Справа № 350/1584/16-ц
Провадження № 22-ц/779/536/2017
Головуючий у 1 інстанції Пулик М. В.
Суддя-доповідач Фединяк В.Д.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого- судді Фединяка В.Д.

суддів: Горблянського Я.Д., Девляшевського В.А.

секретаря Петріва Д.Б.

з участю третьої особи ОСОБА_2

позивачаОСОБА_4

відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_3, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета позову ОСОБА_2, Перегінська селищна рада Рожнятівського району про визнання права власності на спадкове майно за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Рожнятівського районного суду від 01 лютого 2017 року,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2016 року ОСОБА_4 звернулась в суд з указаним позовом і зазначала, що є спадкоємцем за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 своєї матері ОСОБА_6 та ІНФОРМАЦІЯ_2 батька ОСОБА_7. В склад спадщини входить житловий будинок з господарськими спорудами по АДРЕСА_1. 28 жовтня 2016 року нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про прийняття спадщини через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно - свідоцтва про право власності. Посилаючись на те, що на день смерті батька та матері вона разом із спадкодавцями проживала у спірному житловому будинку, не заявляла про відмову від спадщини, відповідачі чи інші особи на час відкриття спадщини не проживали у цьому житловому будинку та не звертались до нотаріальної контори про прийняття спадщини, просила визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими спорудами в АДРЕСА_1, що належало ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Судом до участі у розгляді справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних позовних вимог, залучено ОСОБА_2 та Перегінську селищну раду Рожнятівського району.

Рішенням Рожнятівського районного суду від 01 лютого 2017 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_4 право власності на домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1, що належало ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставиться питання про скасування оскаржуваного рішення та відмовити ОСОБА_4 у задоволенні позову, вказуючи на те, що суд неповно з'ясував обставини справи, дав неправильну оцінку поданим доказам, допустив порушення норм матеріального і процесуального права, тому ухвалив незаконне рішення. На думку апелянта, суд не врахував того, що житловий будинок АДРЕСА_1 складається з житлового будинку 1962 року побудови, загальною площею приміщень 63,3 м.кв. та житлового будинку 1938 року побудови загальною площею 47,7 м. кв. Позивач в судовому засіданні підтвердила, що домоволодіння, 1938 року забудови дійсно збудоване її батьками ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на земельній ділянці, що була виділена їм для будівництва житлового будинку. В подальшому в домоволодінні 1938 року побудови було проведено реконструкцію за наслідком якої виникло домоволодіння 1962 року забудови. З заяви про долучення її до участі в справі як третьої особи та доданих до неї доказів, а саме копії абонентської книжки НОМЕР_1, копії квитанції про оплату обов'язкового окладного страхування, копій квитанцій за оплату електроенергії, копій квитанції про прийом податкових платежів з будівель, копій прибуткових касових ордерів за електроосвітлення, копії військового квитка з додатками, копії конверта видно, що спірне домоволодіння було збудовано саме її батьками ще в 1938 році та те, що вона народилась та проживала у вказано домоволодінні. Вказує, що проживала у вказаному будинковолодінні з батьками на день їх смерті, однак суд не залучив до участі у розгляді справи ще п'ятеро їх дітей: ОСОБА_2, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13. З обставин встановлених судом виходить, що її батьки проживали разом починаючи з 1930-их років в будинку по АДРЕСА_1, який збудував їх зять.

У судовому засіданні ОСОБА_2 підтримала доводи апеляційної скарги, просить задовольнити цю скаргу.

ОСОБА_4 і ОСОБА_3 заперечили щодо задоволення апеляційної скарги, вважають рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 303 ЦПК України наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що покійна ОСОБА_6, на день смерті була власником будинковолодіння, що знаходиться АДРЕСА_1.ОСОБА_4 є спадкоємцем перешої черги після смерті матері, на день смерті спадкодавця проживала і по даний час проживає у спірному домоволодінні, однак через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно - свідоцтва про право власності не може нотаріально оформити право власності на спадкове майно.

Висновок суду відповідає вимогам закону і матеріалам справи.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, покійні ОСОБА_7 та ОСОБА_6 як подружжя постійно проживали у житловому будинку 1962 року побудови по АДРЕСА_1, який належав їм на праві спільної сумісної власності.

Згідно свідоцтва про смерть, ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_7 після смерті якого належну йому частину заначеного житлового будинку успадкували спадкодаємці першої черги ОСОБА_6, як переживший подружжя та дочка ОСОБА_4 які простійно проживала із спадкодавцем.

Згідно свідоцтва про смерть, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_6 після смерті якої належну їй частину зазначеного житлового будинку успадкувала спадкодкоємець першої черги - позивачка ОСОБА_4, яка простійно проживала із спадкодавцем.

Зазначені обставини визнані сторонами і третіми особами, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета позову ОСОБА_2 та представником Перегінської селищної ради Рожнятівського району, тому відповідно ч.1 ст.61 ЦПК Україн не підлягають доказуванню.

Згідно довідки Виконавчого комітету Перегінської селищної ради від 13 грудня 2016 року відсутня інформація щодо власника житлового будинку по АДРЕСА_1 (а.с.13).

За змістом листа нотаріуса Першої Рожнятівської державної нотаріальної контори від 28 жовтня 2016 року ОСОБА_4 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв'язку з відсутністю правовставновлюючих документів на спірне спадкове майно у спадкодавця на ім'я ОСОБА_15 померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.23).

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.

Згідно зі ст. 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 13 червня 2012 р. № 6-54цс12, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України.

Відповідно до частини першої ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з частиною першою та частиною другою статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Постановою Кабінету Міністрів України від 5 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення» було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва (втратила чинність). Тобто до 5 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності.

З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об'єкти (лист Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 1 вересня 2011 року № 40-12-2409 «Щодо прийняття в експлуатацію об'єктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року»).

Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації (лист Державної архітектурно-будівельної інспекція України від 30 липня 2012, № 40-19-5376 «Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів»).

Відповідно до додатку 3 «Тимчасового положення про порядок реєстрації права власності на нерухоме майно» рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно.

Частинами 1, 3 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно зазначених норм прийняття особою спадщини обумовлюється або постійним проживанням спадкоємця із спадкодавцем на час відкриття спадщини, або, в разі відсутності наведених вище обставин, поданням до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини у визначений ч. 1 ст. 1270 ЦК строк.

Спадкоємці першої черги ОСОБА_5 та ОСОБА_3 спадкодавця ОСОБА_6 не подавали до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини та відмовились від спадщини на користь позивачки подавши заяви до нотаріальної контори (а.с.25,26).

Згідно рішення сесії Перегінської сільської ради від 21 грудня 1993 року покійному ОСОБА_7 передано у приватну власність земельну ділянку розміром 0,28 га по АДРЕСА_1 для обслуговування житлового будинку (а.с.15).

Також встановлено, що на вказане домоволодіння виготовлений технічний паспорт (а.с.19-22), що підтверджує належний технічний стан зазначеного будинку для проживання у ньому.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов правильного висновку визнавши у порядку спадкування за ОСОБА_4 право власності на домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1, що належало ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, оскільки через відсутність у спадкодавця правовстановлюючих документів на вказаний будинок, нотаріусом Першої Рожнятівської державної нотаріальної контори від 28 жовтня 2016 року відмовлено їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом.

Суд відхиляє доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що житловий будинок 1938 року побудови по АДРЕСА_1 належав на праві спільної сумісної власності її покійним батькам: ОСОБА_8 померлому ІНФОРМАЦІЯ_3 та матері ОСОБА_9 померлій ІНФОРМАЦІЯ_4 та їй як спадкоємцю паршої черги налажить частина зазначеного майна з огляду на таке.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 2 ст. 59 ЦПК України кожна сторона повинна довести допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

ОСОБА_2 належних доказів, які б спростовували доводи позивача, суду не надала.

Крім цього, ОСОБА_2 вважає, що їй належить частина спірного майна після смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 її матері спадкодавця ОСОБА_9

Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР ( який був чинним на час відкриття спадщини) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

За правилами ст. 549 ЦК УРСР визнається, таким що прийняв спадщину спадкоємець, який протягом шести місяців з дня відкриття спадщини фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

За змістом ч. 2 ст. 553 ЦК УРСР вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини.

Оскільки ОСОБА_2 не надано будь-яких доказів щоб свідчили про прийняття спадщини після смерті батьків, то суд відхиляє доводи апеляційної скарги щодо незаконності рішення суду з цих підстав.

За привалами ч. 2 ст. 308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

За таких обставин, колегія суддів вважає оскаржуване рішення по суті правильним і таким, що ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Підстав для скасування цього рішення, за доводами апеляційної скарги не встановлено.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 209, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити. Рішення Рожнятівського районного суду від 01 лютого 2017 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з часу набрання законної сили.

Судді: В.Д.Фединяк

Я.Д.Горблянський

В.А.Девляшевський