Справа №647/2028/16-ц
Провадження № 2/647/14/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.01.2017 року Бериславський районний суд Херсонської області у складі:

головуючого судді Волошина Р.Р.,

за участю секретаря Дзежик Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у місті Бериславі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства «Комунальник», Новорайської сільської ради, ОСОБА_2 про визнання угоди купівлі-продажу дійсною, визнання права власності,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 у жовтні 2016 року звернувся до суду з позовом до комунального підприємства «Комунальник», Новорайської сільської ради, ОСОБА_2 про визнання угоди купівлі-продажу дійсною, визнання права власності. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 21.02.2004 року між ним та керуючим санацією СВК «Бериславський» ОСОБА_2 було укладено договір купівлі продажу будівлі електростанції (приміщення), яка відноситься до групи будівель Будівельного відділу та ЦРМ, інв.№ 4288, що знаходиться по вулиці Південна в селі Новорайськ Бериславського району Херсонської області. Право власності СВК «Бериславський» на будівлю підтверджується передаточним актом від КСП «Бериславський» в СВК «Берисласький» згідно рішення зборів КСП «Бериславський» про заснування СВК «Бериславський» від 01.03.2000 року. Вартість будівлі була визначена згідно акту експертної оцінки ПП КПЦ «Унікон», договірна ціна склала 2796 гривень. Пунктом 2 Договору було встановлено, що плата за будівлю проводилась шляхом погашення заборгованості по заробітної платі позивача. 24.02.2004 року за актом прийому-передачі об'єктів нерухомого майна СВК «Бериславський» передав будівлю електростанції. Починаючи з 2004 року і по нинішній час він здійснював свою господарську діяльність у зазначеній будівлі, проводив ремонті роботи, забезпечував збереження та охорону даної будівлі за власний кошт. Таким чином, при укладанні договору між сторонами була домовленість щодо усіх істотних умов договору, але нотаріальне посвідчення даного договору на той час не проводилось, СВК «Бериславський» мотивував це тим, що нотаріальне посвідчення у даному випадку зайве, так як всі формальності виконані. У 2011 році позивач замовив та виготовив технічну документацію на вказаний об'єкт нерухомості, у той же час дізнався, що будівлю електростанції було передано на баланс КП «Комунальник». Звернувшись до керівництва КП «Комунальник» з приводу права власності на будівлю електростанції йому було зазначено, що для подальшого продовження оформлення документів потрібно сплатити додатково 4300 гривень. 19.07.2011 року позивачем було сплачено зазначену суму та отримано від КП «Комунальник» квитанцію про сплату 4300 гривень із зазначенням підстави сплати - придбання будівлі електроцеху, а пізніше було надано корінець ордеру на право зайняти нежитлове приміщення по вулиці Південній. Ордер видано на підставі рішення комісії від 09.08.2011 року. У зв'язку із тим, що ні у договорі, ні у технічному паспорті, ні в ордері не було зазначено номеру будівлі електростанції, що знаходиться по вул.Південній с. Новорайськ Бериславського району Херсонської області для присвоєння адреси будівлі позивач звернувся із відповідною заявою від 06.07.2016 року до Новорайської сільської ради. Йому було повідомлено проте, що із заявою про присвоєння адреси можуть звертатися лише власники, а його документи не посвідчують право власності, так як не оформлені належним чином. Адресу об'єкту нерухомості присвоєно відповідно до рішення Новорайської сільської ради № 59 від 23.06.2016 року за клопотанням КП «Комунальник». За інформацією Новорайської сільської ради будівля електроцеху на сьогоднішній день перебуває на балансі комунального підприємства «Комунальник».

У звязку з наведеним, на підставі ч.2 ст.220 ЦК України позивач просить суд визнати угоду від купівлі-продажу будівлі електростанції від 21.02.2004 року дійсною та визнати за ним право власності на зазначену будівлю.

У судовому засіданні представники позивача підтримали позовні вимоги, просили суд їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні позов визнав та пояснив, що будучи керуючим санацією СВК «Бериславський» він дійсно 21.02.2004 року уклав з позивачем договір купівлі-продажу будівлі електростанції. Плата за будівлю внесена шляхом погашення заборгованості по заробітній платі. Після укладення договору пояснював про необхідність його нотаріального посвідчення, не ухилявся від його посвідчення. В той час було укладено декілька подібних договорів і всі інші договори згодом були посвідчені нотаріально.

Представник відповідача - комунального підприємства «Комунальник» в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову з підстав того, що відповідно до рішення Новорайської сільської ради будівлю електроцеху прийнято на баланс сільської ради як майно, що нікому не належить і передано на баланс КП «Комунальник».

Представник відповідача Новорайської сільської ради в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову з підстав того, що будівля електроцеху з 2010 по 2016 роки перебуває на балансі ПП «Комунальник» та включена до обєктів комунальної власності Новорайської територіальної громади.

Вислухавши представників позивача, представників відповідачів та відповідача ОСОБА_2, дослідивши письмові докази, що містяться у матеріалах справи, суд прийшов до наступного.

Згідно письмового договору від 21.02.2004 року, укладеного у простій письмовій формі між ОСОБА_1 та керуючим санацією СВК «Бериславський» ОСОБА_2, було здійснено купівлю-продаж будівлі електростанції (приміщення), яка відноситься до групи будівель Будівельного відділу та ЦРМ, інв.№ 4288, що знаходиться за адресою вулиця Південна, в селі Новорайськ Бериславського району Херсонської області.

Вартість будівлі була визначена згідно акту експертної оцінки ПП КПЦ «Унікон», договірна ціна склала 2796 гривень. Пунктом 2 Договору було встановлено, що плата за будівлю проводилась шляхом погашення заборгованості по заробітної платі позивача. 24.02.2004 року за актом прийому-передачі об'єктів нерухомого майна СВК «Бериславський» передав, а позивач прийняв будівлю електростанції.

Відповідно до ст.657 ЦК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Згідно із ч.3 ст.640 ЦК України, договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

Згідно із ч.2 ст.215 ЦК України, якщо недійсність правочину встановлена законом, такий правочин є нікчемним. У випадках, встановлених Цивільним кодексом України, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Відповідно до ст.220 ЦК України, в разі недодержання сторонами вимог про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Таким чином, закон надає суду право визнавати дійсним договір, який через недодержання сторонами вимог закону про його нотаріальне посвідчення є нікчемним.

Норма ч.2 ст.220 ЦК України щодо можливості визнання договору купівлі-продажу дійсним не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню і державній реєстрації. Момент вчинення таких правочинів, згідно зі статтею 210, частиною третьою статті 640 ЦК України пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними й не створюють прав та обов'язків для сторін.

У звязку з цим, не будучи укладеним, договір не може бути визнаний судом дійсним на підставі ст.220 ЦК України

Разом з тим, як зазначалося вище, ч.2 ст.220 ЦК України надає право суду визнати дійсним нікчемний договір, а не договір, який не є укладеним.

Саме на це звернув увагу Пленум Верховного Суду України у п.13 постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року № 9. Саме така правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 30.01.2013 року №6-162цс12.

Договір купівлі-продажу нерухомого майна - будівлі електростанції від 21.02.2004 року не може бути визнаний дійсним на підставі ч.2 ст.220 ЦК України.

З огляду на вищевикладене, договір купівлі продажу будівлі електростанції за адресою: вулиця Південна в селі Новорайськ Бериславського району Херсонської області не є укладеним, тому відсутні й правові підстави для визнання права власності за позивачем на це нерухоме майно.

Таким чином, у задоволені позову ОСОБА_1 необхідно відмовити в повному обсязі за необґрунтованістю.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до комунального підприємства «Комунальник», Новорайської сільської ради, ОСОБА_2 про визнання угоди купівлі-продажу дійсною, визнання права власності, відмовити за необґрунтованістю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Херсонської області через Бериславський районний суд Херсонської області, шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Р.Р. Волошин