Справа №487/4977/16-ц 29.03.2017 29.03.2017 29.03.2017
Справа № 487/4977/16-ц
Провадження № 22ц/784/727/17 Головуючий в першій інстанції Щербина С.В.
Доповідач в апеляційній інстанції Довжук Т.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого - Довжук Т.С.,

суддів: Колосовського С.Ю., Локтіонової О.В.,

із секретарем судового засідання Лівшенком О.С.,

за участю представника відповідача ОСОБА_3,

розглянула у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_3

на ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 05 грудня 2016 року, постановлену за заявою ОСОБА_5 про забезпечення позову по справі за позовом

ОСОБА_5

до

ОСОБА_4,

третя особа - служба у справах дітей адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради

про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини,

ВСТАНОВИЛА:

06 жовтня 2016 року ОСОБА_5 звернулася до суду з заявою про забезпечення позову шляхом відібрання у відповідача малолітньої дитини.

В своїй заяві заявниця зазначала, що під час проживання з відповідачем однією сім'єю без реєстрації шлюбу, ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син - ОСОБА_6. 16 липня 2016 року за її згодою відповідач забрав сина на декілька днів, пообіцявши повернути останнього 18 липня 2016 року. Проте відповідач домовленості не виконав та не повернув їй дитину. Вважає, що на даний час існує великий ризик вивезення дитини до Криму.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 05 грудня 2016 року заяву ОСОБА_5 задоволено. Постановлено відібрати у ОСОБА_4 малолітню дитину - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та передати дитину матері - ОСОБА_5

Ухвалою цього ж суду від 07 березня 2017 року виправлена описка в зазначеній вище ухвалі суду.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_3 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову. На думку апелянта ухвала суду є постановлена з порушенням норм процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України забезпечення позову за заявою осіб, які беруть участь у справі, допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Задовольняючи заяву ОСОБА_5 про забезпечення позову шляхом відібрання дитини, суд першої інстанції виходив з того, що проживання дитини з батьком є небезпечним для життя або здоров'я дитини, оскільки не встановлено місце проживання малолітнього та умови його проживання.

Проте, колегія суддів не може погодитися з даним висновком.

Як вбачається із матеріалів цивільної справи №487/4977/16-ц, ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом, який в подальшому уточнила, до ОСОБА_4 про визначення місця проживання дитини з нею та стягнення аліментів.

Посилання позивачки у заяві на необхідність вжиття заходів забезпечення позову у зв'язку з тим, що відповідачем можуть бути вчинені дії, які утруднять чи зроблять неможливим виконання рішення суду, не ґрунтуються на будь-яких доказах, а також суперечать змісту спірних правовідносин, оскільки правомірність переміщення або утримання малолітнього сина сторін за межами України, позивачка не оспорювала і, у разі задоволення даного позову, таке рішення буде виконуватися органами, які здійснюють виконання судових рішень.

Частиною 1 статті 152 ЦПК України визначені наступні види забезпечення позову: накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві, і знаходяться у нього або в інших осіб; заборона вчиняти певні дії; встановлення обов'язку вчинити певні дії; заборона іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання; зупинення продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття арешту; зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передача речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам.

Як роз'яснено в абзаці 1 пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 02 грудня 2006 року, вирішуючи питання щодо застосування певного виду забезпечення позову, суди повинні виходити з того, що наведений у ч. 1 ст. 152 ЦПК перелік видів такого забезпечення не є вичерпним, тому за наявності відповідного клопотання можуть бути застосовані й інші його види, але з урахуванням обмежень, установлених ч. 4 зазначеної статті. Недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили.

Згідно п. 4 зазначеної вище постанови Пленуму Верховного Суду України, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги не тільки інтереси позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб'єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Таким чином, позивачкою не доведена необхідність вжиття заходів забезпечення позову, оскільки не надано належних та допустимих доказів щодо вивезення відповідачем малолітнього сину на територію Криму.

Крім того, обраний ОСОБА_7 спосіб забезпечення позову фактично підмінює вирішення позову по суті.

Вимоги про вжиття заходів забезпечення позову шляхом відібрання малолітньої дитини не можуть бути тотожними з позовними вимогами, оскільки таким чином фактично ухвалюватиметься рішення без розгляду справи по суті.

Також, в матеріалах справи наявна копія додаткового рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 03 лютого 2017 року, з якого вбачається, що рішення цього ж суду від 20 січня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_5 про визначення місця проживання дитини задоволені в повному обсязі. Визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір'ю ОСОБА_5 та вирішено відібрати у ОСОБА_4 малолітню дитину - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та передати матері ОСОБА_5 Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 аліменти на дитину у розмірі 800 грн. щомісячно, починаючи з 22 листопада 2016 року і до досягнення дитиною повноліття. Також вирішено питання щодо розподілу судового збору.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, ухвала суду підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 05 листопада 2016 року скасувати та постановити нову ухвалу.

В задоволенні заяви ОСОБА_5 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуюча Т.С. Довжук

Судді: С.Ю. Колосовський

О.В. Локтіонова