Справа № 177/1698/16-ц
Провадження № 2/177/205/17
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

22 березня 2017 року

Криворізький районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Коваль Н. В.

за участі: секретаря Зборівської І. С.,

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на земельну ділянку

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулася до суду із вказаною позовною заявою, в обґрунтування якої вказала, що у 2008 році між нею та ОСОБА_4 укладено побутову угоду купівлі-продажу належної йому на праві особистої власності земельної ділянки площею 0,074 га призначеної для ведення садівництва в межах згідно плану, що розташована у садовому товаристві «Союз» на території Вільненської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області.

На підтвердження угоди позивач передала ОСОБА_4 1000,00 грн., а останній прийняв гроші та надав їй пакет документів про передачу земельної ділянки у власність.

У 2010 році ОСОБА_4 помер.

Відповідач єдиний спадкоємець після смерті ОСОБА_4, яка шляхом постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини фактично прийняла її у відповідності до ч.3 ст. 1268 ЦЦК України.

До спадкової маси прийнятою відповідачем юридично повинна зараховуватися вказана земельна ділянка, але за вищевикладених обставин відповідач не має права спадкування, оскільки дане нерухоме майно фактично передано спадкодавцем у власність позивачу.

З 2008 року позивач користується земельною ділянкою, постійно сплачує внески визначені садівничим товариством «Союз». Тобто, зазначені дії сторін договору купівлі-продажу земельної ділянки свідчать, що сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, вчинили взаємні дії для настання юридично значимих наслідків, та у повному обсязі виконали умови договору.

Позивач просить визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0,074 га призначену для ведення садівництва в межах згідно плану, що розташована по вул. Огородній у Садовому товаристві «Союз» на території Вільненської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області.

Позивач ОСОБА_2 правом на участь в судовому засіданні не скористалась. Її представник адвокат ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник за довіреністю в судове засіданні не зявилися, від кожної з них надійшли клопотання про розгляді справи за їх відсутності (а.с. 41, 49, 50). Представник відповідача ОСОБА_5 в заяві вказала про визнання позовних вимог в повному обсязі.

Суд, вислухавши сторону позивача, всебічно та повно дослідивши в сукупності зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних законних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії ДП КВ 006495, зареєстрованого 17 листопада 1997 року у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку за №5948, належала земельна ділянка площею 0,074 га, яка розташована на території Вільненської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області в межах садового товариства «Союз», цільове призначення: для ведення садівництва (а.с. 5-6).

Дана обставина підтверджується листом управління Держгеокадастру у Криворізькому районі Дніпропетровської області від 14 березня 2017 року № 9-404-99.17-889/2-17 (а.с.64).

Позивач в позовній заяві вказує, що в 2008 році між нею та ОСОБА_4 укладено побутову угоду купівлі-продажу вищевказаної земельної ділянки, згідно умов якої вона передала ОСОБА_4 1000,00 грн., а останній прийняв кошти в рахунок сплати за земельну ділянку, передав їй земельну ділянку та надав їй пакет документів про передачу земельної ділянки: рішення Вільненської сільської ради від 27.10.1997 року , план земельної ділянки, акт встановлення меж земельної ділянки, Державний на право приватної власності на землю.

Тобто, позивач стверджує, що сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору та відбулося повне виконання договору.

На підтвердження вказаних обставин, а саме передачі пакету документів ОСОБА_4 позивач надала копію витягу з рішення виконкому Вільненської сільської ради від 27 жовтня 1997 року (а.с. 4), копію Державного акта на право приватної власності на землю серії ДП КВ 006495 (а.с. 5-6). Крім того, згідно копії довідки голови СТ «Союз» від 01 серпня 2016 року ОСОБА_2 володіє земельною ділянкою в садовому кооперативі з 2008 року по вул.. Огородній, загальною площею 0,074 га, заборгованість за минулі роки відсутня (а.с.7).

02 жовтня 2010 року ОСОБА_4 помер (а.с. 47).

Згідно ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (с. 1217 ЦК України).

Спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_4 є його дружина ОСОБА_3 (а.с.45), яка на момент смерті спадкодавця була зареєстрована з ним за однією адресою (а.с. 46-48) та згідно інформації Першої криворізької державної нотаріальної контори від 27 грудня 2016 року №3959/02-14 в шестимісячний термін звернулася із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 (а.с. 57).

Частиною 3 ст. 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї..

Згідно із ч.1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Згідно ст. 204 ЦК України правочин вважається правомірним не лише у разі, якщо він не визнаний судом недійсним, але й у тому випадку, коли його недійсність прямо не встановлена законом. Правочин, недійсність якого прямо встановлена законом, є нікчемним. Визнання нікчемного правочину судом недійсним законом не вимагається, тобто для сторін правочину він не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю.

Відповідно ч.1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Як встановлено частиною 3 ст. 334 ЦК України, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Частиною 4 цієї ж статті передбачено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Пленум Верховного Суду України в п. 5 постанови "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 року № 7 роз'яснив, що вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема ні підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яке означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК).

Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Проте, якщо права на нерухоме майно підлягають державній реєстрації, то право власності у набувача виникає з дня такої реєстрації відповідно до закону (ст. 334 ЦК) та з урахуванням положення про дію закону в часі на момент виникнення спірних правовідносин (ст. 5 ЦК).

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Оскільки позивач не довела в судовому засіданні факт укладення договору купівлі-продажу між нею та ОСОБА_4, а відповідач ОСОБА_4 прийняла спадщину за законом після смерті свого чоловіка ОСОБА_4, вимоги позивача не ґрунтуються на законі, а тому в задоволенні позову в повному обсязі необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 10, 60, ст.ст. 212- 214 ЦПК України, ст. ст. 202, 204, 328,334, 1218, 1220, 1223, 1268 ЦК України, суд,

У Х В А Л И В:

У задоволені позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на земельну ділянку - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області через районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: