Справа № 510/1375/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.02.2017 року Ренійський районний суд Одеської області

У складі: - головуючого судді Дудник В.І.;

-за участю секретаря Фурсовой А.А.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні в м. Рені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу - 8 520 грн., -

В С Т А Н О В И В:

Відповідачка у попередньому судовому засіданні не з'явилася, надала заяву, в якій позовні вимоги визнала, не заперечувала проти їх задоволення.

Позивачка на задоволенні позовних вимог наполягала, просила про розгляд справи без її участі.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання.

Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

В ході розгляду справи були досліджені наступні докази: копія свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_1; копія паспорту позивача;

Судом встановлено, що позивачка є приватним підприємцем, якій належить магазин промислово продовольчих товарів, який розташований за адресою АДРЕСА_1, в якому вона працює продавцем.

Так, з доводів позивачки 04.09.2015 р. до неї звернулась ОСОБА_3 разом з її кумою ОСОБА_2 з проханням, щоб та продала їм продукти харчування та товари першої необхідності в борг, які обіцяли розраховуватися з позивачкою після отримання дитячої допомоги. Позивачка повірила відповідачці, оскільки проживають в одному районі.

Таким чином, ОСОБА_2 або її син приходили в магазин, належний позивачці, отоварювались. Позивачка проводила облік заборгованості у своєму зошиті, а відповідачка фіксувала усі суми у своєму блокноті. Станом на кінець місяця сторони узгоджували суму заборгованості.

У зв'язку з прийняттям ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 р. № 911-VIII, починаючи з лютого по травень місяць 2016 року ОСОБА_2 отримувала матеріальну допомогу в сумі 1400 грн. в місяць, цими грошима вона частково зменшувала суму заборгованості, однак продукти вона брала до трьох тис. грн. в місяць.

Таким чином, сума заборгованості ОСОБА_2 за придбані нею в магазині позивачки товари, станом на 30.05.2016 року склала 8 520 (вісім тисяч п'ятсот двадцять) грн. Сума заборгованості не заперечується відповідачкою, яка надала відповідну заяву, якою позовні вимоги визнала у повному обсязі.

Таким чином, сторони фактично уклали між собою цивільно-правову угоду - договір позики. Однак, взяті на себе зобов'язання щодо повернення боргу відповідачка не виконала, до теперішнього часу борг не повернула, на вимоги позивачки повернути гроші не реагує.

Після невдалих спроб повернути запозичені ОСОБА_2 гроші, у виді надання споживчих та промислових товарів, позивачка 03.06.2016 р. подзвонила до чергової частини Ренійського ВП та повідомила про порушення її прав, що підтверджується матеріалами ЖЄО № 1459 від 03.06.2016 р., (цивільна справа № 510/1374/16-ц) за фактом повідомлення ОСОБА_1 про те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не повертають існуючу заборгованість в сумі 29 000 тис. грн., за надання продуктів харчування.

Станом на сьогоднішній день сума основного боргу відповідачки складає 8 520 грн.

Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки знайшли своє підтвердження у судовому засіданні.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного

законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ч. 1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позивальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Як передбачено ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом

розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ,

який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Стаття 1049 ЦК України встановлює, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими

ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу, ч. 2 якої передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналізуючи вищевказані вимоги цивільного законодавства, суд зазначає, що між сторонами дійсно виникли цивільно-правові відносини, в яких одна сторона - позивачка (позикодавець) позичила іншій стороні - відповідачці (позичальник) гроші, у виді отримання споживчих та промислових товарів, що не заперечується відповідачкою, яка надала відповідну заяву, якою позовні вимоги визнала у повному обсязі, таким чином підтвердила факт отримання грошей в борг, у виді отримання споживчих та промислових товарів, однак по теперішній час гроші не повернула.

Таким чином, між сторонами виникли правовідносини грошового зобов'язання, яке має виконуватися належним чином відповідно до вимог ст. 526 ЦК України, отже сума грошових коштів у розмірі - 8 520 тис. грн. підлягає стягненню з ОСОБА_2

Відповідно до ст. ст. 79, 84, 88 ЦПК України суд стягує з відповідачки на користь позивачки судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 79, 84, 88, 212, 213 ЦПК України, ст.ст. 526, 625, 1046, 1047, 1049, 1049, 1050 ЦК України, -

В И Р І Ш И В :

1.Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

-Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у виді позики в сумі 8 520 (вісім тисяч п'ятсот двадцять) грн. 00 коп.

3. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: В.І. Дудник