Справа № 350/1578/16-ц
Провадження № 2/350/135/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2017 року смт. Рожнятів

Рожнятівський районний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого судді Максиміва І.В.

при секретарі Видойник І.П.

з участю позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 сільської ради, ОСОБА_3 про скасування рішення сесії сільської ради та державного акту на право власності на земельну ділянку,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом та збільшивши розмір позовних вимог просить ухвалити рішення, яким скасувати рішення сесії ОСОБА_5 сільської ради Рожнятівського району Івано-Франківської області від 01 червня 2015 року №418-24/2015 про дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок ОСОБА_3 в частині знаходження колодязя; скасувати Державний акт на право власності земельної ділянки площею 0,0887 га, що знаходиться по вул. Л.Українки, 9 в с. Грабів, Рожнятівського району Івано-Франківської області в частині знаходження колодязя; зобов'язати ОСОБА_3 не чинити перешкоди у користуванні колодязем, який розташований на частині належної останньому земельної ділянки площею 0,0887 га, що знаходиться по вул. Л.Українки, 9 в с. Грабів Рожнятівського району Івано-Франківської області; зобов'язати ОСОБА_3 відновити водопостачання до будинку №7, що знаходиться по вул. Л.Українки в с. Грабів Рожнятівського району Івано-Франківської області.

В обгрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що 01 червня 2015 року рішенням сесії ОСОБА_5 сільської ради №418-24/2015 року, ОСОБА_3 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства в урочищі «Гора». Проектна документація, після відповідного погодження була затверджена, та за відповідачем зарестровано право власності на вищевказану земельну ділянку. 15 квітня 2016 року відповідач ОСОБА_3 зруйнував колодязь, який був викопаний та встановлений ним у 2010 році з усного дозволу ОСОБА_6, який на той час користувався вказаною земельною ділянкою. Колодязь був єдиним джерелом водопостачання до його житлового будинку, який знаходиться по вул. Л.Українки, 7, в с. Грабів Рожнятівського району, а також перебував у вільному доступі до користування іншими громадянами. З того часу до його будинку відсутнє водопостачання, що значно впливає на його здоров'я та здоров'я його родини. З цього приводу він звертався із заявою у віділення поліції та до ОСОБА_5 сільської, що не дало жодних результатів, а тому він змушений звернутися в суд з даним позовом.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_7 позовні вимоги підтримали повністю, покликаючись на викладені в позовній заяві обставини та просять позов задоволити.

Представник відповідача ОСОБА_5 сільської ради - ОСОБА_2 проти позову заперечила, пояснила суду, що власником земельної ділянки площею 0,0887 га, що знаходиться в урочищі «Гора» в межах с. Грабів Рожнятівського району є відповідач ОСОБА_3 До передачі даної земельної ділянки у власність відповідача ОСОБА_3, земельна ділянка з 1997 року перебувала у користуванні ОСОБА_8, про що свідчить архівне рішення ОСОБА_5 сільської ради від 30 грудня 1997 року. Позивач ОСОБА_1 самовільно, без будь-якого дозволу органу влади чи законного користувача, встановив на земельній ділянці, у місці до б'є джерело, бетоне кільце і провів водопровідну трубу до власного житлового будинку. Але жодного дозволу на проведення таких робіт у сільській раді не отримував. Оскільки позивач не є власником, ані землекористувачем вказаної земельної ділянки, тому не має жодного права вимагати від ОСОБА_3 усунення перешкод та відновлення водопостачання до його будинку по належній ОСОБА_3 земельній ділянці. Крім того зазначила, що ОСОБА_5 сільська рада передаючи у власність земельну ділянку ОСОБА_3 діяла виключно в рамках своїх повноважень та вимог закону, а тому заявлений позивачем позов вважає безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню. Просить в позові відмовити.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4 позов не визнали та пояснили суду, що у відповідності до свідоцтва про право власності ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 0,0887 га, що знаходиться в урочищі «Гора» в межах села Грабів Рожнятівського району. До передачі йому у власність, вказана земельна ділянка була в законному користуванні ОСОБА_8 Позивач ОСОБА_1 самовільно, без будь-якого дозволу на належній ОСОБА_3 земельній ділянці встановив бетонне кільце та водопровідну трубу та використовував з данного колодязя воду для власних технічних потреб, хоча ОСОБА_1 та всі інші мешканці сусідніх домоволодінь мають на своїх земельних ділянках криниці для власних потреб. ОСОБА_1 не має жодного права вимагати від нього усунення перешкод та відновлення водопостачання, оскільки не є ні власником земельної ділянки, ні законним її землекористувачем. Дана земельна ділянка передана йому у власність для ведення особистого селянського господарства у передбачений законом спосіб, та використовується ним за цільовим призначенням, однак самовільно влаштований позивачем колодязь створював йому перешкоди під час обробітку землі, тому вважає свої дії правомірними, а позов позивача безпідставним. Безпідставними є також вимоги позивача щодо скасування рішень сільської ради від 01.06.2015 року №418-34/2015 про надання йому дозволу на відведення земельної ділянки та щодо скасування державного акту на право приватної власності, адже сільська рада приймаючи рішення діяла виключно в рамках своїх повноважень та з дотриманням вимог закону. Просять відмовити в задоволенні позову за його безпідставністю.

Проаналізувавши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та їх представників суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити виходячи з наступного.

Згідно змісту ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно із ч. 1 ст. 126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Судом встановлено, що земельна ділянка площею 0,0887 га в с. Грабів Рожнятівського району Івано-Франківської області належить на праві приватної власності ОСОБА_3, що підтверджується копією інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 54937132 від 11 березня 2016 року (а.с.66).

Підставою для виділення вказаної земельної ділянки ОСОБА_3 стало рішення ОСОБА_5 сільської ради від 01 червня 2015 року № 418-24/2015, відповідно до якого ОСОБА_3 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в урочищі «Гора», площею 0,0887 га, що підтверджується копією рішення ОСОБА_5 сільської ради (а.с.53).

З рішення ОСОБА_5 сільської ради від 21 вересня 2014 року № 351-19/2014 вбачається, що вказана земельна ділянка перебувала у користуванні попереднього землекористувача - ОСОБА_8, та була вилучена в останнього на підставі поданої ним 11.09.2014 року заяви про добровільну відмову від права користування земельною ділянкою. Також, згідно вказаного рішення, вилучена земельна ділянка була передана у землі запасу сільської ради (а.с.50-51, 56-57).

На належній на той час ОСОБА_8 земельній ділянці площею 0,0887 га в урочищі «Гора», ОСОБА_1 у 2010 році, влаштував колодязь, а саме закопав бетоне кільце із водопровідною трубою, який використовував для власних потреб.

Позивач стверджує, що вказаний колодязь він влаштував з усного дозволу попереднього землекористувача, однак із письмових пояснень ОСОБА_8 від 27.04.2016 року вбачається, що жодних дозволів чи згоди на влаштування криниці на земельній ділянці, яка знаходилась в його користуванні, жителю с. Грабів ОСОБА_1, він не давав (а.с.32).

Крім цього, акт про погодження та встановлення меж земельних ділянок (додаток № 1 до рішення № 418-24/2015 від 01.06.2015 року), які передаються у власність ОСОБА_3 від 20.05.2015 року, зокрема земельної ділянки площею 0,0887 га в урочищі «Гора», був погоджений і самим позивачем ОСОБА_1, який будучи у складі погоджувальної комісії ОСОБА_5 сільської ради від 20.05.2015 року, підписав даний акт (а.с.31).

Таким чином, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 самочинно, без будь-якого дозволу усного чи письмового характеру, влаштував на земельній ділянці, що розташована в с. Грабів Рожнятівського району та належить на праві приватної вланості ОСОБА_3, колодязь, який використовував для власних потреб.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

А за змістом ст. 20 зазначеного Кодексу кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні (правовий висновок Верховного Суду України від 03.09.2014 № 6-84цс14).

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року N 14, у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина четверта статті 60 ЦПК).

Оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Звертаючись до суду із даним позовом, ОСОБА_1 доводить порушення свого права на користування влаштованого ним колодязем, прийнятим ОСОБА_5 сільською радою рішенням про надання відповідачу ОСОБА_3 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на якій розміщений колодязь та виготовлення державного акту на право власності на вказану земельну ділянку, однак будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження незаконності чи неправомірності вищевказаних рішень суду не представив.

Відповідно до положень ст.ст. 10, 60, 61 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Посилання позивача на ст. 143 ЗК України, як на підставу примусового припинення прав ОСОБА_3 на спірну земельну ділянку суд вважає безпідставним, оскільки жодних належних чи допустимих доказів неусунення допущених порушень законодавства щодо використання земельної ділянки з боку відповідача позивач не надав.

Таким чином позивач не довів наявність порушеного права внаслідок прийняття ОСОБА_5 сільською радою рішення від 01.06.2015 року №418-24/2015 про дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок ОСОБА_3, та видачі державного акту на право власності на земельну ділянку площею 0,0887 га, що знаходиться за адресою вул. Л.Українки, 9, в с. Грабів Рожнятівського району Івано-Франківської області, а тому суд вважає за необхідне відмовити в позові за безпідставністю позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 143, 158 ЗК України, суд

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_5 сільської ради Рожнятівського району, ОСОБА_3 про скасування рішення сесії ОСОБА_5 сільської ради від 01.06.2015 року №418-24/2015 та державного акту на право власності на земельну ділянку площею 0,0887 га, що знаходиться за адресою вул. Л.Українки, 9, в с. Грабів Рожнятівського району Івано-Франківської області в частині знаходження колодязя, зобов'язання не чинити перешкоди у користуванні колодязем та відновлення водопостачання до будинку №7, що знаходиться по вул. Л.Українки в с. Грабів Рожнятівського району Івано-Франківської області - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Рожнятівський районний суд Івано-Франківської області протягом десяти днів з часу його проголошення.

Суддя Максимів І.В