АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 січня 2017 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі головуючого-судді: Шкоріної О.І.,

суддів: Антоненко Н.О., Стрижеуса А.М.,

при секретарі: Юрченко А.С.

за участю: представника ПАТ «Укрсоцбанк» - Трегуб О.А.

представника ОСОБА_2, ОСОБА_3 - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2016 року про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 26 вересня 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А :

В березні 2016 року ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулись до суду з заявою про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 26 вересня 2014 року, посилаючись на те, що 26 вересня 2014 року Постійно діючим третейським судом при Асоціації українських банків, в особі третейського судді Мороз О.А. було ухвалено рішення по справі № 1518/14 за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ФОП ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості закредитним договором, яким солідарно стягнуто з ФОПОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість в розмірі 994 988,62 грн. та третейський збір в сумі 10 340,89 грн.

Заявники вважають рішення третейського суду від 26 вересня 2014 року по справі № 1518/14незаконним та необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню, оскільки третейська справа була розглянута без участі відповідачів, які не були повідомлені про розгляд справи; справа № 1518/14 від 26 вересня 2014 року не була підвідомча третейському суду, оскільки на момент порушення цієї справи третейське застереження у договорі поруки та кредитному договорі втратило чинність у зв»язку з припиненням поруки та закінченням строку дії кредитного договору ( 7 жовтня 2013 року); склад третейського суду не відповідав вимогам закону, оскільки не погоджувався з відповідачами.

Справа № 755/4608/16-ц
№ апеляційного провадження: №22-ц/796/230/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Яровенко Н.О
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Шкоріна О.І.
Крім того, вважають, що строк на оскарження рішення третейського суду ними пропущений з поважних причин, оскільки про час та місце розгляду справи ОСОБА_2, ОСОБА_3 повідомлені не були, справу було розглянуто без їх участі; копію позовної заяви та додатки до неї, судові повістки чи інші документи вони не отримували і вони їм не надходили; про те, що 24 грудня 2014 року Дніпровським районним судом м. Києва були видані виконавчі листи № 755/30256/2014 про стягнення з них грошових коштів на користь ПАТ «Укрсоцбанк» в сумі 994 988,62 грн., вони дізналися лише після отримання у вересні 2015 року постанови Орджонікідзевського відділу державної виконавчої, служби Запорізького міського управління юстиції про відкриття виконавчих проваджень.

Посилаючись на зазначені обставини, просили поновити їм строк на оскарження рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків по справі № 1518/14 26 від 26 вересня 2014 року та скасувати рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків по справі № 1518/14 26від 26 вересня 2014 року.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2016 року заяву задоволено.

Скасовано рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації Українських Банків від 26 вересня 2014 року в справі № 1518/14 за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Не погоджуючись з зазначеною ухвалою, представник ПАТ «Укрсоцбанк» - Трегуб О.А. подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та постановити нову про відмову у задоволенні заяви про скасування рішення третейського суду, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні представник ПАТ «Укрсоцбанк» - ТрегубО.А. апеляційну скаргу підтримала і просила її задовольнити.

Представник ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - ОСОБА_4 проти доводів апеляційної скарги заперечував і просив постановлену судом першої інстанції ухвалу залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення осіб, які з»явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом установлено, що 9 жовтня 2006 року між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» та суб»єктом підприємницької діяльності -фізичною особою ОСОБА_2 укладено договір про надання невідновлювальної кредитної лінії № 189М/06, за умовами якого банк надав позичальнику кредит на придбання транспортних засобів у Торгово-промислової компанії «Укравтодім» ( а.с.34-37). 8 квітня 2010 року між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 укладено додаткову угоду № 2 про внесення змін до Договору про надання невідновлювальної кредитної лінії, яким сторони встановили кінцевий термін повернення кредитної заборгованості - 7 жовтня 2013 року.

З метою забезпечення виконання зобов»язань за кредитним договором 9 жовтня 2006 року між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк», суб»єктом підприємницької діяльності-фізичною особою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір поруки. В договорі поруки строк дії поруки не встановлений.

Ухвалою судді Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 01 вересня 2014 року порушено провадження у справі за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ФОП ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором кредиту.

Постійно діючим третейським судом при Асоціації українських банків, який знаходиться за адресою м. Київ, вул. М.Раскової,15, у складі третейського судді Мороз О.А. 26 вересня 2014 року у справі № 1518/14 було ухвалено рішення, яким позов Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ФОП ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено, даним рішенням стягнуто солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість в сумі 994 988,62 грн. та витрати, пов'язані з вирішенням спору третейським судом у розмірі 10 340,89 грн.

Крім того, судом першої інстанції установлено, що строк дії поруки відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України припинено 8 квітня 2014 року.

Постановляючи ухвалу про задоволення заяви ОСОБА_2, ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що заявниками з об»єктивних причин пропущено встановлений законом трьохмісячний строк на оскарження рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 24 грудня 2014 року. Крім того, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки оскаржуване рішення постановлено 24 грудня 2014 року, тобто після внесення змін до Закону України «Про третейські суди», якими встановлено, що третейському суду не підвідомчі справи у спорах щодо захисту прав споживачів, а ОСОБА_2, ОСОБА_3 є споживачами банківських послуг, - та вважав вказану обставину підставою для скасування оскаржуваного рішення. Також суд вважав таким, що підлягає скасуванню рішення третейського суду в частині вимог до поручителя у зв»язку з припиненням дії третейського застереження, яке було невід»ємною частиною договору поруки, правовідносини за яким припинилися 8 квітня 2014 року.

Проте, повністю з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна, виходячи з наступного.

Статтею 5 Закону України «Про третейські суди» передбачено, що юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Згідно з ч.1 ст.12 Закону України «Про третейські суди» третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що між сторонами кредитного договору та договору поруки була укладена третейська угода у вигляді третейського застереження, що міститься в п.6.2 кредитного договору, п.5.2 договору поруки. В зазначених пунктах передбачено, що у випадку неможливості вирішення спору шляхом переговорів, сторони, керуючись ст..5 Закону України «Про третейські суди», домовляються про те, що спір розглядається одноособово третейським суддею Мороз О.А. Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків, що знаходиться за адресою: 02002, м.Київ, вул..М.Раскової, 15; у випадку неможливості розгляду спору вказаним третейським суддею спір розглядається третейським суддею Ярошовцем В.М. або Білоконем Ю.М. у порядку черговості, вказаному у даному пункті. У разі, якщо спір не може бути розглянутий зазначеними у даному пункті суддями, суддя призначається головою Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків у відповідності до чинного регламенту Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків.

Статтею 6 Закону України «Про третейські суди» визначено категорії справ, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, розгляд яких заборонений третейськими судами.

Законом України «Про внесення змін до ст..6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам» частину першу статті 6 Закону України «Про третейські суди» доповнено пунктом 14, згідно якого третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку ( кредитної спілки).

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_8 щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22,23 статті1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв»язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України ( справа про захист прав споживачів кредитних послуг) дія цього Закону поширюється і на правовідносини між кредитодавцем та позичальником ( споживачем за договором про надання споживчого кредиту), що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

За ч.1 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» між кредитодавцем та споживачем укладається договір про надання споживчого кредиту, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов»язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов»язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Споживачем, права якого захищаються на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», є лише громадянин ( фізична особа), котрий придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити товари (роботи, послуги) для власних побутових потреб. Цей Закон регулює відносини споживача з підприємством, установою, організацією чи громадянином - підприємцем, які виготовляють та продають товари, виконують роботи і надають послуги, незалежно від форм власності та організаційних форм підприємництва.

Судом установлено, що договір про надання невідновлювальної кредитної лінії № 189М/06 укладений між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 як суб»єктом підприємницької діяльності-фізичною особою, а тому відсутні підстави вважати, що ОСОБА_2 є споживачем послуг банку в розумінні Закону України «Про захист прав споживачів».

Відтак, висновок суду першої інстанції про те, що справа за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ФОП ОСОБА_2, ОСОБА_3 не підвідомча третейському суду відповідно до закону ( п.1 ч.1 ст.389-5 ЦПК України), не грунтується на вимогах закону.

Внесення державним реєстратором 24 грудня 2014 року запису до ЄДРПОУ про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності ОСОБА_2 не має правового значення при вирішенні спору, оскільки не змінює статусу позичальника в момент укладення та під час виконання договору про надання невідновлювальної кредитної лінії.

Щодо інших обставин, на які посилалися заявники в обґрунтування своїх вимог про скасування рішення третейського суду, а саме розгляд третейської справи без участі ОСОБА_2, ОСОБА_3, які не були повідомлені про день та час розгляду справи, склад третейського суду не відповідав вимогам закону, оскільки не погоджувався з відповідачем, то суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що зазначені обставини не є підставою, визначеною законом, для скасування рішення третейського суду.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм матеріального права в частині вирішення питання про припинення третейського застереження за договором поруки, не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування оскаржуваної ухвали, виходячи з наступного.

Відповідно до ст..598 ЦК України зобов»язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до вимог ст.ст. 553, 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Строк дії поруки у договорі № 189 М/06 від 09 жовтня 2006 року, укладеного між АКіБ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_3, не встановлений. За договором про надання невідновлювальної кредитної лінії позичальник ФОП ОСОБА_2 зобов»язаний був повернути кредит до 07 жовтня 2013 року. За таких обставин банк мав право реалізувати своє право звернення до поручителя з вимогою про стягнення суми боргу з поручителя як солідарного боржника до 08 квітня 2014 року.

Отже, з 8 квітня 2014 року порука ОСОБА_3 вважається припиненою, на момент ухвалення рішення третейського суду правовідносини поруки за договором від 9 жовтня 2006 року були припинені, а відтак вважається припиненою дія третейського застереження, що містилося у договорі поруки ( п.5.2 договору).

Таким чином, висновок суду першої інстанції про задоволення вимог заяви ОСОБА_3, ОСОБА_2 про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 26 вересня 2014 року у справі № 1518/14 в частині стягнення з ОСОБА_3 як поручителя на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості за кредитним договором, у зв»язку з припиненням дії третейського застереження та непідвідомчості справи в цій частині третейському суду, є законним і обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги ПАТ «Укрсоцбанк» в тій частині, що не може бути підставою для скасування рішення третейського суду рішення Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 19 січня 2016 року, залишене без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 24 лютого 2016 року, яким встановлено поруку припиненою, оскільки таке ухвалено після рішення третейського суду від 26 вересня 2014 року, не заслуговують на увагу, оскільки питання чинності поруки, існування правовідносин поруки за договором підлягає з»ясуванню під час розгляду справи за позовом банку про стягнення кредитної заборгованості з поручителя.

Що стосується доводів заяви ОСОБА_2, ОСОБА_3 про те , що справа в частині вимог ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості не була підвідомча третейському суду у зв»язку з припиненням строку дії договору про надання не відновлювальної кредитної лінії № 189М/06 від 9 жовтня 2006 року, яким є 7 жовтня 2013 року, та відповідно з припиненням дії третейського застереження, викладеного у п.6.2 договору, то в цій частині вимоги заявників не грунутуються на законі.

Заявником ОСОБА_3 та його представником не спростовано наявність у позичальника станом на день ухвалення третейським судом рішення заборгованості за кредитним договором.

Враховуючи, що основне зобов»язання за договором про надання не відновлювальної кредитної лінії і додатковою угодою до нього щодо повернення суми кредиту та процентів за його користування ОСОБА_2 не виконано, - відсутні підстави вважати зобов»язання за кредитним договором припиненими, а відтак відсутні підстави вважати третейське застереження, викладене в п.6.2 цього договору, припиненим.

Виходячи з наведене, колегія приходить до висновку, що постановлена судом першої інстанції ухвала підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про часткове задоволення заяви ОСОБА_2, ОСОБА_3 та скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 26 вересня 2014 року у справі № 1518/14 в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості за кредитним договором

Доводи апеляційної скарги щодо пропуску заявника строку для звернення до суду з заявою про скасування рішення третейського суду з урахуванням встановлених обставин правового значення не мають, а тому підлягають відхиленню.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 307, 311, 312, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» - задовольнити частково.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2016 року - скасувати і постановити нову наступного змісту.

Заяву ОСОБА_2, ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Скасувати рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 26 вересня 2014 року у справі № 1518/14 в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованості за кредитним договором.

У задоволення заяви ОСОБА_2 про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 26 вересня 2014 року у справі № 1518/14 - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів..

Головуючий:

Судді: