Справа № 367/8845/15-ц Головуючий у І інстанції Карабаза Н.Ф.
Провадження № 22-ц/780/1610/17 Доповідач у 2 інстанції Кулішенко Ю. М.
Категорія 58 22.03.2017
УХВАЛА

Іменем України

22 березня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Кулішенка Ю.М.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Кашперської Т.Ц.,

за участю секретаря: Волошина В.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали цивільної справи за апеляційними скаргами ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 11 листопада 2016 року та додаткове рішення Ірпінського міського суду Київської області від 01 грудня 2016 року за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з вказаним позовом. Свої вимоги мотивувала тим, що з 05.09.2009 року до 29 вересня 2015 року вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_2. Заочним рішенням Ірпінського міського суду Київської області. від 29 вересня 2015 року шлюб між ними розірвано Під час перебування у шлюбі з ОСОБА_2 разом з ОСОБА_3 відповідно до двох договорів купівлі-продажу від 25.07.2014 року придбали у спільну часткову власність, тобто по 1/2 ідеальній частині кожному, дві земельні ділянки, розташовані у АДРЕСА_1. На зазначених земельних ділянках відповідачами здійснюється будівництво багатоквартирного будинку. Оскільки земельні ділянки були придбані під час шлюбу, вони є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя та вона має право на 1/2 частину земельних ділянок, придбаних ОСОБА_2 Володіння, користування і розпорядження об'єктами спільної сумісної власності здійснюється співвласниками спільно, тобто тільки за одноголосною згодою.

Будівництво здійснюється без необхідної документації, є самочинним, оскільки здійснюється без відповідного дозволу, складеного і погодженого проекту і всупереч цільовому призначенню землі та порушує її права як співвласника двох земельних ділянок.

Просила суд, зобов'язати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 знести всі та будь-які будівлі і споруди, розташовані на двох земельних ділянках, кадастровий номер НОМЕР_1, площею 0,02 га та кадастровий номер НОМЕР_2, площею 0,08 га, що знаходяться у АДРЕСА_1, зобов'язати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відновити стан двох земельних ділянок, кадастровий номер НОМЕР_1, площею 0,02 га та кадастровий номер НОМЕР_2, площею 0,08 га, розташованих у АДРЕСА_1, який існував до початку будівництва на них, привести ці земельні ділянки до попереднього стану та стягнути з відповідачів солідарно на її користь витрати по сплаті судового збору.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від11 листопада 2016 року в задоволені позову відмовлено.

Додатковим рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 01 грудня 2016 року стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 витрати на правову допомогу у розмірі 1626,23 грн. кожному.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_4 звернулась з апеляційною скаргою в якій просить рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_4 зазначає, що спірні земельні ділянки були придбані під час перебування у шлюбі є спільною сумісною власністю подружжя та згоду як співвласниці земельної ділянки на будівництво багатоквартирного будинку вона недавала.

Не погоджуючись з вказаними рішеннями ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подали апеляційні скарги,в яких просять рішення в частині стягнення витрат на правову допомогу скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права та ухвалити в цій частині нове рішення.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення з таких підстав:

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, що були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 з 05 вересня 2009 року перебували у зареєстрованому шлюбі.

Заочним рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 29 вересня 2015 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було розірвано.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 25.07.2014 року ОСОБА_2 є власником 1/2 частини земельної ділянки, яка перебуває в спільній частковій власності, кадастровий номер НОМЕР_1, що розташована за адресою АДРЕСА_1 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,02 га.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 25.07.2014 року ОСОБА_2 є власником 1/2 частини земельної ділянки, яка перебуває в спільній частковій власності, кадастровий номер НОМЕР_2, що розташована за адресою АДРЕСА_1 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,08 га.

24.03.2015 року між ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 було укладено попередній договір щодо укладення в подальшому договору купівлі-продажу квартири, яка є складовою частиною житлового будинку, будівництво якого відбувається на земельній ділянці площею 0,02 га, з кадастровим номером НОМЕР_1 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою АДРЕСА_1 в п.5.18 якого зазначено, що продавець ОСОБА_2, перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4, справжність підпису якої на заяві про згоду на укладання цього попереднього договору, засвідчено приватним нотаріусом Київської області Бадрудіновою Н.О., 24.03.2015 року за реєстровим №194.

Згідно заяви щодо надання згоди на укладання попередніх договорів від 24.03.2016 року зареєстрованим в реєстрі за №194, ОСОБА_4 надала згоду на укладання попередніх договорів купівлі-продажу її чоловіком ОСОБА_2, 1/2 частки квартири з проектною нумерацією №1 у багатоквартирному житловому будинку АДРЕСА_1 та 1/2 частки земельної ділянки, що розташована за адресою АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1, що є їхньою спільною сумісною власністю. Умови договорів визначаються її чоловіком, ОСОБА_2 самостійно, без додаткового погодження цих питань з нею, та вважає, що будь-які його дії спрямовані на продаж вищевказаної нерухомості, відповідають інтересам їхньої сім'ї, і укладення договорів відповідає їхньому спільному волевиявленню.

Згідно ст.657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Відповідно до ч.1 ст. 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Відповідно до ч.2 ст.65 СК України при укладені договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Згідно до ч.3 ст.65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що на спірних земельних ділянках здійснюється будівництво багатоквартирного будинку і ОСОБА_4 24 березня 2015 року надала згоду на укладання її чоловіком ОСОБА_2 попередніх договорів купівлі-продажу 1/2 частки квартири з проектною нумерацією №1 у багатоквартирному житловому будинку АДРЕСА_1 та 1/2 частки земельної ділянки, що розташована за адресою АДРЕСА_1.

З вказаним висновком погоджується і колегія суддів.

Разом з тим, ухвалючи додаткове рішення про стягнення вимог на правову допомогу суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_7, діючи в інтересах відповідачів як фахівць у галузі права відповідно до договору надання правової допомоги від 13.05.2016 року, приймав участь в судових засіданнях 04.07.2016 року 3 хв. та 11.11.2016 року 2 год. 54 хв., тому стягненню підлягали витрати за участь фахівця в галузі права у судовому засіданні при розгляді справи в сумі 1010,53 грн.

З вказаним висновком погоджується і колегія суддів виходячи з наступного:

Відповідно до ст.84 ЦПК України витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної допомоги. Граничний розмір компенсацій витрат на правову встановлюється законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Відповідно до п.48 Постанови пленуму ВССУ №10 від 17.10.14 р., витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Відповідачами в порушення вимог ст. 60 ЦПК України не надано доказів документального підтвердження надання правових послуг суду та розрахунку таких витрат.

Згідно ст. 10 п.3 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно ст.11 п.1 ЦПК України розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише з формальних міркувань.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В порушення зазначених вимог позивачем та відповідачами не надано доказів на підтвердження посилань наведених в апеляційній скарзі.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Докази та обставини, на які посилається апелянт в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 11 листопада 2016 року та додаткове рішення Ірпінського міського суду Київської області від 01 грудня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінал льних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: