АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2017 року колегія суддів Судової палати в цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі :

головуючого судді: - Ратнікової В.М.

суддів: - Борисової О.В.

- Левенця Б.Б.

при секретарі - Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_5 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 10 лютого 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до Приватного підприємства «ВЄХ - 2000» про стягнення заробітної плати, вихідної допомоги, компенсації за невчасно виплачену заробітну плату і компенсації за невикористані дні щорічної відпустки, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 10 лютого 2017 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_5 до Приватного підприємства «ВЄХ - 2000» про стягнення заробітної плати, вихідної допомоги, компенсації за невчасно виплачену заробітну плату і компенсації за невикористані дні щорічної відпустки.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Дарницького районного суду м. Києва від 10 лютого 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що оскаржуване рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному з'ясуванні фактичних обставин справи та без належної оцінки наявних у справі доказів. Посилався на те, що в ході розгляду даної справи підлягав встановленню факт проведення чи не проведення з ним повного розрахунку при звільненні, а не визначення розміру належних до стягнення сум. Вважає помилковим посилання суду першої інстанції в обґрунтування прийнятого рішення виключно на покази свідка ОСОБА_7, яка повідомила про самостійне отримання ним, як директором, коштів на оплату заробітної плати в банку в червні - серпні 2016 року, оскільки даних щодо отримання коштів в серпні 2016 року матеріали справи не містять, тобто, докази проведення з ним повного розрахунку при звільненні відсутні. Зазначив, що обов'язки по нарахуванню, виплаті заробітної плати та зберіганню платіжних відомостей покладаються на бухгалтерську службу підприємства, а не на його керівника, водночас, жодних доказів того, що бухгалтерія виплачувала йому під підпис заробітну плату Приватним підприємством «ВЄХ - 2000» суду надано не було. Суд першої інстанції не з'ясував, чи була йому виплачена компенсація за невикористані дні відпустки та не звернув увагу на те, що на розрахунково-платіжній відомості за серпень 2016 року немає його підпису про отримання нарахованих коштів. Поза увагою суду залишилося те, що він був звільнений з займаної посади в порядку ст. 38 Кодексу законів про працю, у зв'язку з невиконанням власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, що є підставою для нарахування та виплати вихідної допомоги в розмірі тримісячного середнього заробітку. Вказав, що відповідач не провів з ним повного розрахунку при звільненні, що є підставою для стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, в порядку, що визначений ст. 117 Кодексу законів про працю.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_5 повністю підтримавдоводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представник відповідача Приватного підприємства «ВЄХ - 2000» Паньшин Сергій Степанович проти доводів апеляційної скарги заперечував, посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням вимог закону, а доводи апеляційної скарги є безпідставними.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що наказом директора Приватного підприємства «ВЄХ - 2000» № 04о/с від 17 лютого 2016 року ОСОБА_5 було прийнято на роботу, на посаду начальника відділу приватної охорони, з 25 лютого 2016 року.

Рішенням зборів учасників Приватного підприємства «ВЄХ - 2000» від 25 квітня 2016 року, оформленим протоколом № 04/1 від 25 квітня 2016 року, було визначено умови оплати праці генерального директора Приватного підприємства «ВЄХ - 2000» та встановлено генеральному директору посадовий оклад в розмірі 6000,00 грн. за один повний календарний місяць, при умові, що це основне місце роботи особи, яка займає цю посаду.

Наказом генерального директора Приватного підприємства «ВЄХ - 2000» № 03о/д від 28 квітня 2016 року було затверджено та введено в дію з 01 травня 2016 року штатний розпис Приватного підприємства «ВЄХ - 2000» в кількості 8,75 штатних одиниць, з місячним фондом заробітної плати 15 950,00 грн..

Згідно вказаного штатного розпису, затвердженого наказом № 03о/д від 28 квітня 2016 року, посадовий оклад директора складає 6000,00 грн.. Кількість штатних одиниць 0,25 (четверть ставки). Місячний фонд заробітної плати - 1500,00 грн..

Рішенням № 1 зборів власників Приватного підприємства «ВЄХ - 2000» від 05 травня 2016 року було вирішено призначити ОСОБА_5 на посаду генерального директора Приватного підприємства «ВЄХ - 2000» з 12 травня 2016 року.

Згідно наказу генерального директора Приватного підприємства «ВЄХ - 2000» № 08о/с від 12 травня 2016 року, з 12 травня 2016 року ОСОБА_5 приступив до виконання повноважень генерального директора, з повноваженнями щодо розпорядження коштами підприємства та першого підпису на платіжно - фінансових документах, за сумісництвом, з оплатою за 0,5 ставки посадового окладу згідно штатного розпису.

Наказом генерального директора Приватного підприємства «ВЄХ - 2000» № 14 від 13 травня 2016 року було встановлено організаційну структуру Приватного підприємства «ВЄХ - 2000» у складі дирекції та відділу охорони. Затверджено та введено в дію з 13 травня 2016 року штатний розпис Приватного підприємства «ВЄХ - 2000» у кількості 11 штатних одиниць з місячним фондом заробітної плати за посадовими окладами 30 400,00 грн..

Згідно вказаного штатного розпису, затвердженого наказом № 14 від 13 травня 2016 року, посадовий оклад генерального директора складає 8000,00 грн..

Наказом генерального директора Приватного підприємства «ВЄХ - 2000» № 39 від 28 липня 2016 року було встановлено організаційну структуру Приватного підприємства «ВЄХ - 2000» у складі дирекції та відділу охорони. Затверджено та введено в дію з 01 серпня 2016 року штатний розпис Приватного підприємства «ВЄХ - 2000» у кількості 25 штатних одиниць з місячним фондом заробітної плати за посадовими окладами 52 700,00 грн..

Згідно вказаного штатного розпису, затвердженого наказом № 39 від 28 липня 2016 року, посадовий оклад генерального директора складає 10000,00 грн..

29 серпня 2016 року ОСОБА_5 звернувся до голови зборів засновників Приватного підприємства «ВЄХ - 2000» ОСОБА_9 з заявою про звільнення з займаної посади генерального директора з 30 серпня 2016 року за власним бажанням у зв'язку з невиконанням засновниками (учасниками) Приватного підприємства «ВЄХ - 2000» законодавства про працю, умов колективного договору та трудового договору, відповідно до частини 3 статті 38 Кодексу законів про працю України. На вказаній заяві наявне погодження голови зборів засновників Приватного підприємства «ВЄХ - 2000» ОСОБА_9 в наступній редакції: «Згоден. До розгляду на зборах засновників ПП «ВЄХ - 2000». 29 серпня 2016 року».

Рішенням зборів засновників Приватного підприємства «ВЄХ - 2000» від 29 серпня 2016 року, яке оформлено Протоколом № 2 від 29 серпня 2016 року, було задоволено заяву ОСОБА_5 та звільнено останнього з займаної посади генерального директора з 30 серпня 2016 року за власним бажанням у зв'язку з невиконанням засновниками (учасниками) Приватного підприємства «ВЄХ - 2000» законодавства про працю, умов колективного договору та трудового договору, відповідно до частини 3 статті 38 Кодексу законів про працю України.

Згідно Наказу генерального директора Приватного підприємства «ВЄХ - 2000» № 51 від 29 серпня 2016 року, з 30 серпня 2016 року ОСОБА_5 склав з себе обов'язки та повноваження генерального директора та звільнився з роботи. Вказаним наказом на бухгалтера Приватного підприємства «ВЄХ - 2000» ОСОБА_7 було покладено обов'язок виплатити ОСОБА_5 всі суми, які належать йому при звільненні від підприємства.

30 серпня 2016 року ОСОБА_5 передав новому директору ОСОБА_10 печатку Приватного підприємства «ВЄХ - 2000», чекову книжку Приватного підприємства «ВЄХ - 2000» на рахунок № НОМЕР_2 в АТ «Укрсиббанк».

Як вбачається з наказу (розпорядження) № 24 о/с про припинення трудового договору (контакту) від 30 серпня 2016 року, розмір належної ОСОБА_5 компенсації за невикористану відпустку в розмірі 12 календарних днів за період роботи з 25 лютого 2016 року по 30 серпня 2016 року визначено в розмірі 2077,96 грн., а вихідну допомогу в порядку статті 44 Кодексу законів про працю України - в розмірі 13 785,71 грн..

Згідно Довідки Приватного підприємства «ВЄХ - 2000» про заробітну плату № 3 від 01 листопада 2016 року, за період з березня по серпень 2016 року ОСОБА_5 було нараховано заробітну плату в розмірі 9 0787,11 грн., а саме: в березні - 1355,45 грн.; в квітні - 1420,00 грн.; в травні - 1379,04 грн.; в червні - 1500,00 грн.; в липні - 1500,00 грн., в серпні - 1923,62 грн..

Згідно довідки Приватного підприємства «ВЄХ - 2000» № 01/11/16 від 01 листопада 2016 року, за період роботи з 25 лютого 2016 року по 30 серпня 2016 року середньоденна заробітна плата ОСОБА_5 складає 49,61 грн..

Згідно довідки Приватного підприємства «ВЄХ - 2000» № 01/11/16/1 від 01 листопада 2016 року, станом на 30 вересня 2016 року заборгованості по заробітній платі та компенсації за невикористану відпустку перед ОСОБА_5 у підприємства немає.

Звертаючись до суду з позовом до Приватного підприємства «ВЄХ - 2000», ОСОБА_5, з урахуванням заяви про уточнення розміру позовних вимог, просив стягнути з відповідача на його користь невиплачену заробітну плату в розмірі 4431,82 грн., вихідну допомогу в розмірі 4505,13 грн., компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки в розмірі 598,32 грн. та компенсацію за затримку виплати заробітної плати за період з 30 серпня 2016 року по день ухвалення судового рішення 10 лютого 2017 року в розмірі 8152,14 грн., посилаючись на те, що відповідач в день звільнення не провів з ним остаточного розрахунку, має заборгованість по виплаті заробітної плати, вихідної допомоги та компенсації за невикористану відпустку у вищевказаних розмірах, яку добровільно не сплачує, а тому, наявні правові підстави для стягнення цих сум та передбаченої статтею 117 Кодексу законів про працю компенсації в судовому порядку.

Відмовляючи ОСОБА_5 в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач, як директор підприємства, самостійно отримував з рахунку Приватного підприємства «ВЄХ - 2000» по чековій книжці грошові кошти на оплату праці та видавав їх працівникам, а тому не був позбавлений можливості отримати належні йому при звільненні суми, що свідчить про необґрунтованість і безпідставність заявлених позовних вимог.

Проте, колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції погодитись не може, оскільки він не відповідає вимогам закону та дослідженим судом доказам, з наступних підстав.

Так, відповідно до ст. 94 Кодексу законів про працю, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Стаття 24 Закону України «Про відпустки» закріплює, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки.

Згідно ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

За змістом ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Виходячи з сукупного аналізу вказаних положень законодавства, вбачається, що в день звільнення ОСОБА_5 30 серпня 2016 року йому підлягала виплаті заробітна плата, яка була нарахована, але не виплачена, компенсація за невикористані дні щорічної відпустки.

Як встановлено з поданої позивачем уточненої позовної заяви, останній зазначає, що заробітну плату за червень, липень та серпень 2016 року в сукупному розмірі 4431,82 грн. та компенсацію за 12 днів невикористаної щорічної відпустки в розмірі 598,32 грн. при звільненні йому виплачено не було.

Так, у вказаний період, а саме з червня по серпень 2016 року, ОСОБА_5 перебував на посаді генерального директора Приватного підприємства «ВЄХ - 2000».

Пункт 9.9 Статуту Приватного підприємства «ВЄХ - 2000» визначив, що генеральний директор вирішує всі питання діяльності підприємства, крім тих, що віднесені до виключної компетенції загальних зборів учасників та ревізійної комісії.

Генеральний директор діє від імені приватного підприємства, в межах, встановлених законодавством України, статутом Приватного підприємства, та забезпечує керівництво товариством, представляючи його в усіх стосунках з іншими юридичними та фізичними особами, а також з державними підприємствами, установами і організаціями. (пункт 9.8 Статуту)

Як встановлено з наказу № 08о/с від 12 травня 2016 року, приступаючи з 12 травня 2016 року до виконання повноважень генерального директора, ОСОБА_5 набув повноважень щодо розпорядження коштами підприємства та право першого підпису на платіжно - фінансових документах.

З наявного у справі акту прийому - передачі від 30 серпня 2016 року вбачається, що до 30 серпня 2016 року чекова книжка Приватного підприємства «ВЄХ - 2000» по рахунку № НОМЕР_2 в АТ «Укрсиббанк», на якому обліковувалися кошти, за рахунок яких здійснювалася оплата заробітної плати, перебувала у ОСОБА_5.

При цьому, щомісячно бухгалтером Приватного підприємства «ВЄХ - 2000» формувалися зведені дані відрахувань до державних цільових фондів та розрахунково - платіжна відомість на видачу заробітної плати, в яких визначалися суми відрахувань податків і внесків до цільових фондів та суми належної до видачі заробітної плати.

Вказані документи фактично могли бути оприбутковані лише генеральним директором ОСОБА_5, як особою, у володінні якої перебувала чекова книжка Приватного підприємства «ВЄХ - 2000» по рахунку № НОМЕР_2 в АТ «Укрсиббанк», що має право першого підпису на платіжно - фінансових документах та уповноважена на розпорядження коштами підприємства і представництво його в стосунках з іншими юридичними особами.

При цьому, як встановлено із виписки по рахунку Приватного підприємства «ВЄХ - 2000» № НОМЕР_2 в АТ «Укрсиббанк», документи на проведення відрахувань до державних цільових фондів та отримання грошових коштів на оплату праці подавалися до Банку: за травень 2016 року в червні 2016 року, за червень 2016 року в липні 2016 року, за липень 2016 року в серпні 2016 року, за серпень 2016 року у вересні 2016 року.

Таким чином, з викладеного вбачається, що зведені дані відрахувань до державних цільових фондів та розрахунково - платіжні відомості на видачу заробітної плати за червень - липень 2016 року подавалися до банку в липні - серпні 2016 року відповідно, тобто, в період, коли ОСОБА_5 займав відповідальну посаду генерального директора підприємства та був уповноважений на право першого підпису на платіжно - фінансових документах особою та володільцем чекової книжки підприємства.

З огляду на таке, позивач не був позбавлений можливості отримати нараховану на його ім'я заробітну плату за червень - липень 2016 року, а тому його доводи про те, що вказані суми ним не отримуватися та не були виплачені йому при звільненні є необґрунтованими.

При цьому, посилання ОСОБА_5 на те, що до повноважень директора не входить нарахування і виплата заробітної плати, не підтверджують факт неотримання ним коштів за червень - липень 2016 року, так як він, в межах своєї компетенції, наказом від № 08о/с від 12 травня 2016 року закріпив за собою повноваження на розпорядження коштами підприємства та право першого підпису на платіжно - фінансових документах, зберігав у себе чекову книжку, тобто, самостійно встановив відповідний порядок формування та оприбуткування платіжних документів на підприємстві.

Крім того, згідно пункту 9.9 Статуту Приватного підприємства «ВЄХ - 2000», генеральний директор вирішує всі питання діяльності підприємства, крім тих, що віднесені до виключної компетенції загальних зборів учасників та ревізійної комісії, таким чином, доводи позивача про те, що процес нарахування і видачі заробітної плати не стосується генерального директора, а є виключною компетенцією бухгалтера, є безпідставними.

В судовому засіданні апеляційного суду м.Києва позивач фактично визнав ту обставину, що він не отримав заробітну плату лише за серпень 2016 року.

За таких обставин та, виходячи з сукупного аналізу наявних у справі документів, колегія суддів вважає безпідставними вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь невиплаченої заробітної плати за червень - липень 2016 року.

Разом з тим, як вбачається з виписки по рахунку № НОМЕР_2 в АТ «Укрсиббанк», документи на проведення відрахувань до державних цільових фондів та видачу коштів на оплату праціза серпень 2016 року подавалися до банку 15 вересня 2016 року.

Станом на вказану дату повноваження ОСОБА_5 як генерального директора Приватного підприємства «ВЄХ - 2000» були припинені, новим директором з 31 серпня 2016 року був призначений ОСОБА_10, якому 30 серпня 2016 року було передано чекову книжку підприємства.

Тобто, заробітну плату за серпень 2016 року ОСОБА_5 самостійно отримати не міг, так як на момент оприбуткування розрахунково - платіжної відомості на видачу заробітної плати за серпень 2016 року він в трудових відносинах з відповідачем вже не перебував.

Будь-яких інших належних та допустимих доказів того, що заробітна плата за серпень 2016 року була виплачена ОСОБА_5 в день звільнення чи пізніше, відповідачем Приватним підприємством «ВЄХ - 2000» суду надано не було.

Відсутні в матеріалах справи також і докази того, що позивачу була здійснена виплата компенсації за невикористану основну щорічну відпустку за період роботи з 25 лютого 2016 року по 30 серпня 2016 року в кількості 12 днів, як того вимагають положення ст. 24 Закону України «Про відпустки».

Суд першої інстанції на вказані обставини уваги не звернув, фактичну можливість позивача самостійно отримати заробітну плату за червень, липень та серпень 2016 року не перевірив, відсутність в матеріалах справи доказів виплати заробітної плати за серпень 2016 року та компенсації за невикористану основну щорічну відпустку не врахував та дійшов помилкового висновку про недоведеність вимог ОСОБА_5 щодо стягнення належних йому виплат.

Враховуючи, що Приватне підприємство «ВЄХ - 2000» при звільненні ОСОБА_5 з посади генерального директора не виконало вимог ст. 116 Кодексу законів про працю, не провело з ним остаточного розрахунку та має заборгованість зі сплати заробітної плати за серпень 2016 року та компенсації за невикористану основну щорічну відпустку, вказані виплати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Визначаючи розмір належної до стягнення суми заробітної плати та компенсації за невикористану основну щорічну відпустку, колегія суддів виходить з наступного.

Так, у відповідності до положень пункту 8.2 Статуту Приватного підприємства «ВЄХ - 2000», визначення умов оплати праці генерального директора Підприємства належить до виключної компетенції загальних Зборів Учасників.

Рішенням № 04/1 від 25 квітня 2016 року загальних зборів Учасників Приватного підприємства «ВЄХ - 2000» було визначено умови оплати праці генерального директора, а саме: встановлено розмір посадового окладу заробітної плати генеральному директору Підприємства у розмірі 6000,00 грн. за один повний календарний місяць при умові, якщо це основне місце роботи особи, яка займає посаду генерального директора підприємства.

У відповідності до даного рішення було сформовано та затверджено штатний розпис підприємства, який вводився з 01 травня 2016 року, згідно якого особі, яка займає посаду генерального директора та працює за сумісництвом, встановлюється 0,25 розміру посадового окладу, а її місячний фонд заробітної плати становить 1500,00 грн..

За весь період перебування ОСОБА_5 на посаді генерального директора Приватного підприємства «ВЄХ - 2000», тобто, з 12 травня 2016 року по 30 серпня 2016 року, учасники Приватного підприємства «ВЄХ - 2000» не змінювали умов оплати праці генерального директора підприємства, що були встановлені Рішенням загальних зборів учасників № 04/1 від 25 квітня 2016 року.

Одночасно, ОСОБА_5, який за вказаний період двічі приймав рішення щодо затвердження штатного розпису підприємства та встановлював заробітну плату директора спочатку на рівні 8 000,00 грн., а потім 10 000,00 грн., відповідних повноважень на затвердження умов оплати праці генерального директора не мав, вирішення даного питання до його компетенції не належало, а тому, затверджені ним штатні розписи не можуть бути покладені в основу судового рішення.

З урахуванням того, що рішенням загальних зборів Учасників Приватного підприємства «ВЄХ - 2000» № 04/1 від 25 квітня 2016 року та затвердженого на його виконання штатного розпису підприємства від 01 травня 2016 року, розмір місячного фонду оплати праці генерального директора за ставкою 0,25 штатних одиниць встановлений 1500,00 грн., саме така сума підлягала нарахуванню та виплаті ОСОБА_5 в серпні 2016 року.

В частині щодо визначення розміру компенсації за невикористану основну щорічну відпустку за період роботи з 25 лютого 2016 року по 30 серпня 2016 року, варто враховувати, що, за змістом ст. 6 Закону України «Про відпустки», щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відраховується з дня укладення трудового договору.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 фактично відпрацював в Приватному підприємстві «ВЄХ - 2000» шість повних місяців, з 25 лютого 2016 року по 30 серпня 2016 року, а тому він мав право на відпустку тривалістю 12 календарних днів.

Як зазначено в п. 2 розділу ІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року, обчислення середньої заробітної плати для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться, виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. Працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку.

З першого числа місяця після оформлення ОСОБА_5 на роботу, з 01 березня 2016 року, по перше число місяця, в якому підлягала виплаті компенсація за невикористану відпустку, по 01 серпня 2016 року, ОСОБА_5 було нараховано і виплачено заробітну плату в сукупному розмірі 7154,49 грн., що підтверджується довідкою Приватного підприємства «ВЄХ - 2000» від 01 листопада 2016 року.

Пункт 7 розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року, визначив, що нарахування компенсації за невикористані відпустки, тривалість яких розраховується в календарних днях, провадиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за менший фактично відпрацьований період на відповідну кількість календарних днів року чи меншого відпрацьованого періоду (за винятком святкових і неробочих днів, встановлених законодавством). Одержаний результат перемножується на число календарних днів відпустки.

Так, в періоді з першого числа місяця після оформлення ОСОБА_5 на роботу та по перше число місяця, в якому підлягала виплаті компенсація за невикористану відпустку, нараховувалося 146 календарних днів, за винятком святкових і неробочих днів, встановлених законодавством.

Таким чином, розмір компенсації за невикористану ОСОБА_5 основну щорічну відпустку за період роботи з 25 лютого 2016 року по 30 серпня 2016 року становить 588,00 грн.. (7154,49 грн. / 146 днів) * 12 днів)

За таких обставин, вказана сума підлягає стягненню з Приватного підприємства «ВЄХ - 2000» на користь ОСОБА_5, одночасно з невиплаченою заробітною платою за серпень 2016 року у розмірі 1500,00 грн..

Обґрунтованими є позовні вимоги ОСОБА_5 про стягнення з відповідача на його користь передбаченої ст.. 44 КЗпП України вихідної допомоги при звільненні, з огляду на наступне.

Стаття 38 Кодексу законів про працю визначає, що працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.

Згідно ст. 44 Кодексу законів про працю, при припиненні трудового договору внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39), працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_5 був звільнений з займаної посади генерального директора Приватного підприємства «ВЄХ - 2000» на підставі частини 3 статті 38 Кодексу законів про працю, за власним бажанням, у зв'язку з невиконанням власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, умов колективного чи трудового договору.

Вказане підтверджується формулюванням заяви ОСОБА_5 про звільнення, яку було завізовано головою зборів засновників Приватного підприємства «ВЄХ - 2000» ОСОБА_12 без будь-яких зауважень чи застережень; змістом рішення зборів засновників Приватного підприємства «ВЄХ - 2000» від 29 серпня 2016 року про звільнення ОСОБА_5 з посади генерального директора на підставі частини 3 статті 38 Кодексу законів про працю; а також формулюванням запису про звільнення в трудовій книжці позивача.

Будь-яких доказів того, що рішення зборів засновників Приватного підприємства «ВЄХ - 2000» від 29 серпня 2016 року, згідно якого було звільнено позивача з займаної посади саме з підстав невиконанням власником роботодавця або уповноваженим ним органом законодавства про працю, оскаржувалося відповідачем та було визнано недійсним, матеріали справи не містять, а тому, колегія суддів не вбачає підстав не приймати дане рішення до уваги.

При цьому, доводи відповідача про те, що рішення зборів засновників Приватного підприємства «ВЄХ - 2000» від 29 серпня 2016 року було виготовлено самим ОСОБА_5 та обманним шляхом підписане у голови зборів засновників Приватного підприємства «ВЄХ - 2000» ОСОБА_12, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вони не підтверджені належними та допустимими доказами і ґрунтуються виключно на поясненнях представника відповідача, водночас доказування, в силу положень ст. 60 ЦПК України, не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на те, що Приватним підприємством «ВЄХ - 2000» не спростовано факту звільнення ОСОБА_5 з посади генерального директора на підставі частини 3 статті 38 Кодексу законів про працю, колегія суддів вважає, що позивач має закріплене в статті 44 Кодексу законів про працю право на отримання вихідної допомоги у розмірі не менше тримісячного середнього заробітку.

Пункт 8 розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року, закріпив, що у разі, коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Абзац першої даного пункту встановлює, що середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів

(годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Як вбачається з довідки про заробітну плату ОСОБА_5, за два останні повні фактично відпрацьовані місяці - червень та липень 2016 року, ОСОБА_5 було нараховано заробітну плату у розмірі 3000,00 грн.. Фактично відпрацьовано робочих днів за цей період- 40. Таким чином, середньоденна заробітна плата ОСОБА_5 становить 75,00 грн..

Середньомісячне число робочих днів у цей період становить 20 (19 робочих днів в червні + 21 робочий день в липні) / 2 )

З огляду на вказане, середня місячна заробітна плата ОСОБА_5, виходячи з якої підлягає обчисленню вихідна допомога, становить 1500,00 грн. (75 грн. * 20 днів).

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що позовні вимоги ОСОБА_5 про стягнення з відповідача на його користь вихідної допомоги ґрунтуються на вимогах ст. 44 Кодексу законів про працю та досліджених в судовому засіданні доказах, а тому з Приватного підприємства «ВЄХ - 2000» на користь ОСОБА_5 підлягає стягненню вихідна допомога у розмірі 4500,00 грн.. (середньомісячна заробітна плата в розмірі 1500,00 грн. * 3)

В ході розгляду справи встановлено та не спростовано Приватним підприємством «ВЄХ - 2000», що належні ОСОБА_5 при звільненні сума заробітної плати за серпень 2016 року, компенсація за невикористану відпустку, вихідна допомога, в день звільнення відповідачем виплачені не були.

Будь-яких доказів на підтвердження того, що позивач сам ухилявся від отримання даних коштів, а тому вина Приватного підприємства «ВЄХ - 2000» в затримці розрахунку з ОСОБА_5 відсутня, відповідачем суду надано не було.

За таких обставин, на Приватне підприємство «ВЄХ - 2000» підлягає покладенню відповідальність, передбачена ст. 117 КЗпП України.

Так, стаття 117 КЗпП України визначає, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

В правовому висновку Верховного Суду України, викладеному в постанові від 21 січня 2015 року у справі № 6-195цс14, зазначається, що не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, є підставою для відповідальності, передбаченої частиною першою статті 117 цього Кодексу. Механізм здійснення відповідного розрахунку визначено Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. Під час його проведення слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні з використанням даних про середній заробіток позивача виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана дана виплата.

В пункті 2 розділу IІ Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року, визначено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Так, подією, з якою пов'язана виплата ОСОБА_5 коштів, є його звільнення в серпні 2016 року, тобто, при обчисленні середньомісячної заробітної плати варто виходити з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передували цій події - за червень та за липень 2016 року. Сума заробітної плати, нарахована за цей період, становить 3000,00 грн.

Пункт 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року, визначає, що середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

За таких обставин, оскільки за останні 2 календарні місяці роботи, що передували звільненню позивача, йому було нараховано в сукупності 3000,00 грн., а кількість робочих днів в цей період становила 40 днів, середньоденний заробіток ОСОБА_5, який підлягає застосуванню при обчисленні компенсації в порядку ст. 117 КЗпП України, становить 75,00 грн..

При цьому, період затримки розрахунку при звільненні, починаючи з дати звільнення 30 серпня 2016 року та по дату ухвалення рішення у справі 30 березня 2017 року, складає 149 робочих днів.

Таким чином, середній заробіток за весь час затримки виплати належних ОСОБА_5 сум становить 11 175,00 грн. (середньоденна заробітна плата в розмірі 75,00 грн. * 149 днів прострочення) та вказана сума підлягає стягненню з роботодавця Приватного підприємства «ВЄХ - 2000» в порядку статті 117 КЗпП України.

Враховуючи все вищевикладене, оцінивши в сукупності докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_5 є частково обґрунтованими, рішення Дарницького районного суду м. Києва від 10 лютого 2017 року ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, а тому підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог і стягнення з Приватного підприємства «ВЄХ - 2000» на користь ОСОБА_5 невиплаченої заробітної плати за серпень 2016 року в розмірі 1 500,00 грн., компенсації за невикористану основну щорічну відпустку в розмірі 588,00 грн., вихідної допомоги в розмірі 4 500,00 грн., середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 11 175,00 грн., а всього 17 763,00 грн.. Решта позовних вимог ОСОБА_5 задоволенню не підлягає.

Крім цього, враховуючи, що судом апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції було скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову, вирішенню також підлягає питання щодо відшкодування судових витрат.

Так, згідно ч. 5 ст. 88 ЦПК України, якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 3 цієї статті, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, при зверненні до суду з цим позовом ОСОБА_5 було заявлено позовні вимоги на загальну суму 37153,68 грн., за що підлягав сплаті судовий збір в розмірі 551,20 грн.. Вказана сума позивачем не сплачувалася, так як він є звільненим від сплати судового збору в порядку ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

З огляду на таке, з урахуванням положень ст. 88 ЦПК України щодо пропорційності розміру відшкодування судового збору задоволеній частині позовних вимог, з відповідача Приватного підприємства «ВЄХ - 2000» в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 263,70 грн..

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. ч.3 ст. 38, 44, 47, 94, 116, 117 КЗпП України, Законом України « Про відпустки»,ст.ст. 303, 307, 309, 313, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 10 лютого 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту.

Позов ОСОБА_5 до Приватного підприємства «ВЄХ - 2000» про стягнення заробітної плати, вихідної допомоги, компенсації за невчасно виплачену заробітну плату і компенсації за невикористані дні щорічної відпустки - задовольнити частково.

Стягнути з Приватного підприємства «ВЄХ - 2000» () на користь ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) невиплачену заробітну плату в розмірі 1 500,00 грн., компенсацію за невикористану основну щорічну відпустку в розмірі 588,00 грн., вихідну допомоги в розмірі 4 500,00 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 11 175,00 грн., а всього 17 763,00 грн..

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Приватного підприємства «ВЄХ - 2000» () в дохід держави судовий збір в розмірі 263,70 грн..

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: