Справа № 463/2740/16-ц
Провадження № 2/463/291/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2017 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі:

головуючого судді - Лакомської Ж. І.

з участю секретаря Скочко А.В.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника третьої особи Органу опіки та піклування

Личаківської районної адміністрації

Львівської міської ради ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, третя особа Орган опіки та піклування Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, суд

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до відповідачів ОСОБА_4,ОСОБА_5,ОСОБА_8,ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Позов мотивує тим,що є власником будинку №46 по вул. Шевченка в м.Винники. Крім неї у вказаному будинку зареєстровані відповідачі: ОСОБА_4,ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,ОСОБА_8, ОСОБА_10, проте останні не проживають в даному будинку понад п»ять років, дані особи не сплачують житлово-комунальних послуг, не здійснюють догляду за будинком та речами, не цікавляться будинком. На підтвердження позовних вимог посилається на те,що згідно листа Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради від 24.05.2016 року, за адресою м.Винники, вул. Шевченка, 46 проживає лише ОСОБА_1, а неповнолітні - ОСОБА_9, ОСОБА_8,ОСОБА_6, ОСОБА_7 за даною адресою не проживають і їх місце перебування невідоме. Крім того, позивач вказує,що згідно відповіді відділу освіти Личаківсього району Управління освіти Департаменту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради №08-19/759 від 13.05.2016 року ОСОБА_9, ОСОБА_8,ОСОБА_6, ОСОБА_7 навчаються у СЗШ №49, яка знаходиться у м.Львові, по вул. Басараб 4. У навчальних закладах м.Винники вказані вище діти не навчались, що підтверджується листом загальноосвітньою школи «Берегиня» від 13.05.2016 року та Середньої загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №47 м.Львова від 16.05.2016 року. Крім того зазначає,що на адресу місця реєстрації відповідачів постійно приходить кореспонденція від фінансових установ, щодо наявності у відповідача ОСОБА_4 кредитної заборгованості. Вказує, що реєстрація місця проживання відповідачів в належному позивачці будинку створює їй перешкоди зокрема в оформленні субсидії, та не дозволяє реалізувати в повній мірі її право власності на належний їй житловий будинок. З врахуванням наведених мотивів просить визнати відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 такими,що втратили право користування житловим будинком за адресою: м.Винники,вул. Шевченка 46.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали, дали пояснення аналогічні наведеним мотивам позову, просили позов задоволити.

Представник третьої особи Органу опіки та піклування Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснив, що працівниками відділу у справах дітей Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради 24.05.2016 року було проведено виїзд за адресою: м.Винники,вул. Шевченка буд 46, однак факт проживання дітей ОСОБА_9, ОСОБА_8,ОСОБА_6, ОСОБА_7 в даному будинку та забезпечення дітей належними умовами для проживання не вдалось встановити,оскільки на момент обстеження вхідні двері будинку ніхто не відчинив, позовні вимоги в частині визнання дітей такими, що втратили право користування житловим приміщенням заперечив.

Відповідачі ОСОБА_4,ОСОБА_5,ОСОБА_8,ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9

в судове засідання не з»явились, про причини неявки суд не повідомили. Враховуючи представлені докази, суд вважає можливим розглянути справу у їх відсутності, проти чого позивач, її представник та представник третьої особи не заперечили.

Суд дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані в справі докази заслухавши пояснення представника позивача, суд приходить до висновку про те,що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав:

Відповідно до ст.ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Ст. 71 ЖК УРСР, передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. У відповідності до ст. 72 цього Кодексу визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. За правилами ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Відтак, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, має наслідок зняття її з реєстрації.

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Виходячи із змісту ст.ст. 71,72 ЖК УРСР, відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України та роз'яснень, викладених у п.10 постанови Пленуму Верховного Суду УРСР від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» з наступними змінами, при вирішення спору про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно з'ясовувати причини відсутності особи у жилому приміщенні понад встановлені строки.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.03.2016 року посвідченого державним нотаріусом Четвертої Львівської державної нотаріальної контори ОСОБА_11 (а.с.17) та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.18) будинок № 46 по вул. Шевченка в м.Винники належить на праві власності позивачці ОСОБА_1

Згідно довідки МКП «Винниківське» №0317 від 14.03.16 р. (а.с.19) в будинку №46 по вул. Шевченка зареєстрована позивач ОСОБА_1В, та відповідачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5, та неповнолітні ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2

З наявного в матеріалах справи акту обстеження матеріально-побутових умов від 17.03.2016 р. (а.с.20) комісія прийшла до висновку про те,що в будинку №46 по вул. Шевченка в м.Винники фактично зареєстровані, але тривалий час не проживають відповідач ОСОБА_4,ОСОБА_5,ОСОБА_8, ОСОБА_7,ОСОБА_9,ОСОБА_8

Як вбачається з змісту позовних вимог позивач просить визнати втратившими право на користування житловим приміщення дітей ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2

Право дитини на житло передбачено Конвенцією «Про права дитини» (від 20 листопада 1989р.) із змінами схваленими резолюцією 50/155 Генеральної асамблеї ООН від 12 грудня 1995р.

Як зазначено у ст.7 «Конвенції» дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім'я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування.

Держави-учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобов'язань за відповідними міжнародними документами у цій галузі, зокрема, у випадку, коли б інакше дитина не мала громадянства.

Відповідно до ст.16 «Конвенції» жодна дитина не може бути об'єктом свавільного або незаконного втручання в здійснення її права на особисте і сімейне життя, недоторканність житла, таємницю кореспонденції або незаконного посягання на її честь і гідність.

Дитина має право на захист закону від такого втручання або посягання.

Держави-учасниці відповідно до національних умов і в межах своїх можливостей вживають необхідних заходів щодо надання допомоги батькам та іншим особам, які виховують дітей, у здійсненні цього права і у випадку необхідності надають матеріальну допомогу і підтримують програми, особливо щодо забезпечення дитини харчуванням, одягом і житлом (ч.3 ст.27 Конвенції).

Як зазначено у ст.18 Закону України «Про охорону дитинства» - держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку.

Діти-члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Орган опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.

Відповідно до ч.3 ст.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону.

Як зазначено у ч.1 ст.15 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» до груп ризику щодо втрати житла або права на його використання, серед інших, належать особи які не мають власного житла та проживають в орендованих приміщеннях, у знайомих, родичів, друзів тощо.

Відповідно до положень ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Верховним судом України при розгляді справи №6-222цс14 висловлено правову позицію про те,що відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відтак суд приходить до висновку про те,що представлені позивачем листи відповідного відділу освіти (а.с.23), та загальноосвітніх шкіл, які знаходяться на території м.Винники про те,що непоновлітні ОСОБА_8,ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 в даних школах не навчаються, та наведений вище акт обстеження житлово-матеріальних умов не є належними та допустимими доказами їх відсутності за місцем реєстрації.

Щодо позовних вимог про визнання втратившими права користування будинком пред»явлених до ОСОБА_12 та ОСОБА_5 суд приходить до висновку про те,що такі вимоги не підтверджені належними та допустимими доказами, оскільки вказаний вище акт обстеження матеріально побутових умов складено 17 березня 2016 року, позивач звернулась в суд з даним позовом 09 червня 2016 року, відтак даний акт не є підтвердженням відсутності відповідачів за місцем їх проживання понад п»ять років як стверджує в позовній заяві позивач, тому даний позов до задоволення не підлягає.

Керуючись ст. 10, 11, 60, 209, 212 215 ЦПК України,-

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, третя особа Орган опіки та піклування Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням відмовити за безпідставністю.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Львівської області в порядку та строки, передбачені ст. 294 ЦПК України.

Суддя: Лакомська Ж. І.