Справа № 743/1334/16-ц Провадження № 22-ц/795/346/2017 Категорія - цивільнаГоловуючий у I інстанції Жовток Є. А.
У Х В А Л А

25 січня 2017 року м. Чернігів

суддя апеляційного суду Чернігівської області Онищенко О.І., розглянувши матеріали апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 21 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом виселення,

встановив :

Не погоджуючись з рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 21 грудня 2016 року, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою.

Ріпкинським районним судом справу було направлено до апеляційного суду Чернігівської області.

Проте дана справа підлягає поверненню до суду першої інстанції з таких підстав.

Як вбачається з позовної заяви, ОСОБА_2 просила: 1) усунути перешкоди в користуванні власністю шляхом визнання ОСОБА_1 таким, що втратив право на користування будинком, та примусово виселити його з будинку; 2) зобовязати відповідача не чинити їй перешкод у користуванні будинком та надати їй ключі від будинку, що є двома вимогами немайнового характеру.

Відповідно до абз.2 ч.3 ст.6 Закону України „Про судовий збір у разі коли в позовній заяві обєднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Згідно п/п 2 п.1 ч.2 ст.4 Закону України „Про судовий збір (в редакції, чинній на час подання позовної заяви) - ставка судового збору за подання до суду фізичною особою позовної заяви немайнового характеру встановлюється в розмірі 0,4 розміру мінімальної заробітної плати.

Таким чином, при зверненні до суду з зазначеним позовом позивач мала оплатити судовий збір за дві вимоги немайнового характеру, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, встановленої станом на 01 січня 2016 року (1378 грн.), а саме 1102 грн. 40 коп. ((1378 х 0,4) х 2).

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 було сплачено лише 551 грн. 20 коп. судового збору (а.с.2).

В силу положень ст.88 ЦПК України при ухваленні рішення суд повинен здійснити розподіл судових витрат.

З оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції не вирішив питання про стягнення недоплаченого судового збору.

Згідно п.4 ч.1 ст.220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Частиною 7 ст.297 ЦПК України передбачено, що при надходженні неналежно оформленої справи, зокрема, без вирішення питання про ухвалення додаткового рішення, суддя-доповідач повертає справу до суду першої інстанції, про що постановляє ухвалу із зазначенням строку, протягом якого суд першої інстанції має усунути недоліки.

Крім того, згідно розяснень, викладених в абз.2 п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року №12 „Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку, суддя-доповідач своєю ухвалою може повернути справу до суду першої інстанції для усунення таких недоліків: зокрема, не вирішено питання про ухвалення додаткового рішення.

В звязку з викладеним, дана справа підлягає поверненню до суду першої інстанції для ухвалення додаткового рішення.

Керуючись ч.7 ст.297 ЦПК України,

ухвалив :

Цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом виселення повернути до Ріпкинського районного суду Чернігівської області та надати строк до 20 лютого 2017 року для вирішення питання про ухвалення додаткового рішення.

СуддяОСОБА_3