Придніпровський районний суд м.Черкаси
Номер провадження2/711/582/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2017 року м. Черкаси

Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого - судді Позарецької С.М.

при секретарі Семиволос І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом Відділу освіти Черкаської районної державної адміністрації до ОСОБА_2, Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Саламандра -Україна» про стягнення грошових коштів в порядку регресу, -

в с т а н о в и в :

Позивач Відділ освіти Черкаської районної державної адміністрації звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів в порядку регресу. Зазначено, що в результаті ДТП, яка мала місце 08.11.2015р. ОСОБА_3 отримала легкі тілесні ушкодження, внаслідок яких настала тимчасова непрацездатність останньої. Постановою Придніпровського райсуду м. Черкаси від 25.03.2016р. ОСОБА_2 визнаний винним і притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.4 ст. 122 КУпАП, внаслідок чого спричинені тілесні ушкодження ОСОБА_3

У зв»язку з отриманими тілесними ушкодженнями ОСОБА_3 знаходилась на лікуванні. Під час перебування у закладі охорони здоров»я у зв»язку з тимчасовою втратою працездатності їй видавались листки непрацездатності: №424720 за період з 08.11.2015р. по 13.11.2015р.; №484584 за період з 14.11.2015р. по 19.12.2015р. та №482540 за період з 19.12.2015р. по 31.12.2015р.

До 31.12.2015р. ОСОБА_3 працювала на посаді вчителя історії та правознавства Білозірської загальноосвітньої шкоди І-ІІІ ступенів Черкаської районної ради Черкаської області. Нарахування та виплата зарплати та інших виплат, в т.ч. допомоги по тимчасовій непрацездатності здійснювались централізованою бухгалтерією відділу освіти Черкаської райдержадміністрації.

Комісією було складено акт про нещасний випадок невиробничого характеру від 11.12.2015р. №1, яким встановлено факт отримання ОСОБА_3 легких тілесних ушкоджень. Комісія по соціальному страхуванню відділу освіти Черкаської райдержадміністрації протоколами №2 від 14.01.2016р. та №3 від 25.01.2016р. вирішено призначити допомогу по тимчасовій непрацездатності ОСОБА_3

Таким чином, ОСОБА_3 позивачем виплачена допомога по тимчасовій непрацездатності в розмірі 1462грн. 80коп.

Крім того, враховуючи положення розділу І пункту 1 підпункту 2 та пункту 2 розділу ІІІ Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов»язкове державне соціальне страхування, затвердж. наказом МФУ від 20.04.2015р. № 449, позивачем нараховано та сплачено до районного бюджету 1825грн. 99коп. єдиного внеску.

Таким чином, посилаючись на ст. 22 ч.1.п.1, ст. 22 ч.2 абз.2 ЗУ «Про загальнообов»язкове державне соціальне страхування», ст. 1191 ЦК України, ст. 23 ЗУ «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», п.п.2, 7 Порядку оплати перших п»яти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання та травми, не пов»язаної з нещасним випадком на в виробництві, за рахунок коштів роботодавця, затвердж. постановою КМУ від 26.06.2015р. №440, позивач просить суд, - стягнути з ОСОБА_2 на свою користь в порядку регресу грошові кошти в розмірі 1462грн. 80коп. (виплачена допомога з тимчасової непрацездатності) та 1825грн. 99коп.) сплачений єдиний внесок), а всього 3288грн. 79коп., а також судовий збір.

Під час розгляду справи в якості співвідповідача залучено ПрАТ «Страхова компанія «Саламандра -Україна».

В судовому засіданні представник позивача за довіреністю ОСОБА_5 повністю підтримала заявлені позовні вимоги та просила їх задовольнити. При цьому, вважає, що за позовними вимогами повинен відповідати лише відповідач ОСОБА_2

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 повністю заперечував проти заявлених вимог і просив відмовити у задоволенні позову.

В судове засідання представник відповідача ПрАТ «Страхова компанія «Саламандра -Україна» не з»явився, будучи належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, надавши письмові заперечення проти позову.

Заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення за таких підстав:

встановлено, що 08.11.2015р. о 12-55 водій ТЗ н/з НОМЕР_1 ОСОБА_2, рухаючись по вул. Ільїна в м. Черкаси, наближаючись до нерегульованого перехрестя з вул. Різдвяна, не зменшив швидкість та скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_3, яка переходила вул. Ільїна по пішохідному переходу. В результаті ДТП вона отримала легкі тілесні ушкодження, внаслідок яких настала тимчасова непрацездатність останньої.

Постановою Придніпровського райсуду м. Черкаси від 25.03.2016р. ОСОБА_6 визнано винним у скоєнні ДТП, за завдані потерплій тілесні ушкодження та притягнуто до адмінвідповідальності за ч.4 ст. 122 КУпАП.

У зв»язку з отриманими тілесними ушкодженнями ОСОБА_3 знаходилась на лікуванні. Під час перебування у закладі охорони здоров»я у зв»язку з тимчасовою втратою працездатності їй видавались листки непрацездатності: №424720 за період з 08.11.2015р. по 13.11.2015р.; №484584 за період з 14.11.2015р. по 19.12.2015р. та №482540 за період з 19.12.2015р. по 31.12.2015р.

До 31.12.2015р. ОСОБА_3 працювала на посаді вчителя історії та правознавства Білозірської загальноосвітньої шкоди І-ІІІ ступенів Черкаської районної ради Черкаської області. Нарахування та виплата зарплати та інших виплат, в т.ч. допомоги по тимчасовій непрацездатності здійснювались централізованою бухгалтерією відділу освіти Черкаської райдержадміністрації.

Комісією з розслідування нещасного випадку, яка створена за наказом №183 від 07.12.2015р., було складено акт про нещасний випадок невиробничого характеру від 11.12.2015р. №1, яким встановлено факт отримання ОСОБА_3 легких тілесних ушкоджень. Комісія по соціальному страхуванню відділу освіти Черкаської райдержадміністрації протоколами №2 від 14.01.2016р. та №3 від 25.01.2016р. вирішила призначити допомогу по тимчасовій непрацездатності ОСОБА_3

Таким чином, ОСОБА_3 позивачем виплачена допомога по тимчасовій непрацездатності в розмірі 1462грн. 80коп., що підтверджується даними розрахункових листків за грудень 2015р. та за січень 2016р. Також нараховано та сплачено до районного бюджету 1825грн. 99коп. єдиного внеску.

Крім того, встановлено, що ОСОБА_2 09.11.2015р. до ПрАТ «СК «Саламандра-Україна» подана заява про страховий випадок, що мав місце 08.11.2015р., враховуючи, що відповідальність водія була застрахована відповідно до полісу №АІ/7777211.

12.04.2016р. до страхової компанії потерпілою ОСОБА_3 подана заява про страхове відшкодування. Відповідно до платіжного доручення №1173 від 21.04.2016р. ОСОБА_3 виплачено страхове відшкодування у розмірі 5183грн. 15коп.

При цьому, відділ освіти не звертався до ПрАТ «СК «Саламандра-Україна» із заявою про страхове відшкодування.

Як передбачено ст. 3 ЦПК України та ст. 15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Відповідно до положень ст.ст. 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.ч. 2,3 ст. 58 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст. 59 ЦПК України).

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про страхування», страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

За положеннями статті 980 ЦК України, предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані з: 1) життям, здоров'ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); 2) володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); 3) відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства (ст. 999 ЦК України).

До страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки (ст. 993 ЦК України).

Закон України «Про загальнообов»язкове державне соціальне страхування» відповідно до Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування визначає правові, фінансові та організаційні засади загальнообов'язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров'я. Як передбачено статтею 1 частиною 1 пунктом 3 цього Закону, - загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - соціальне страхування) - система прав, обов'язків і гарантій, яка передбачає матеріальне забезпечення, страхові виплати та надання соціальних послуг застрахованим особам за рахунок коштів Фонду соціального страхування України.

Суб'єктами соціального страхування - є застрахована особа, члени її сім'ї або інша особа у випадках, передбачених цим Законом, страхувальник та страховик. Страховиком - є Фонд соціального страхування України (стаття 1 ЗУ).

Законодавство про соціальне страхування складається із Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, Кодексу законів про працю України, цього Закону, інших законодавчих актів та прийнятих відповідно до них інших нормативно-правових актів (ст. 2 ч.1 Закону).

Відповідно до ст. 15 ч.2 цього Закону, серед обов»язків роботодавця як страхувальника, є наступне - роботодавець зобов'язаний: надавати та оплачувати застрахованим особам у разі настання страхового випадку відповідний вид матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг згідно із цим Законом; вести облік коштів соціального страхування і своєчасно надавати Фонду встановлену звітність щодо цих коштів; під час перевірки правильності використання коштів Фонду та достовірності поданих роботодавцем даних надавати посадовим особам Фонду необхідні документи та пояснення з питань, що виникають під час перевірки, тощо.

Застраховані особи мають право, відповідно до статті 16 даного Закону, в т.ч. на: безоплатне отримання інформації про порядок витрачання страхових коштів Фонду та роз'яснення з питань соціального страхування; отримання у разі настання страхового випадку матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг, передбачених цим Законом.

Страхуванню у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності підлягають особи, які працюють на умовах трудового договору (контракту) на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності та господарювання, у тому числі в іноземних дипломатичних та консульських установах, інших представництвах нерезидентів або у фізичних осіб, а також обрані на виборні посади в органах державної влади, органах місцевого самоврядування та в інших органах (ст. 18 Закону).

За положеннями статті 19 Закону право на матеріальне забезпечення та соціальні послуги за страхуванням у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності виникає з настанням страхового випадку в період роботи (включаючи час випробування та день звільнення), якщо інше не передбачено законом.

За страхуванням у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності надаються такі види матеріального забезпечення та соціальних послуг, в т.ч. допомога по тимчасовій непрацездатності (ст. 20 Закону).

Відповідно до ст. 22 ч.1 п.1 Закону, допомога по тимчасовій непрацездатності надається застрахованій особі у формі матеріального забезпечення, яке повністю або частково компенсує втрату заробітної плати (доходу), у разі настання в неї одного з таких страхових випадків - тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов'язаної з нещасним випадком на виробництві. Оплата перших п'яти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов'язаної з нещасним випадком на виробництві, здійснюється за рахунок коштів роботодавця у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ст. 22 ч.2 абз.2 Закону).

Як передбачено статтею 34 Закону, фінансування страхувальників-роботодавців для надання матеріального забезпечення найманим працівникам здійснюється робочими органами Фонду в порядку, встановленому правлінням Фонду. Підставою для фінансування страхувальників робочими органами Фонду є оформлена за встановленим зразком заява-розрахунок, що містить інформацію про нараховані застрахованим особам суми матеріального забезпечення за їх видами. Робочі органи Фонду здійснюють фінансування страхувальників-роботодавців протягом десяти робочих днів після надходження заяви. У разі якщо сума отриманих страхувальником від Фонду страхових коштів перевищує фактичні витрати на надання матеріального забезпечення, невикористані страхові кошти повертаються до робочого органу Фонду, що здійснив фінансування, протягом трьох робочих днів. Страхувальник-роботодавець відкриває окремий поточний рахунок для зарахування страхових коштів у банках у порядку, встановленому Національним банком України. Страхувальник-роботодавець, який є бюджетною установою, відкриває окремий рахунок для зарахування страхових коштів в органі, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики. Кошти Фонду, що надходять на зазначений рахунок, обліковуються на окремому субрахунку. Страхові кошти, зараховані на окремий поточний рахунок у банку або на окремий рахунок в органі, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів (далі - окремий рахунок), можуть бути використані страхувальником виключно на надання матеріального забезпечення та соціальних послуг застрахованим особам. Страхові кошти, зараховані на окремий рахунок, не можуть бути спрямовані на задоволення вимог кредиторів, на стягнення на підставі виконавчих та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до закону.

Відповідно до ч.1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Таким чином, дана норма регулює правовідносини щодо відшкодування шкоди, передбачає право регресу особи в разі, якщо вона відшкодувала потерпілому шкоду, завдану іншою особою в рамках деліктних правовідносин між нею та потерпілим.

В даному випадку, має місце страхування у зв»язку з тимчасовою непрацездатністю, яке є обов»язковим особистим страхуванням, а тому у роботодавця як страхувальника, який сплатив страхове відшкодування потерпілій - працівнику, як застрахованій особі за договором загальнообов»язкового державного соціального страхування за законом, - не виникло право регресу (зворотна вимога) до винної в ДТП особи про відшкодування сплачених застрахованому страхових сум. Відповідно, не можуть бути задоволені й вимоги в частині відшкодування ОСОБА_2 відділу освіти ЧРДА сплаченого єдиного внеску.

Таким чином, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки відсутні для цього правові підстави.

На підставі викладеного та, керуючись ЗУ «Про страхування», ЗУ «Про загальнообов»язкове державне соціальне страхування», ст.ст. 15, 16, 999, 993, 1191 ЦК України, ст.ст. 3, 10, 11, 15, 174, 79, 88, 209-223 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

У задоволенні позову Відділу освіти Черкаської районної державної адміністрації до ОСОБА_2, Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Саламандра -Україна» про стягнення грошових коштів в порядку регресу, - відмовити.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: С. М. Позарецька