Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Є.У. № 337/3490/16-ц Головуючий у 1-й інстанції: Гнатик Г.Є.
Провадження № 22-ц/778/1032/17 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Трофимової Д.А.

Суддів: Крилової О.В.

ОСОБА_2

При секретарі: Бєловій А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 12 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначала, що вона є повнолітньою донькою відповідача. Після розірвання шлюбу між її батьками вона залишилася проживати з матірю, батько виплачував аліменти на її утримання до досягнення нею повноліття. 29.05.2016 року вона досягла повноліття і стягнення аліментів припинилося, але позивач продовжує навчання у вищому навчальному закладі Запорізькому національному університеті на факультеті соціальної педагогіки та психології. Батько на її утримання допомоги не надає, хоча працює та має стабільний заробіток.

Посилаючись на зазначені обставині, позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на своє утримання у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно до 30.06.2020 року, що є датою закінчення навчання.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 12 грудня 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання дочки, яка продовжує навчання, у розмірі 1/6 частини з усіх видів доходів щомісячно, починаючи з 27.09.2016 року до 30.06.2020 року, до закінчення навчання, але не більше як до досягнення ОСОБА_4 23-річного віку.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 судовий збір в дохід держави у розмірі 551,20 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд виходив з доведеності потреби ОСОБА_4, 29.05.1998р. народження, в матеріальній допомозі у звязку з навчанням на контрактній основі на денному відділенні, при цьому врахував матеріальне становища кожного з батьків, донька яких продовжує навчання, та наявність у відповідача малолітнього сина - ОСОБА_5, 09.05.2010р. народження.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, відповідач є батьком повнолітньої ОСОБА_4, 29.05.1998р. народження, що підтверджується копією свідоцтва про народження Серія І-ЖС № 129597(а.с. 9).

ОСОБА_4, 29.05.1998р. народження, досягла повноліття 29.05.2016р.

Позивач є студенткою 1 курсу денного відділення факультету соціальної педагогіки та психології Запорізького національного університету, спеціальність дизайн, контрактної форми навчання, що вбачається з довідки декана факультету соціальної педагогіки та психології Запорізького національного університету № 116/16-17 від 29.08.2016 року(а.с. 11).

Договором № 401/Д про надання освітніх послуг, що укладений між Запорізьким національним університетом та ОСОБА_4, від 15.08.2016 року передбачена денна форма навчання, факультет соціальної педагогіки та психології, навчальні роки 2016/2017 -2019/2020 роки, плата за навчання: 1 курс (2016-2017 навчальний рік) - 9 980 грн., 2 курс (2017-2018 навчальний рік) - 9 980 грн., 3 курс (2018-2019 навчальний рік) - 9 980 грн., 4 курс (2018-2019 навчальний рік) - 9 980 грн. (а.с. 10).

Як видно з довідок Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради № 04-19/6-5766 від 22.09.2016 року та № 04-19/6-5281 від 15.09.2016 року ОСОБА_4 зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, разом із нею зареєстрована її мати - ОСОБА_6 (а.с. 9, 12, 13).

ОСОБА_6 (мати позивача) з березня по серпень (включно) 2016 року отримала 42 330,90 грн., отже, середньомісячна сума її доходу становить 7 055,15 грн., що вбачається з довідки про доходи № 10/582 від 28.09.2016 року (а.с. 30).

Відповідач 17.04.2010 року зареєстрував шлюб із ОСОБА_7, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб Серія І-ЖС № 077580 (а.с. 37).

ОСОБА_3 має малолітнього сина - ОСОБА_5, 09.05.2010р. народження, що видно з копії свідоцтва про народження Серія І-ЖС № 144716 (а.с. 38).

Відповідно до довідки № 68 від 07.11.2016 року відповідач працює в ПП «ЗЯБКІН» з 01.02.2013 року, займає посаду водія, за період з 01.05.2016 року по 31.10.2016 року його дохід склав 30 063,31 грн. (а.с. 29), відповідно, середньомісячний дохід становить 5 010,55 грн.

ОСОБА_7 (дружина відповідача) за період з 01.05.2016 року по 31.10.2016 року отримала доход 19 016,36 грн. (а.с. 36), середньомісячна сума її доходу становить 3 169,39 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання (ч. 3 ст. 199 СК України).

Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п. 20 постанови № 3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", обовязок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обовязкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у звязку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Відповідно до ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу.

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Встановивши під час розгляду справи матеріальне становище кожного з батьків, донька яких продовжує навчання, врахувавши, що відповідач має постійний дохід у виді заробітної плати, а також наявність у нього малолітнього сина, суд надав належну правову оцінку зібраним у справі доказам. Також, виходячи із принципів справедливості, добросовісності і розумності, закріплених у ст. 7 СК України, беручи до уваги вимоги ст.ст. 182, 199, 200 СК України, суд дійшов правильного висновку про часткове задоволення позову, стягнувши з відповідача аліменти на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця.

Доводи апеляційної скарги про те, що повнолітня донька може і не потребувати матеріальної допомоги, оскільки можливо проживає разом з іншими близькими родичами або перебуває у фактичних шлюбних відносинах, можливо має дохід, носять характер припущень, що суперечить ч. 4 ст. 60 ЦПК України.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду також не спростовують, оскільки є повторенням обставин, якими ОСОБА_3 обґрунтовував свої заперечення проти позову, всебічна оцінка яким була дана судом першої інстанції, і зводяться лише до особистої незгоди з висновками суду щодо їх оцінки.

Всі викладені в апеляційній скарзі обставини проаналізовані судом у сукупності з іншими доказами по справі, висновки суду є повністю мотивованими і підстав для сумніву у їх обґрунтованості не вбачається.

Докази та обставини, на які посилається ОСОБА_3 в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом була неправильно визначена сума судового збору, що підлягає стягненню з ОСОБА_3 в дохід держави, спростовані під час апеляційного розгляду справи.

Так, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 80 ЦПК України ціна позову у позовах про стягнення аліментів визначається сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців.

Статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» встановлено, що у 2016 році мінімальна заробітна плата у місячному розмірі з 01 січня 2016 року становить 1 378 грн.

Згідно до вимог п.п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції на час подання позову) судовий збір за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, становить 1 % ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати (тобто, 551,20 грн.) та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати.

Отже, судом підставно стягнуто з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 551,20 грн.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухваленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги.

Крім того, у разі відмови ОСОБА_3 у задоволенні його апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у повному обсязі у цій справі, останній не має права на компенсацію судових витрат у вигляді судового збору, понесених ним при подачі цієї скарги до апеляційного суду.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 12 грудня 2016 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: