Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №323/538/16
Справа № 22-ц/778/1455/17 Головуючий у 1-й інстанції: Плечищева О.В.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Маловічко С.В.,

ОСОБА_2,

При секретарі: Остащенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, заінтересована особа: Оріхівська державна нотаріальна контора про усунення від спадщини,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 30 січня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду із вищевказаним позовом. Зазначала, що 26 лютого 2015 року помер її рідний дядько ОСОБА_5, після смерті якого залишилися земельна ділянка, площею 8,4398 га, розташована на території Малотокмачанської сільської ради, Оріхівського району, Запорізької області. Спадкоємцем першої черги являється донька померлого ОСОБА_4, яка проживає в Російській Федерації і близьких родинних звязків з батьком не підтримувала. Спадкодавець тривалий час страждав на хронічні серцево-судинні захворювання, у 2013році переніс ішемічний інсульт і перебував у безпорадному стані, потребував стороннього догляду, проте його дочка попросила її доглянути за батьком, пообіцявши за це відмовитися від батьківської земельної ділянки на її користь. Посилаючись на те, що ОСОБА_4 ухилилася від надання будь-якої допомоги своєму батькові, після його смерті свою обіцянку не виконала, оформила спадщину на себе, просила усунути її від права на спадкування з підстав, передбачених ч.5 ст.1224 ЦК України.

Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 30 січня 2017 року ОСОБА_3 відмовлено у задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі про скасування судового рішення і ухвалення нового про задоволення позовних вимог ОСОБА_3 посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, неповне зясування судом фактичних обставин справи.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Стаття 308 ЦПК передбачає підстави для відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін. За її змістом апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження безпорадного стану спадкодавця і ухилення його доньки від обовязку забезпечити йому підтримку та допомогу.

Висновки суду відповідають фактичним обставинам справи і вимогам діючого законодавства.

Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Як розяснено у п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» правило абзацу 2 ч. 3 ст. 1224 ЦК України стосується особи, яка зобов'язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами СК України. Факт ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи. При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку.

Таким чином, під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично чи матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв'язку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Отже, ухилення характеризується умисною формою вини.

Ураховуючи наведене, вирішуючи такі справи, суд повинен установити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

Таким чином, лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Встановлено, що 26 лютого 2015 року помер ОСОБА_5, який проживав в ІНФОРМАЦІЯ_1. Після його смерті залишилася земельна ділянка, площею 8,4398 га, розташована на території Малотокмачанської сільської ради. Причина смерті гостра коронарна недостатність (а.с.7,20,165).

Судовим рішенням від 29 грудня 2015 року право власності на спадкову земельну ділянку після смерті ОСОБА_5 визнано за його дочкою відповідачем ОСОБА_4 (а.с.194).

Як вбачається із матеріалів справи, з 2005 року ОСОБА_5 перебував на диспансерному обліку у сімейного лікаря з приводу гіпертонічної хвороби Ш ст., у серпні 2013 року переніс ішемічний атеротромботичний інсульт, до смерті потребував постійного стороннього догляду (а.с.49-50).

Позивач являється рідною племінницею померлого, відповідач донькою (а.с.8-11,143-144).

Після смерті свого батька відповідач за власний рахунок поховала його, що не оспорювало ся позивачем в судовому засіданні і підтверджується відповідними письмовими доказами.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач зазначала, що за півтори роки до смерті після перенесеного інсульту ОСОБА_5 знаходився у безпорадному стані. ОСОБА_4 попросила її доглянути за батьком, пообіцявши після його смерті відмовитися від спадщини на земельну ділянку на її користь. На виконання цих домовленостей, вона опікувалася ОСОБА_5 самостійно, готувала їжу, прибирала у будинку і прала білизну, купувала ліки, а відповідач жодного разу до батька не приїздила і ніякої допомоги йому не надавала. Після смерті ОСОБА_5 відповідач відмовилася виконати свою обіцянку і оформила всю спадщину тільки на себе.

Заперечуючи проти позову, представник відповідача зазначала, що остання не мала можливості здійснювати щоденний догляд за батьком, оскільки проживає в Російські Федерації, проте надавала йому матеріальну допомогу, надсилала кошти на лікування, батько приїздив до неї і подовгу гостював. Крім того, ОСОБА_5 регулярно отримував пенсію, орендну плату за земельну ділянку, а тому потреби у матеріальній допомозі не мав.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що в ході розгляду справи не встановлено наявність умисних дій чи бездіяльності відповідача, спрямованої на ухилення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу своєму батькові.

Та обставина, що ОСОБА_3 надавала постійну допомогу ОСОБА_5 на прохання його доньки, а не з власної ініціативи через безпорадний стан свого рідного дядька, спростовує доводи позивача про ухилення спадкоємця від обовязку із надання допомоги і догляду своєму пристарілому батьку. Дбаючи про свого батька, відповідач не покинула його напризволяще, а домовилася зі своєю двоюрідною сестрою позивачем по справі, щоб саме вона надавала йому щоденну допомогу, пообіцявши за це передати їй у власність батьківську земельну ділянку.

Невиконання відповідачем своєї обіцянки щодо відмови від спадщини на земельну ділянку не є підставою для усунення її від спадкування.

Позивач не позбавлена можливості відшкодувати понесені нею витрати на утримання, догляд і лікування спадкодавця в порядку, передбаченому ст.1232 ЦК України.

З огляду на викладене, судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення суду.

Оскаржуване рішення відповідає вимогам закону і матеріалам справи, підстав для його скасування судова колегія не вбачає.

Доводи апеляційної скарги не містять підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, які являються обовязковою підставою для скасування судового рішення.

Керуючись ст. ст. 307, 308,313, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 30 січня 2017 року по цій справі залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: