РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2017 року Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - Ніколаєнко І.В.,

при секретарі - Газіній О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Харківської міської ради, третя особа: ОСОБА_2 про визнання права власності на домоволодіння в порядку спадкування за законом, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом, яким просить визнати за нею право власності на домоволодіння по вул. Генерала Удовиченка, б. 111 в м. Харкові, яке складається з житлового будинку літ. «А-1» загальною площею 77,9 кв.м., житловою площею 47,3 кв.м., сараю літ. «Ж», льоху літ. «Г», літнього душу літ. «З», воріт №1, огорожі № 2, колодязя № 3, зливної ями № 4, в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_3, який помер 03 січня 2014 року.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 24 лютого 1980 року помер ОСОБА_4, який постійно проживав та був зареєстрований ІНФОРМАЦІЯ_1. Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина до складу якої увійшов житловий будинок з надвірними будівлями, розташований по вул. Паризької Комуни, 111 в м. Харкові. На все належне йому майно ОСОБА_4 зробив заповіт на свого сина чоловіка позивача по справі. ОСОБА_3 спадщину після смерті батька фактично прийняв, так як проживав та був зареєстрований зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, але свої спадкові права він не оформляв. Як вбачається з відповіді 8-ї Харківської державної нотаріальної контори від 10.08.2016р. після смерті ОСОБА_4, який помер 24.02.1980 року, до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, відмову від спадщини та про видачу свідоцтва про право на спадщину не надходили, спадкова справа не заводилася, свідоцтва про право на спадщину не видавалися.

03 січня 2014 року помер ОСОБА_3, який постійно проживав та був зареєстрований ІНФОРМАЦІЯ_1. Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_3 є: його дружина позивач по справі, ОСОБА_2 донька, та ОСОБА_5 син. Спадщину після смерті чоловіка позивач прийняла, звернувшись у встановлений законом строк до 8-ї Харківської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. За її заявою була заведена спадкова справа № 483/20014. ОСОБА_2 та ОСОБА_5 подали до нотаріальної контори заяви про відмову від прийняття спадщини на її користь. 20 серпня 2014 року помер ОСОБА_5

Під час збирання документів для оформлення спадщини після смерті ОСОБА_3 через нотаріальну контору зясувалося, що відсутній правовстановлюючий документ на домоволодіння по вул. Паризької Комуни, 111 у м. Харкові. Позивач отримала відповідь з 8-ї ХДНК про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину за законом та рекомендацію звернутися до суду.

Зазначений житловий будинок по вул. Паризької Комуни, 111 у м. Харкові Руденький ОСОБА_6 побудував на земельній ділянці площею 1667 кв.м., наданій йому на підставі рішення виконкому ОСОБА_7 селищної ради Харківського району Харківської області. Після закінчення будівництва ОСОБА_4 на житловий будинок з надвірними будівлями отримав свідоцтво про право власності, яке було видане виконкомом ОСОБА_7 селищної ради 02.09.1955р. Рішенням № 11 виконкому ОСОБА_7 селищної ради Харківського р-ну Харківської області ОСОБА_4 було дозволено перебудувати житловий будинок. Як вбачається з довідки КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» № 1800615 від 22.03.2016 року житловий будинок, на який право власності було зареєстровано за ОСОБА_4, на підставі свідоцтва про право власності від 02.09.1955р. був знесений, а на побудований житловий будинок літ.«А-1» загальною площею 77,9 кв.м., житловою площею 47,3 кв.м. згідно рішення ОСОБА_7 селищної ради від 19.07.1958 року право власності не оформлено. Відповідно до правових норм, які діяли на час будівництва вказаного будинку, виникнення права власності не повязувалось з проведенням його реєстрації. Будівництво спірного житлового будинку по вул. Паризької Комуни, 111 у м. Харкові було проведено у 1962 році. З цього часу ОСОБА_4 користувався житловим будинком для свого проживання та проживання своєї сімї, та був в ньому зареєстрований до дня смерті. Тому не зважаючи на відсутність правовстановлюючого документа він набув право власності на спірний житловий будинку, як забудовник.

Позивач в судове засідання не зявилась, подала до суду заяву про розгляд у справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, позов просила задовольнити.

Представник позивача в судове засідання не зявилась, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити.

Представник Харківської міської ради в судове засідання не зявився, подав до суду заяву, відповідно до якої справу просив розглянути за його відсутності та ухвалити рішення згідно чинного законодавства України, яке не буде порушувати права третіх осіб.

Третя особа ОСОБА_2 в судове засідання не зявилась, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує.

Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, вважає позовну заяву такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з довідки КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» № 1800615 від 22.03.2016 року житловий будинок в м. Харкові по вул. Паризької Комуни, 111, відповідає наступним характеристикам: літ. «А» житловий будинок з прибудовами, цегла, рік побудови 1962, загальною площею 77,9 кв.м.; літ. «Ж» сарай, цегла; літ. «З» літній душ, дерево; літ. «Г» льох, цегла; №1-4 споруди та огорожа. Власником зазначено ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконкомом ОСОБА_7 селищної ради 02.09.1955 р.

У вказаній довідці зазначено, що житловий будинок, на який право власності було зареєстровано за ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності від 02.09.1955р. був знесений, а на побудований житловий будинок літ.«А-1» загальною площею 77,9 кв.м., житловою площею 47,3 кв.м., який побудований згідно рішення № 11 виконкому ОСОБА_7 селищної ради від 19.07.1958 року право власності не оформлено.

З технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок № 111 по вул. Паризької Комуни, м. Харків, складений КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» станом на 21.04.2016 р., власником зазначено ОСОБА_4 З експіляції домоволодіння № 111 по вул. Паризької Комуни в м. Харкові вбачається, що воно складається з: житлового будинку літ. «А-1», житлової прибудови «А1-1», прибудови літ. «а», тамбуру літ. «а1», ганку літ. «а2», сараю літ. «Ж», літнього душу літ. «З», льоху літ. «Г», огорожі №1-2, колодязя № 3, зливної ями № 4.

З наявного в матеріалах справи архівного витягу з протоколу № 11 засідання Виконавчого комітету ОСОБА_7 селищної ОСОБА_8 депутатів трудящих Харківського району Харківської області УРСР від 19.07.1958 року вбачається, що ОСОБА_4 дозволено здійснення перебудови старого будинку. Як вбачається з архівного витягу з рішення № 16 Виконавчого комітету ОСОБА_7 селищної ОСОБА_8 депутатів трудящих від 23.10.1958 року виділено у користування землекористувачам земельну ділянку за адресою: вул. Революції, 111.

Відповідно до розяснень, що містяться в листі ВССУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 при вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 1 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР.

На час будівництва ОСОБА_4 спірного житлового будинку, питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної ОСОБА_8 СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю i будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність Указом Президії Верховної ОСОБА_8 СРСР від 22.02.1988 року № 8502-II та прийнятою відповідно до цього Указу ОСОБА_8 Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної ОСОБА_8 СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю i будівництво індивідуальних житлових будинків», які зокрема визначали умови та правові наслідки будівництва.

Відповідно до ст.1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин i кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до пяти як у місті, так і поза містом.

Відповідно до п. 2 ОСОБА_8 від 26 серпня 1948 року земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду i земель держлісфонду у безстрокове користування, а i на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника.

Виходячи з вимог Указу від 26 серпня 1948 року та ОСОБА_8 від 26 серпня 1948 року, які діяли на час будівництва спірного житлового будинку, підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування його з додержанням вимог цих актів законодавства.

Вказані правові акти не повязували виникнення права власності на будинок з проведенням його реєстрації.

Будівництво спірного житлового будинку по вул. Паризької Комуни, 111 у м. Харкові було проведено у 1962 році, що підтверджується копією технічного паспорта на домоволодіння від 21.04.2016 р. та повідомленням КП «Харківське міське БТІ» від 22.03.2016 р. З цього часу ОСОБА_4 користувався житловим будинком для свого проживання та проживання членів його сімї, та був в ньому зареєстрований до дня смерті.

У звязку з вищевикладеним, суд дійшов висновку про те, що не зважаючи на відсутність правовстановлюючого документа ОСОБА_4 набув право власності на спірний житловий будинку, як забудовник.

Як вбачається з приписів ч. 3 ст. 3 Закону України від «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обовязкової реєстрації.

Відповідно до заповіту посвідченого державним нотаріусом Восьмої Харківської державної нотаріальної контори ОСОБА_9 від 06.12.1979 р., зареєстрованого в реєстрі за № 5-6491, ОСОБА_4 заповів все своє майно, де б таке не було, та з чого б воно не складалось, ОСОБА_3, що проживає разом з ним.

Згідно відповіді Харківського обласного державного нотаріального архіву ГТУЮ у Харківській області від 10.08.2016 року повідомлено про те, що за наявними в архіві даними, згідно з записами в алфавітній книзі обліку спадкових справ Восьмої Харківської державної нотаріальної контори за 1980-2000 роки заяви про прийняття спадщини, відмову від спадщини та про видачу свідоцтв про право на спадщину від спадкоємців померлого 24 лютого 1980 року ОСОБА_10 до нотаріальної контори не надходили, спадкова справа не заводилася, свідоцтво про право на спадщину не видавалися.

З свідоцтва про народження ОСОБА_3 вбачається, що батьком записано ОСОБА_4, матірю ОСОБА_11 (свідоцтво про народження серії ЧЕ № 374854 від 25.11.1957 року).

Приписами ч. 1 ст. 534 ЦК УРСР 1963 року встановлено, що кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР 1963 року закріплено, що визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 спадщину після свого батька ОСОБА_4 прийняв так як постійно проживав з ним на час відкриття спадщини, що також підтверджується відповіддю Восьмої Харківської державної нотаріальної контори від 17.08.2016 р. за вих. № 3521/02-14 де зазначено, що ОСОБА_3 фактично прийняв спадщину, яка складається з житлового будинку №111 з надвірними будівлями, що знаходиться в м. Харкові по вул. Паризької Комуни/колишня назва вул. Революції, після свого батька ОСОБА_4, який помер 24.02.1980 року, але не встиг оформити своїх спадкових прав.

До складу спадщини, відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України, входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Як вбачається з свідоцтва про укладення шлюбу серія І-ВЛ № 253250 від 08.01.1972 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_12 було укладено шлюб. Після реєстрації шлюбу ОСОБА_12 змінила прізвище на «Руденька».

В подружжя народилось двоє дітей - ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження серія І-ВЛ № 393782 від 05 червня 1973 року) та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 (свідоцтво про народження серія ІІ-ВЛ №342209 від 07 квітня 1978 року).

Після реєстрації 19 жовтня 1991 року Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції шлюбу ОСОБА_13 з ОСОБА_14, актовий запис № 907, остання змінили прізвище на «Павленко» (свідоцтво про шлюб серія І-ВЛ №218651 від 29 листопада 2013 року).

ОСОБА_3, який є чоловіком позивача по справі помер 03 січня 2014 року про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції 04.01.2014 року складено актовий запис про смерть № 204 (свідоцтво про смерть серія І-ВЛ № 425640 від 04 січня 2014 року).

Дітьми ОСОБА_3 ОСОБА_2 та ОСОБА_5 було складено та подано до нотаріальної контори нотаріально посвідчені заяви про відмову від прийняття спадщини померлого.

ОСОБА_5 помер 19 серпня 2014 року на підтвердження чого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місті Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції Харківського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області зроблено актовий запис про смерть № 11840 (свідоцтво про смерть (повторно) серії І-ВЛ №567499 від 09 листопада 2016 року).

Відповідно до розяснень, які містяться в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

З відповіді Восьмої Харківської державної нотаріальної контори від 17.08.2016 р. за вих. № 3521/02-14 вбачається, що ОСОБА_1 спадщину після померлого чоловіка ОСОБА_3 прийняла, так як подала заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори, а також мешкала за однією адресою зі спадкодавцем на день його смерті у спадковому житловому будинку. Дочка спадкодавця ОСОБА_2 та син спадкодавця ОСОБА_5, від права на прийняття спадщини відмовились, про, що подали заяви до нотаріальної контори. Заяв від інших спадкоємців до нотаріальної контори не надходило. Свідоцтво про право на спадщину не видавалось.

В ході судового розгляду встановлено, що ОСОБА_4 здійснив будівництво житлового будинку в м. Харкові по вул. Паризької Комуни, 111, проте не зареєстрував його. Разом з тим, відповідно до чинних на момент будівництва правових норм, для виникнення права власності його реєстрація не була обовязковою, у звязку з чим, суд дійшов висновку про виникнення у ОСОБА_4 права власності на домоволодіння.

Після смерті ОСОБА_4 спадщину, згідно складеного спадкодавцем заповіту, прийняв ОСОБА_3 так як постійно проживав з спадкодавцем на час відкриття спадщини, фактично вступив у володіння спірним нерухомим майном.

Таким чином, на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3, до її складу увійшло право на спадкування житлового будинку по вул. П.Комуни, б. 111, в м. Харкові.

Згідно розпорядження ХОДА від 17 травня 2016 року за № 181 назва вул. Паризької Комуни змінена на вул. ОСОБА_15.

В видачі свідоцтва про право на спадщину позивачу відмовлено з підстав відсутності правовстановлюючих документів на будинок, проте позивач належить до першої черги спадкування за законом, інші спадкоємці першої черги від прийняття спадщини відмовились.

Відповідно до розяснень, які містяться в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 (п. 3.1.) право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК).

Беручи до уваги вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 88, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 534, 548, 549 ЦК УРСР 1963, ст.ст. 1218, 1261, 1268 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Харківської міської ради, третя особа: ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на домоволодіння по вул. Генерала Удовиченка, б. 111 в м. Харкові, яке складається з житлового будинку літ. «А-1» загальною площею 77,9 кв.м., житловою площею 47,3 кв.м., сараю літ. «Ж», льоху літ. «Г», літнього душу літ. «З», воріт №1, огорожі № 2, колодязя № 3, зливної ями № 4, в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_3, який помер 03 січня 2014 року.

Рішення може бути оскаржене до судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області через Київський районний суд м. Харкова шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І.В. Ніколаєнко