА_15 - 8 287 грн матеріальної шкоди та 10 000 грн моральної шкоди; ОСОБА_8 - 5 559 грн матеріальної шкоди.

Ухвалою Новотроїцького районного суду Херсонської області від

25 травня 2015 року справи за позовами ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15 до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про стягнення матеріальної та моральної шкоди та за позовами ОСОБА_18,

ОСОБА_4, ОСОБА_19, ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_9 до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про стягнення матеріальної шкоди об'єднано в одне провадження.

Рішенням Новотроїцького районного суду Херсонської області від

25 травня 2015 року в задоволені позовних вимог ОСОБА_9, ОСОБА_8, ОСОБА_6, ОСОБА_20, ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_18, ОСОБА_15, ОСОБА_14, ОСОБА_13, ОСОБА_12 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 30 березня

2016 року рішення Новотроїцького районного суду Херсонської області від

25 травня 2015 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог

ОСОБА_9, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_4,

ОСОБА_3, ОСОБА_15, ОСОБА_14, ОСОБА_13 скасовано, ухвалено в цій частині нове рішення, яким позовні вимог зазначених позивачів задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на користь: ОСОБА_9 - 113 269 грн 17 коп. матеріальної шкоди, 12 000 грн моральної шкоди;

ОСОБА_6 - 4 826 грн 38 коп. матеріальної шкоди, 1 500 грн моральної шкоди; ОСОБА_7 - 21 533 грн 08 коп. матеріальної шкоди, 4 000 грн моральної шкоди; ОСОБА_5 - 164 941 грн 92 коп. матеріальної шкоди, 15 000 грн моральної шкоди; ОСОБА_4 - 27 807 грн 78 коп. матеріальної шкоди, 5 000 грн моральної шкоди; ОСОБА_18 - 15 295 грн 21 коп. матеріальної шкоди, 4 000 грн моральної шкоди; ОСОБА_15 - 14 107 грн 88 коп. матеріальної шкоди, 4 000 грн моральної шкоди; ОСОБА_14 - 4 000 грн моральної шкоди; ОСОБА_13 - 69 441 грн 40 коп. матеріальної шкоди,

10 000 грн моральної шкоди.

У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_9,

ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_18, ОСОБА_15, ОСОБА_14, ОСОБА_13 відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі представник ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» - Руденко В.І., посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить виключити з мотивувальної частини рішення суду першої інстанції формулювання: «Суд, встановив, що від кожного вкладника касир банку ОСОБА_11, знаходячись на робочому місці, виконуючи свої прямі службові обов'язки, як касира, економіста приймала певні кошти в якості вкладів для відкриття чи поповнення рахунку. З цього часу слід вважати, що кошти поступили в касу банку» та «Суд встановив, що з кожним вкладником касир банку ОСОБА_11, прийнявши кошти, склала письмовий договір, підписала його сама або її керівник від імені банку і завірила печаткою, що входило в її прямі службові обов'язки, видала особі, що вносила кошти. Письмова форма додержана, договір не розірваний в судовому порядку, не визнаний недійсним, тому його чинність презюмується.». В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін, рішення суду апеляційної інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні апеляційних скарг ОСОБА_9, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_4,

ОСОБА_3, ОСОБА_15, ОСОБА_14, ОСОБА_13

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий Спеціалізований Суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позовів, суд першої інстанції виходив із того, що позивачі невірно обрали правові підстави позову, вважаючи, що між сторонами склались позадоговірні відносини, які регулюються ст. ст. 1172, 1192 ЦК України, оскільки касир банку прийняла суми грошових коштів та видала письмові договори з усіма обов'язковими реквізитами, а тому правовідносини між сторонами є договірними.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_9, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_15,

ОСОБА_14, ОСОБА_13 та ухвалюючи нове рішення, суд апеляційної інстанції виходив із того, що матеріальна та моральна шкода, завдана позивачам внаслідок злочинних дій працівника банку, підлягає відшкодуванню на підставі ст. 1172 ЦК України

Колегія суддів не погоджується із зазначеними висновками суду апеляційної інстанції з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що вироком Чаплинського районного суду Херсонської області від 12 березня 2012 року, з урахуванням змін внесених ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 22 липня 2014 року, засуджено касира Новотроїцького відділення ПАТ «Райффайзен Банк «Аваль» ОСОБА_11 та начальника Новотроїцького відділення ПАТ «Райффайзен Банк «Аваль» ОСОБА_17 за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 200, ч. ч. 1-3 ст. 358, ч. 2

ст. 364 КК України.

При цьому зазначеним вироком встановлено, що вказані працівники банку прийняли від ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15 грошові кошти за договорами банківського вкладу, однак зазначені кошти на депозитні рахунки не внесені, чим заподіяна вказаним вкладникам матеріальна шкода.

Згідно із ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Виходячи з положень ст. 1059 ЦК України, п. 1.4. Положення, п. 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками України, затвердженої постановою Правління Національного банку України від

01 червня 2011 року № 174 письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. При цьому квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі.

Договір банківського вкладу має своїм наслідком ту обставину, що готівкові гроші вкладника передаються останнім у власність банку, а безготівкові гроші - в повне розпорядження банку. Відповідні дії вкладника є необхідною умовою виникнення зобов'язання за договором банківського вкладу, згідно з яким на боці вкладника з'являється право вимагати від банку видачі суми вкладу і виплати відсотків на неї, а на стороні банку - відповідний обов'язок. З договору банківського вкладу, укладення якого обумовлено передачею коштів вкладника у власність банку, можуть виникнути лише зобов'язальні правовідносини за участю вкладника (кредитора) і банку (боржника).

З моменту передачі грошових коштів уповноваженій особі банку саме банк є власником грошових коштів, переданих уповноваженій особі банку, а тому саме банку спричинена шкода вищезазначеним злочином.

Вкладник має право вимоги до банку про повернення вкладу за договором банківського вкладу з урахуванням нарахованих процентів згідно умов укладеного договору та застосуванням наслідків, передбачених договором та законом, у разі порушення банком своїх зобов'язань за договором.

Так, згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 06 квітня 2016 року у справі № 6-352цс16.

Суд апеляційної інстанції, задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_9, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_15, ОСОБА_14, ОСОБА_13 на підставі ст. 1172 ЦК України, не врахував, того, що з моменту передачі грошових коштів уповноваженій особі банку саме банк є їх власником, а тому саме банку спричинена шкода вищезазначеним злочином.

Позивачі мають право вимоги до банку про повернення вкладу та нарахованих відсотків згідно умов укладених між сторонами банківських договорів із застосуванням наслідків, передбачених договором та законом, у разі порушення банком своїх зобов'язань за договором.

Крім того, при визначенні розміру інфляції суду необхідно врахувати, що при наявності у справі судового рішення, яким вже було встановлено розмір завданої шкоди та відповідно стягнуто її, такий розмір шкоди відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України має преюдиційне значення для суду при вирішенні справи і суд не вправі змінювати його, в тому числі шляхом застосування положень

ст. 625 ЦК України (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду України від 13 січня 2016 року у справі №6-3019цс15). При цьому враховуючи, що ст. 625 ЦК України передбачає нарахування індексу інфляції на суму боргу за весь час прострочення з моменту вимоги кредитора про повернення вкладу, суду необхідно визначити коли саме особа звернулась до банку про повернення банківського вкладу та з якого саме моменту підлягає нарахуванню індекс інфляції.

Беручи до уваги зазначене, колегія суддів вважає, що суд апеляційної інстанції не визначився із характером спірних правовідносин, не встановив фактичних обставин справи та дійшов помилкового висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_9, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_15,

ОСОБА_14, ОСОБА_13 на підставі ст. 1172 ЦК України.

Крім того, ухвалюючи рішення в частині вирішення позовних вимог зазначених позивачів, суд апеляційної інстанції не визначився зі змістом заявлених позовних вимог. Так, судом не було враховано уточнені позовні вимоги ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_9, зокрема щодо вимог про відшкодування моральної шкоди, при цьому безпідставним та таким, що суперечить положенням ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 310 ЦПК України є висновок суду апеляційної інстанції про неприйняття заяв ОСОБА_7 та ОСОБА_6 про залишення позову в частині відшкодування моральної шкоди без розгляду та розгляд зазначених вимог по суті, з підстав не постановлення відповідної ухвали судом першої інстанції.

З огляду на наведене колегія суддів вважає, що суд апеляційної інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, не встановив фактичні обставини справи, не визначився зі змістом позовних вимог, а тому оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню із направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, з підстав передбачених ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 343-345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» - Руденка Володимира Івановича задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Херсонської області від 30 березня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.М. Коротун

Судді: І.М. Завгородня

Л.М.Мазур

Т.О.Писана

О.В. Попович