Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/261/17
Провадження №: 2-о/332/10/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2017 р.

Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді - Сінєльніка Р.В.,

при секретарі - Васильченко Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжіцивільну справу в порядку окремого провадження за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа: Заводський районний у місті Запоріжжі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, про встановлення факту народження, -

ВСТАНОВИВ:

23.01.2017р. ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту народження її доньки ОСОБА_2 В обґрунтування своїх вимог у своїй заяві зазначила, що 31.03.2016р. вона народила доньку в акушерському відділенні міської лікарні № 6 м.Макіївка «ДНР». Для реєстрації народження дитини заявник звернувся до Заводського відділу ДРАЦ у м.Запоріжжі, але листом від 13.1.2017р. відділ ДРАЦС відмовив заявнику у реєстрації народження дитини, оскільки лікарське свідоцтво про народження дитини вказаної медичної установи не відповідає формі, яка встановлена Міністерством охорони здоровя згідно наказу № 545 від 08.08.2006р. Просить в заяві встановити факт народження доньки, відомості про батька записати в порядку ч.1 ст.135 СК України, та справу розглянути у її відсутність.

В судове засідання 23.01.2017р. заявник не зявився, заява надійшла до суду поштою. В ході розгляду справи суд виніс ухвалу від 23.01.2017р., якою визнав явку заявника обовязковою та зобовязав заявника надати суду оригінали доказів, доданих до заяви, в т.ч. паспорт заявника. Вказана ухвала була прийнята судом з тих мотивів, що підписи заявника на заяві та в паспорті мають суттєві відмінності. Окрім того, в заяві ставиться питання про внесення відомостей про батька відповідно до ч.1 ст.35 СК України, тоді як в копії паспорту на стор.10 в графі «Сімейний стан» маються сліди від штампу, що свідчить про можливу реєстрацію шлюбу заявника, а відповідно до ст.122 СК України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, або народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу, походить від подружжя. Тому суд вважав за необхідне визнати, щоб заявник надав суду особисті пояснення. Розгляд справи було відкладено на 30.01.2017р., а вказана ухвала була відправлена за адресою для листування, яка була вказана заявником у його заяві, а саме: АДРЕСА_1.

В судове засідання 30.01.2017р. заявник не зявився, але надав суду заяву, в якій зазначив, що ухвалу суду від 23.01.17р. він отримав, про день та час розгляду справи повідомлений, але в судове засідання зявитись не бажає, оскільки дитина маленька, на вулиці низька температура, заявник у шлюбі не перебуває, окрім того заявником надана заява про розгляд справи без нього.

Представник Заводського районного у місті Запоріжжі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області до судового засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, клопотань та заперечень суду не надавав.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось згідно ч.2 ст.197 ЦПК України у звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що заява є необґрунтованою та не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно п.8 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. Статтею 257-1 ЦПК України визначено особливості провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України.

Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 04.11.2014 «Про невідкладні заходи щодо стабілізації соціально-економічної ситуації в Донецькій та Луганській областях» від 14.11.2014 № 875/2014, діяльність державних підприємств, установ та організацій, їх філій (відділень), представництв у районі проведення антитерористичної операції в Донецькій та Луганській областях припинено.

Норми статті 257-1 ЦПК України спрямовані на забезпечення прав осіб, які проживають на території, де не здійснюють діяльність органи державної реєстрації актів цивільного стану, а отже для застосування цієї норми тимчасово окупованими територіями Донецької та Луганської областей слід вважати населені пункти, визначені розпорядженням Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 року № 1085 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення». Місто Макіївка Донецької області включено до переліку населених пунктів, на територіях яких органи державної влади (у тому числі органи реєстрації актів цивільного стану) тимчасово не здійснюють свої повноваження, що у даному випадку зумовлює необхідність застосування передбаченого статтею 257-1 ЦПК України порядку встановлення факту народження дитини заявника.

Але, згідно до положень ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014р. № 1207-VII передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому Законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсними і не створюють правових наслідків.

Судом встановлено, що заявником при зверненні до суду в якості обґрунтування своїх вимог було надане медичне свідоцтво про народження № 146 від 31.03.2016р., видане міської лікарні № 6 м.Макіївка «ДНР» (а.с.5).

Вказана довідка була видана лікарською установою, яка розташована на території проведення антитерористичної операції, а також заповнено та видано створеним на тимчасово окупованій території України органом, діяльність якого, відповідно до норм Закону України від 15.04.2014р № 1207-VII, вважається незаконною, а отже, виданий цим органом документ фактично є недійсними і не створює ніяких правових наслідків.

Судом вживались заходи для того, щоб заявник особисто в судовому засіданні надав пояснення з приводу обставин, які викладені в його заяві, що підтверджується ухвалою суду по цій справі від 23.01.2016р. (а.с.15), оскільки безпосередня участь сторони в процесі передбачає можливість отримання особистих пояснень заявника (ч.2 ст.57 ЦПК України), допиту його в якості свідка по справі (ст.62 ЦПК України), долучення до справи інших доказів або допит інших свідків за клопотанням заявника, але заявник не зявився до судового засідання та повторно надав суду заяву з проханням розглядати справу без нього (а.с.19).

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Оскільки заявник в якості обґрунтування своїх вимог надав суду єдиний доказ, а саме довідку міської лікарні № 6 м.Макіївка «ДНР» (а.с5), яку суд розцінює з вищенаведених підстав як неналежний доказ, суд приходить до висновку, що заявник не довів суду належними доказами свої вимоги, а тому в задоволенні заяви необхідно відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через Заводський районний суд м. Запоріжжя, шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня отримання його копії.

Повний текст рішення виготовлено 31.01.2017р.

Суддя Сінєльнік Р.В.