Справа № 303/4649/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

23 березня 2017 року м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в складі:

Головуючого судді Фазикош Г. В.

суддів Бисаги Т. Ю., Кондора Р. Ю.

з участю секретаря Чучки Н. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1, від імені якого згідно довіреності діє ОСОБА_2, на заочне рішення Мукачівського міськрайонного суду від 16 листопада 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ПрАТ "Українська пожежно-страхова компанія", ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_4, про стягнення страхового відшкодування та завданих збитків, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 предявив позов до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4, про стягнення страхового відшкодування та завданих збитків.

Свої вимоги мотивував тим, що 30.04.2012 року в с. Ракошино Мукачівського району трапилась ДТП за участю автомобіля НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 та транспортного засобу ВАЗ-21043, д/н НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 В результаті ДТП обидва транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

На місці ДТП на позивача ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення АО1 №132706 від 30.04.2012 року, однак постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.10.2013 року провадження по справі про адміністративне правопорушення закрито на підставі п.1 ст.247 КУпАП у звязку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постановою апеляційного суду Закарпатської області від 06.11.2013 року ця постанова залишена без змін.

Зазначені судові акти ґрунтуються на висновку судової автотехнічної експертизи Львівського НДІ судових експертиз від 23.08.2013 року №2030, з якого слідує, що причиною вказаної ДТП з технічної точки зору є невідповідність дій водія автомобіля НОМЕР_3, ОСОБА_3 вимогам п.1.5, 1.10 (в частині визначення понять небезпека для руху, дати дорогу), 9.4, 10.1, 10.4, 10.7 г ПДР, ці невідповідності з технічної точки зору перебувають в причинно-наслідковому звязку із настанням ДТП.

Таким чином, водій автомобіля НОМЕР_3, ОСОБА_3 несе цивільно-правову відповідальність за заподіяні збитки у звязку із скоєнням ДТП.

Згідно Рахунку на оплату № від 31.10.2012 року та Заказ-наряду №Д000049180 від 31.10.2012 року вартість відновлювального ремонту автомобіля НОМЕР_1, що виконаний фізичною собою підприємцем ОСОБА_5 склала 102 901 гривня.

У звязку з цим позивач просив стягнути з ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» 50 000 грн. страхового відшкодування, а також 52 901 грн. з ОСОБА_3 матеріальних збитків (а.с.2-4).

Заочним рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 16 листопада 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено повністю через пропуск строку позовної давності, а також у звязку з тим, що позивач не подав заяву про страхове відшкодування впродовж встановленого законом строку (а.с.97-100).

На це рішення ОСОБА_1, від імені якого діє його представник ОСОБА_2, подав апеляційну скаргу. В апеляційній скарзі позивач просив рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Апелянт зазначив, що цивільно-правова відповідальність водія автомобіля НОМЕР_3, ОСОБА_3 була застрахована, а тому страхова компанія зобовязана відшкодувати вартість ремонту автомобіля НОМЕР_4 в межах затвердженого ліміту в 50 000 грн., а решту збитків повинен відшкодувати винуватець ДТП ОСОБА_3 При цьому, апелянт стверджує, що строк подачі заяви про виплату страхового відшкодування, а також строк позовної давності ним не пропущено (а.с.105-110).

В судовому засіданні в апеляційній інстанції представник відповідача ОСОБА_3 проти скарги заперечив та просив її відхилити.

Заслухавши пояснення присутніх учасників процесу, дослідивши матеріали даної справи, а також матеріали справи про адміністративне правопорушення № 1585 (3/308/1767/13), колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково виходячи з таких підстав.

З матеріалів справи слідує, що 30 квітня 2012 року о 03. год. 45 хв. в с. Ракошино Мукачівського району Закарпатської області ОСОБА_1, керуючи автомобілем НОМЕР_5, на 779 км. автодороги «Київ-Чоп», не вибравши безпечну швидкість руху, не впорався з керуванням та допустив зіткнення з автомобілем НОМЕР_6, під керуванням ОСОБА_3, який повертав ліворуч, внаслідок чого автомобілі зазнали часткового пошкодження.

Постановою судді Ужгородського міськрайонного суду від 7 жовтня 2013 року, залишеною без зміни постановою апеляційного суду Закарпатської області від 6 листопада 2013 року, провадження по адміністративній справі відносно ОСОБА_1 за ст. 124 КпАП України закрито на підставі п. 1 ст. 247 КпАП України у звязку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Згідно висновку судової авотехнічної експертизи Львівського НДІ судових експертиз від 23 серпня 2013 року № 2030 причиною ДТП з технічної точки зору є невідповідність дій водія автомобіля НОМЕР_3, ОСОБА_3 вимогам п. 1.5, 1.10 (в частині визначення понять небезпека для руху, дати дорогу), 9.4, 10.1, 10.4, 10.7 «г» ПДР. Ця невідповідність з технічної точки зору перебуває в причинно-наслідковому звязку із настанням ДТП.

Зокрема, експертом встановлено, що при заданих вихідних даних водій автомобіля НОМЕР_3, ОСОБА_3 мав технічну можливість уникнути скоєння ДТП, і полягала вона у виконанні вказаним водієм наведених вище вимог ПДР (тобто для уникнення зіткнення водієві ОСОБА_3 достатньо було, з технічної точки зору, дати дорогу водієві автомобіля НОМЕР_4). Водночас, при заданих вихідних даних водій автомобіля НОМЕР_4, ОСОБА_1 не мав технічної можливості зупинити свій автомобіль до місця зіткнення (справа про адміністративне правопорушення № 1585 (3/308/1767/13) (а.с.73-76).

В постанові апеляційного суду Закарпатської області від 6 листопада 2013 року, якою залишено в силі постанову Ужгородського міськрайонного суду від 7 жовтня 2013 року, зазначено, що при винесенні постанови місцевим судом обґрунтовано взято до уваги саме зазначений висновок експерта, а не висновок спеціаліста (яким обґрунтував свою позицію ОСОБА_3 П.), оскільки останній не узгоджується з фактичними обставинами справи (справа про адміністративне правопорушення № 1585 (3/308/1767/13) (а.с.96-99).

За цих обставин суд першої інстанції правомірно послався на вимоги ч. 1 ст. 1166 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Шкода, завдана особі або майну, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний звязок та є вина зазначеної особи.

Місцевий суд також врахував, що відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), однак безпідставно відмовив у задоволенні позову до ОСОБА_3 через пропуск строку позовної давності.

Колегія погоджується з тим, що водій автомобіля НОМЕР_3 ОСОБА_3 несе цивільно-правову відповідальність за заподіяні збитки, повязані з відновлювальним ремонтом автомобіля НОМЕР_4.

Згідно Рахунку на оплату № від 31.10.2012 року та Заказ-наряду №Д000049180 від 31.10.2012 року вартість відновлювального ремонту автомобіля НОМЕР_1, що виконаний фізичною особою підприємцем ОСОБА_5, складає 102 901 грн. Розмір збитків сторони не оспорили.

Колегія також враховує, що на момент ДТП автомобіль НОМЕР_3, був застрахований в ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» згідно Полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АВ/1571551 з терміном дії від 17.01.2012 року до 16.01.2013 року.

Відповідно до відповіді на претензію №1492/18 від 21.04.2016 року представник ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» повідомив позивача, що рішення про відсутність юридичних підстав для визнання події, яка сталася 30.04.2012 року за участю автомобілів НОМЕР_7, та ВАЗ-21043, д/н НОМЕР_2, страховим випадком відповідно до п.32.1 ст.32 Закону «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» було прийнято та направлено заявнику ОСОБА_4 01.04.2014 року.

У відповідності до Договору про відступлення прав вимоги від 05.12.2013 року ОСОБА_4 передав ОСОБА_1 право вимоги страхового відшкодування у звязку з ДТП, що мала місце 30.04.2012 року в селі Ракошино, Мукачівського району, Закарпатської області.

Згідно статті 8 Закону «Про страхування» страховий випадок подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася та з настанням якої виникає обовязок страховика здійснити виплату страхової суми (страхове відшкодування) застрахованому або іншій третій особі.

Згідно п.п.37.1.4. п.37.1. ст.37 Закону «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоровю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

В даному випадку місцевий суд правильно встановив, що заява про виплату страхового відшкодування була подана по спливу одного року після скоєння ДТП, а тому страхова компанія обґрунтовано відмовила у виплаті страхового відшкодування. Рішення суду першої інстанції в цій частині є законним та обґрунтованим, підстав для його зміни чи скасування немає.

За цих обставин, з врахуванням вимоги ст. 1194 ЦК України, відшкодувати заподіяну позивачеві шкоду у повному обсязі має відповідач ОСОБА_3

Водночас, згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції (ч. 1 ст. 303 ЦПК України).

В даній справі позивач ОСОБА_1 просив стягнути із відповідача ОСОБА_3 у відшкодування заподіяних йому матеріальних збитків в сумі 52 901 грн.

Оскільки суд апеляційної інстанції не вправі вийти за межі заявлених позовних вимог, позов до відповідача ОСОБА_3 слід задовольнити в межах заявленого.

Враховуючи наведене, колегія прийшла до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення місцевого суду скасувати, ухваливши нове рішення по суті справи,

Керуючись ст. ст. 10, 11, 303, п. 2 ч. 1 ст. 307, ст. ст. 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд, -

В И Р І Ш И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, від імені якого згідно довіреності діє ОСОБА_2, задовольнити частково.

Заочне рішення Мукачівського міськрайонного суду від 16 листопада 2016 року в частині вимог, заявлених до відповідача ОСОБА_3 скасувати, ухваливши у цій частині нове рішення. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 52 901,00 грн. матеріальних збитків.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення.

Рішення може бути оскаржено протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції

Головуючий:

Судді: