Справа №477/1866/16-ц 30.03.2017 30.03.2017 30.03.2017
Провадження №22-ц/784/681/17
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22ц/784/681/17 Суддя першої інстанції Козаченко Р.В.
Справа № 477/1866/16-ц Суддя-доповідач апеляційного суду ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

30 березня 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів: Прокопчук Л.М., Темнікової В.І.,

із секретарем Тищенком Л.С.,

за участю представників позивача ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю РосКосметика на рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 25 січня 2017 року за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю РосКосметика до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

6 жовтня 2016 року товариства з обмеженою відповідальністю РосКосметика (далі -ТОВ РосКосметика) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 17 березня 2015 року автомобілем НОМЕР_1, власником якого є ОСОБА_4 було пошкоджено огорожу ТОВ РосКосметика, про що було складено акт від 17 березня 2015 року, підписаний представниками позивача та представниками ТОВ Еко ОСОБА_5, в тому числі і ОСОБА_4

Розмір збитку на відновлення пошкодженого забору визначений локальною сметою у розмірі 16 182 грн. При цьому на претензії ТОВ РосКосметика про відшкодування шкоди в цьому розмірі директор ТОВ Еко ОСОБА_5 ОСОБА_4 власноручно записав, що погоджується із сумою відшкодування в розмірі 10 000 грн., що свідчить, на думку позивача, на визнання ним вини у заподіянні шкоди.

Проте, до теперішнього часу завдана позивачем шкода не відшкодована, а тому ТОВ «РосКосметика» просило суд стягнути з відповідача на його користь 16 182 грн. в рахунок відшкодування майнової шкоди.

Рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 25 січня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ТОВ РосКосметика просило скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги його позову в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову ТОВ РосКосметика, суд першої інстанції виходив з того, що не доведена вина відповідача, як власника транспортного засобу.

Проте, з таким висновком районного суду неможна погодитися, оскільки він не відповідає обставинам справи та вимогам законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно розяснень, що містяться у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27 березня 1992 року з подальшими змінами (надалі Постанова), джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших обєктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояву їх шкідливих властивостей.

Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки, в силу права власності повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем цього джерела.

Володілець джерела підвищеної небезпеки не відповідає за шкоду, заподіяну цим джерелом, якщо доведе, що воно вибуло з його володіння внаслідок протиправних дій інших осіб, а не з його вини (п. 3 Постанови).

Аналогічні розяснення містяться у пунктах 4, 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки».

Отже, з правого аналізу зазначених норм матеріального права та їх розяснень вбачається, що саме володілець джерела підвищеної небезпеки зобовязаний довести, що шкода, заподіяна джерелом підвищеної небезпеки, сталася не з його вини.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 17 березня 2015 року автомобілем МАN з реєстраційним номером ВЕ 8317 ВК, власником якого є ОСОБА_4, було пошкоджено огорожу ТОВ РосКосметика, про що було складено акт від 17 березня 2015 року, підписаний представниками позивача та представниками ТОВ Еко ОСОБА_5, в тому числі і ОСОБА_4

Відповідно до акту комісією зафіксовано наявність тріщини вздовж забору, яка виникла в результаті удару автомобіля. Зміщена стіна щодо фундаменту до 10 см.

З метою досудового врегулювання спору підприємство ТОВ «Еко ОСОБА_5», керівником якого є відповідач, бере відповідальність за дії водія на себе і компенсує вартість ремонту забору (або проводить ремонтні роботи своїми силами).

Для визначення розміру завданої шкоди сторони домовились провести будівельну експертизу в період з 23 по 27 березня 2015 року у присутності будівельних експертів з обох сторін. В разі виникнення розбіжностей у визначенні сумі шкоди, провести незалежну експертну оцінку (а.с. 12).

Проте зазначені домовленості не були виконані.

Між тим, ТОВ «Роскосметика» було замовлено підрядній організації ТОВ «ПГС-ЮГ» кошторисну документацію, за якою станом на 9 липня 2015 року, вартість ремонту пошкодженого забору становить 16 182 грн. (а.с. 14-15).

15 липня 2015 року за вих. № 15/07-2015 позивач звернувся до директора ТОВ «Еко ОСОБА_5» ОСОБА_4, з претензією, в якій просив перерахувати грошові кошти в розмірі 16 182 грн. для ремонту пошкодженої огорожі. На претензії від 15 липня 2015 року міститься відмітка (резолюція) наступного змісту: "Готові розглянути раніше досягнуті домовленості щодо вартості робіт в розмірі 10 000 грн. ОСОБА_4, підпис, 23 жовтня 2015 року" (а.с. 48).

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 30 березня 2016 року, ухваленим за позовом ТОВ «РосКосметика» до ТОВ «ЕКО ОСОБА_5» про відшкодування спричиненої шкоди у розмірі 16 182 грн., відмовлено в задоволенні позову з підстав не доведеності складу цивільного правопорушення (а.с.23-31). Це рішення залишено без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 15 червня 2016 року. (а.с. 32-34).

Відповідач ОСОБА_4 не скористався своїм процесуальним правом, в судове засідання ні районного, ні апеляційного суду не зявився, будь-яких заперечень на доводи позивача та доказів за правилами ст.ст. 58, 59 ЦПК України суду не надав.

За такого, з огляду на встановлені обставини та наведені правові норми, колегія суддів вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки власник транспортного засобу реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_4, не довів в судовому засіданні, що завдана позивачу зазначеним джерелом підвищеної небезпеки майнова шкода, спричинена не з його вини.

Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції на підставі п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Оскільки рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, то відповідно до ч. 5 ст. 88 ЦПК України відповідач повинен відшкодувати позивачу витрати, повязані зі сплатою судового збору за подачу позовної заяви при звернення до суду першої інстанції та за подання апеляційної скарги на загальну суму 2 893 грн. 80 коп. ( 1378 + 1515.80).

Керуючись ст.ст. 303, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Товариств з обмеженою відповідальністю РосКосметика задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 25 січня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю РосКосметика до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю РосКосметика 16 182 (шістнадцять тисяч сто вісімдесят дві) грн. в рахунок відшкодування майнової шкоди, а також 2 893 (дві тисячі вісімсот девяносто три) грн. 80 коп. судового збору.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді Л.М. Прокопчук

ОСОБА_6