Справа №585/3728/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Євлах О. О.
Номер провадження 22-ц/788/303/17 Суддя-доповідач - Кононенко О. Ю.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2017 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Кононенко О. Ю.,

суддів - Семеній Л. І. , Бойка В. Б.

з участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 12 грудня 2016 року

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и л а :

18 грудня 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з вказаним позовом, мотивуючи вимоги тим, що 09 листопада 2011 року фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 було підписано заяву про відкриття поточного рахунку та картку зі зразками підписів і відбитка печатки.

На підставі вказаної заяви відповідачу було відкрито поточний рахунок НОМЕР_1.

Підписавши заяву, ОСОБА_3 приєднався та погодився з Умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами банку, які разом з заявою складають договір банківського обслуговування від 09 листопада 2011 року та засвідчив свою згоду з банком документообороту, в тому числі підписання угод, договорів, додаткових угод до них, заяв, актів, платіжних документів, як шляхом власноручного підписання так і шляхом накладання електронного підпису.

09 листопада 2011 року на поточний рахунок НОМЕР_1 відповідачу було встановлено кредитний ліміт 9200 грн., про що повідомлено клієнта в електронному вигляді через встановлені засоби електронного зв'язку банку і клієнта, що визначено та врегульовано Умовами та правилами надання банківських послуг.

Своїх зобов'язань за кредитним договором з повернення кредиту, сплати процентів та винагороди ОСОБА_3 не виконав, а тому станом на 01 грудня 2015 року утворилась заборгованість в сумі 33981 грн., яка складається з наступного: 9200 грн. - заборгованість за кредитом; 10285,60 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 12011,40 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; 2484 грн. - заборгованість з комісії.

В ході моніторингу відомостей Єдиного державного реєстру на інтернет порталі Міністерства юстиції України виявлений факт припинення ФОП ОСОБА_3 підприємницької діяльності 28 липня 2014 року, про що внесено запис № 2004679. У зв'язку з цим даний позов пред'явлений до ОСОБА_3, оскільки саме він, як фізична особа, відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю ФОП ОСОБА_3

Позивач просив стягнути з ОСОБА_3 на його користь суму заборгованості за договором банківського обслуговування № Б/Н від 09 листопада 2011 року в сумі 33981 грн.

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 12 грудня 2016 року в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

При цьому зазначає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки доказам того, що в рішенні Роменського міськрайонного суду Сумської області від 04 березня 2013 року, яким ОСОБА_3 визнано недієздатним, не зазначена дата, з якої саме він визнається недієздатним, а оскільки рішення набрало законної сили 25 березня 2013 року, то з цієї дати він і визнаний недієздатним. Таким чином, на момент укладення кредитного договору відповідач був дієздатним, а тому судом невірно застосовано норми ст. 1184 ЦК України.

Крім того, вказує, що судом першої інстанції було встановлено, що згідно з довідками КЗ «Перша ОСЛ м. Ромни», ОСОБА_3 неодноразово знаходився на стаціонарному лікуванні у цьому закладі, зокрема з 13 жовтня по 23 листопада 2011 року, проте на цей період пацієнт був дієздатною особою, за психічним станом не потребував ніяких обмежень, в тому числі, що стосується майнових прав чи волевиявлення. Довідка медичного закладу від 27 вересня 2013 року має лише відомості про період перебування відповідача на лікуванні та не підтверджує той факт, що ОСОБА_3 09 листопада 2011 року мав фізичні обмеження чи за психічним станом був обмежений у правах для укладення договору.

Крім того, судом не було залучено до участі у справі законного представника недієздатного відповідача, недієздатність якого була встановлена до пред'явлення позову ПАТ КБ «ПриватБанк».

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» Гакаля Р.В., який підтримав доводи апеляційної скарги, заперечення щодо скарги законного представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_5 та її представника - адвоката Маляра М.В., дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, вищезазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову ПАТ «КБ ПриватБанк», суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3, який рішенням суду визнаний недієздатним, не несе відповідальності за свої дії, в тому числі і немайнові, а обов'язок з повернення банку грошових коштів, відповідно до ч. 1 ст. 1184 ЦК України, покладено на його опікуна, але на час отримання відповідачем кредиту опікун йому призначений не був. Таким чином, позов пред'явлений до неналежного відповідача. Крім того, суд вважав, що позивачем при зверненні до суду з позовом, пропущений строк позовної давності. Але, з огляду на те, що підставою для відмови у позові є його пред'явлення до неналежного відповідача, строк позовної давності не підлягає застосуванню.

Однак, з таким висновком суду першої інстанції погодитись не можна.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).

Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Пунктом 2 частини 1 статті 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов'язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема зміна умов зобов'язання.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 09 листопада 2011 року ФОП ОСОБА_3 було підписано заяву про відкриття поточного рахунку та картку зі зразками підписів і відбитка печатки (а.с. 8-9).

Підписавши заяву, ОСОБА_3 приєднався та погодився з Умовами та правилами надання банківських послуг, розміщеними на сайті банку, тарифами банку, які разом з заявою складають договір банківського обслуговування від 09 листопада 2011 року та засвідчив свою згоду з банком документообороту, в тому числі підписання угод, договорів, додаткових угод до них, заяв, актів, платіжних документів, як шляхом власноручного підписання так і шляхом накладання електронного підпису.

09 листопада 2011 року на поточний рахунок НОМЕР_1 відповідачу було встановлено кредитний ліміт 9200 грн., про що повідомлено клієнта в електронному вигляді через встановлені засоби електронного зв'язку банку і клієнта, що визначено та врегульовано Умовами та правилами надання банківських послуг (а.с. 16).

Відповідно до п. 3.18.1.3 Умов та правил надання банківських послуг, кредит надається в обмін на зобов'язання клієнта щодо його повернення, сплати процентів та винагороди.

Згідно з п. п. 3.18.1.12 та 3.18.1.13 Умов та правил, для розрахунку відсотків за користування кредитним лімітом встановлюється диференційована процентна ставка. При порушенні клієнтом будь-якого з грошових зобов'язань, клієнт сплачує банку проценти і пеню за користування кредитом від суми залишку непогашеної заборгованості в розмірі, передбаченому цим розділом Умов та правил.

Пунктом 3.18.2.2.2 Умов та правил передбачено, що клієнт зобов'язаний сплатити проценти за весь час фактичного користування кредитом згідно з п. п. 3.18.4.1, 3.18.4.2 та 3.18.4.3.

Відповідно до п. 3.18.4.1 Умов та правил, за користування кредитом в період з дати виникнення дебетового сальдо на поточному рахунку клієнта при закритті банківського дня, клієнт сплачує проценти, виходячи з процентної ставки, розмір якої залежить від строку користування кредитом.

Пунктом 3.18.4.1.1 Умов та правил визначено, що за користування кредитом в період з дати виникнення дебетового сальдо на поточному рахунку клієнта при закритті банківського дня, клієнт сплачує проценти, виходячи з процентної ставки, розмір якої залежить від терміну користування кредитом (диференційована процентна ставка). За період користування кредитом з моменту виникнення дебетового сальдо до дати обнуління дебетового сальдо в одну з дат з наступного 20-го до 25-го числа місяця (далі - період, в який дебетове сальдо підлягає обнулінню), розрахунок процентів здійснюється по процентній ставці в розмірі 0% річних від суми залишку непогашеної заборгованості.

У пункті 3.18.4.1.2 Умов та правил передбачено, що при не обнулінні дебетового сальдо в одну з дат періоду, у якому дебетове сальдо підлягає обнулінню, на протязі 90 днів з останньої дати періоду, в якому дебетове сальдо підлягало обнулінню, клієнт виплачує банку за користування кредитом проценти в розмірі 24% річних, починаючи з останньої дати періоду, в яку дебетове сальдо підлягало обнулінню.

Згідно з пунктом 3.18.4.1.3 Умов та правил, у випадку непогашення кредиту на протязі 90 днів з дати закінчення періоду, в який дебетове сальдо підлягало обнулінню, починаючи з 91-го дня після дати закінчення періоду, в який дебетове сальдо підлягало обнулінню, кредит вважається простроченим, а грошові зобов'язання клієнта з погашення заборгованості вважаються порушеними. При порушенні клієнтом якого-небудь з грошового зобов'язання, клієнт сплачує банку проценти за користування кредитом у розмірі 48% річних від суми залишку непогашеної заборгованості. У випадку порушення клієнтом якого-небудь з грошових зобов'язань і при реалізації права банка на встановлення іншого строку повернення кредиту, передбаченого Умовами та правилами надання банківських послуг, клієнт сплачує банку пеню у розмірі 0,1315% від суми залишку непогашеної заборгованості за кожний день прострочення. Сплата пені здійснюється з дня, наступного за датою порушення зобов'язань.

Під «непогашенням кредиту» мається на увазі не виникнення на поточному рахунку нульового дебетового сальдо при закритті банківського дня (п. 3.18.4.1.4 Умов та правил).

Відповідно до п. 3.18.2.3.10 Умов та правил, банк має право вимагати дострокового повернення кредиту, сплати процентів за його користування, виконання інших зобов'язань за кредитом в повному обсязі, у разі порушення клієнтом будь-якого із зобов'язань за кредитним договором.

Згідно з п. 3.18.4.4 клієнт сплачує банку винагороду за використання ліміту відповідно до п. п. 3.18.1.6, 3.18.2.3.2, 1-го числа кожного місяця в розмірі 0,9% від суми максимального сальдо кредиту, який існує на кінець банківського дня за попередній місяць, в порядку, передбаченому Умовами та правилами (а.с. 10-15).

Відповідач свої грошові зобов'язання перед банком не виконує. Згідно з розрахунком ПАТ КБ «ПриватБанк», заборгованість за договором станом на 01 грудня 2015 року складає 33981 грн., з яких: 9200 грн. - заборгованість за кредитом; 10285,60 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 12011,40 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; 2484 грн. - заборгованість з комісії (а.с. 17).

З матеріалів справи також вбачається, що згідно з довідкою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців на інтернет порталі Міністерства юстиції України, фізична особа-підприємець ОСОБА_3 припинив підприємницьку діяльність 28 липня 2014 року, про що внесено запис: 2004679 (а.с. 23).

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 04 березня 2013 року, яке набрало законної сили, визнано недієздатним ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканця АДРЕСА_1.

Призначено опікуном ОСОБА_3 його матір, ОСОБА_5, 1946 року народження, мешканку АДРЕСА_1 (а.с. 40).

Відповідно до довідки МСЕК серії 10 ААВ №930641, 11 лютого 2015 року ОСОБА_3 встановлена друга група інвалідності за загальним захворюванням на строк до 01 березня 2017 року (а.с. 41).

Ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 13 січня 2016 року, ОСОБА_5 залучена до участі у справі в якості законного представника відповідача (а.с. 47а).

Згідно з довідкою КЗ СОР 1 ОСЛ м. Ромни від 02 березня 2016 року, ОСОБА_3 неодноразово знаходився на стаціонарному лікуванні у цьому закладі, зокрема, з 13 жовтня 2011 року по 23 листопада 2011 року лікувався в КЗ СОР 1 ОСЛ м. Ромни за направленням районного нарколога з діагнозом «психічні розлади та розлади поведінки внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності» (а.с. 88).

21 лютого 2016 року до чергової частини Роменського ВАП надійшла заява від ОСОБА_5 про те, що невідома особа 09 листопада 2011 року підробила заяву про відкриття поточного рахунку зі зразками підписів і відбитка печатки та заяву на підключення користувачів електронних розрахунково-інформаційних продуктів ПАТ КБ «ПриватБанк» на ім'я ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканця АДРЕСА_1. За даним фактом 21 лютого 2016 рок відкрито кримінальне провадження, внесене в ЄРДР за № 0000081, по якому процесуальне рішення не прийняте (а.с. 103-104).

Відповідно до вимог ст. ст.10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 30 ЦК України, цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними.

Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов'язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання.

Згідно ст. 40 ЦК України, фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це.

Суд першої інстанції при ухваленні рішення вважав, що ОСОБА_3 є недієздатним, на час отримання ним кредиту опікун йому призначений не був, а тому відмовив у стягненні заборгованості за кредитним договором у зв'язку з пред'явленням позову до неналежного відповідача.

Однак, такий висновок суду є помилковим, виходячи з наступного.

Як вбачається зі змісту рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 04 березня 2013 року ОСОБА_3 визнано недієздатним, а його опікуном призначено матір - ОСОБА_5 Вказане рішення набрало законної сили 15 березня 2013 року, отже з цього часу відповідач і визнаний недієздатним.

Судом першої інстанції встановлено, що кредитний договір у вигляді відкриття поточного рахунку був укладений між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «ПриватБанк» 09 листопада 2011 року. Таким чином, на момент укладення вказаного договору відповідач був дієздатним, усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними. Та обставина, що у період з 13 жовтня 2011 року по 23 листопада 2011 року ОСОБА_3 знаходився на стаціонарному лікуванні в КЗ «Перша ОСЛ м. Ромни», про що зазначено в рішенні суду, не підтверджує той факт, що він мав фізичні обмеження чи за психічним станом був обмежений у правах для укладення договору.

З огляду на вище викладене, на момент укладення кредитного договору - 09 листопада 2011 року ОСОБА_3 був дієздатним, а тому несе відповідальність за невиконання грошового зобов'язання за договором кредиту і, таким чином, висновок місцевого суду про те, що позов пред'явлений до неналежного відповідача, не ґрунтується на законі.

Стаття 1184 ЦК України регулює правила відшкодування шкоди, завданої недієздатною фізичною особою (деліктні правовідносини). Її дія на договірні відносини не розповсюджується. Тому застосування судом першої інстанції приписів зазначеної норми права на спірні правовідносини, є помилковим.

Крім того, колегія суддів не може погодитись з доводами законного представника відповідача ОСОБА_5 та висновком суду першої інстанції, що позивачем пропущений строк позовної давності для звернення до суду за захистом своїх прав.

Згідно зі ст. ст. 256, 257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу; загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК, України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). До вимог про стягнення неустойки застосовується спеціальна позовна давність в один рік (п.1 ч. 2 ст. 258 ЦК України).

Згідно з п. 3.18.5.7 Умов та правил надання банківських послуг, строки позовної давності за вимогою про стягнення кредиту, процентів за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів встановлюється сторонами тривалістю 5 років (а.с. 15).

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України).

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Виходячи з правового аналізу вказаних норм та ураховуючи те, що відповідач, відповідно до вимог ч. 1 ст. 634 ЦК України, приєднався та погодився з Умовами та правилами надання банківських послуг, розміщеними на сайті банку, тарифами банку, про що зазначено в підписаній ним заяві про відкриття поточного рахунку та картки зі зразками підписів і відбитка печатки, які разом з заявою складають договір банківського обслуговування від 09 листопада 2011 року та засвідчив свою згоду з банком документообороту, в тому числі підписання угод, договорів, додаткових угод до них, заяв, актів, платіжних документів, як шляхом власноручного підписання так і шляхом накладання електронного підпису, колегія суддів вважає, що сторони з дотриманням приписів ч. 1 ст. 259, ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України домовились у письмовій формі про збільшення позовної давності за вимогою про стягнення кредиту, процентів за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів до п'яти років.

У зв'язку із цим доводи законного представника відповідача про не ознайомлення його з Умовами та правилами надання банківських послуг не можна визнати обґрунтованими.

Заперечення законного представника відповідача ОСОБА_5, що заява про відкриття поточного рахунку та картка зі зразками підписів і відбитка печатки підписана не ОСОБА_3, а іншою особою, а також що банком не доведений факт перерахування коштів на банківський рахунок та їх зняття, всупереч вимогам ст. ст. 10, 60 ЦПК України, не підтверджено належними та допустимими доказами.

З виписки з 09.11.2011 р. до 01.12.2015 р. про рух коштів по банківському рахунку № НОМЕР_1, який було відкрито фізичній особі - підприємцю ОСОБА_3, вбачається, що 11 листопада 2011 року було знято 9200 грн. кредиту, а 27 лютого 2012 року цю ж суму - 9200 грн. винесено на прострочку кредиту. Крім того, у довідці зазначено, що кредит повинен був поповнятися на картку НОМЕР_2 (а.с. 18).

Отже, твердження законного представника відповідача про те, що банком не надано доказів відкриття ОСОБА_3 карткового рахунку та отримання ним платіжної банківської картки також є необґрунтованими.

З доданого до позову розрахунку заборгованості, який законним представником відповідача не спростований, вбачається, що заборгованість за договором станом на 01 грудня 2015 року складає 33981 грн., з яких: 9200 грн. - заборгованість за кредитом; 10285,60 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 12011,40 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; 2484 грн. - заборгованість з комісії (а.с. 17).

За встановлених обставин, вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають повному задоволенню, а заява законного представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_5 про застосування строків позовної давності є безпідставною.

Згідно з ч. 1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про необхідність скасування рішення суду на підставі п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, з ухваленням нового рішення про задоволення позову банку та стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором в розмірі 33981 грн., яка складається з: 9200 грн. - заборгованість за кредитом; 10285,60 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 12011,40 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; 2484 грн. - заборгованість з комісії та компенсації позивачу судового збору за розгляд справи судом першої та апеляційної інстанцій в розмірі 2557 грн. 80 коп. (1218 грн. + 1339 грн. 80 коп.) на підставі ч. ч. 1, 5 ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 3 ч. 1 ст. 307, п. п. 1, 3, 4 ч.1 ст. 309, ст. 313, ч. 2 ст. 314, ст. ст. 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Скасувати рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 12 грудня 2016 року та ухвалити нове рішення.

Задовольнити позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк».

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 09 листопада 2011 року в розмірі 33981 грн. та 2557 грн. 80 коп. компенсації судового збору за розгляд справи судом першої та апеляційної інстанцій.

Рішення набрало законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді -