АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/416/17 Головуючий 1 інст. - Шуліка Ю.В.
Категорія: договірні
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 січня 2017 року Апеляційний суд Харківської області у складі:

головуючого - Кіся П.В.,

суддів: - Кружиліної О.А.,

- Хорошевського О.М.,

за участю секретаря - Сементовської О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 26 травня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання поруки припиненою, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (далі за текстом - ПАТ «УкрСиббанк», відповідач), в якому просив визнати припиненою поруку ОСОБА_3 перед ПАТ «УкрСиббанк», що виникла з договору поруки №0/П від 06.12.2006р.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що між ним та відповідачем 06.12.2006 року було укладено договір поруки № /П на забезпечення зобов'язання ОСОБА_5 за кредитним договором № . Строк дії договору поруки не встановолений, адже відповідно до п. 3.1 набуває чинності з моменту підписання та до повного виконання зобов'язань позивальником за кредитним договором. Останній платіж позичальником було здійснено 21.01.2015 року, проте відповідач, згідно п. 2.2 Договору звернувся до поручителя 29.07.2014 року, яку він отримав 03.08.2015 року, 31.08.2015 року звернувся з позовом до позичальника та поручителя про стягнення солідарно заборгованості за кредитним договором. Оскільки вимогу про дострокове повернення кредиту поручитель отримав 03.08.2015 року, на думку позивачка, відповідач пропустив передбачений ст. 559 ЦК України шестимісячний строк для пред'явлення вимоги до поручителя.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 26 травня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача просить скасувати вказане рішення, як незаконне та необґрунтоване, і ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги представник позивача вказував, що рішення суду першої інстанції постановлено з порушенням ч. 4 ст. 559 ЦК України. Крім того, судом не надано належної оцінки листу ПАТ «УкрСиббанк» від 29.07.2015р. №30-11/27327, внаслідок чого зроблено помилковий висновок, що він не є вимогою щодо дострокового погашення заборгованості за кредитом.

Представник відповідача подав до суду письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість, безпідставність доводів і вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи сторін, колегія суддів приходить до таких висновків.

У відповідності до ст.11 та ч.1 ст.303 ЦПК України суд першої інстанції розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог, а апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Розглядаючи дану справу, суд першої інстанції забезпечив сторонам та їх представникам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Судовим розглядом встановлено, що 06.12.2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» (після внесення змін до статуту - ПАТ «УкрСиббанк) та ОСОБА_5 укладено договір кредиту № , строк виконання зобов'язань за яким визначений сторонами за договором до 05.12.2017 року (а.с. 6-10).

Також 06.12.2006 року між позивачем ОСОБА_3 та АКІБ «УкрСиббанк» було укладено договір поруки №/П з метою забезпечення виконання позичальником ОСОБА_5 зобов'язань за вищенаведеним договором кредиту (а.с. 5).

Розділом 1 Договору поруки передбачено, що поручитель відповідає перед кредитором за виконання боржником його зобов'язань у тому ж обсязі, що і боржник, за всіма зобов'язаннями останнього за основним договором. Включаючи повернення основної суми боргу, сплату процентів, комісії, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами основного договору. Поручителю добре відомі всі умови вищезазначеного основного договору (у тому числі термін виконання основного зобов'язання).

Згідно з п. 3.1 договору поруки він набирає чинності з моменту підписання обома сторонами та діє до повного припинення всіх зобов'язань боржника за основним договором.

Позивач зазначив, що позичальник припинив виконувати свої зобов'язання за кредитним договором 21.01.2015 року, відповідач не використав своє право передбачене п. 2.2 Договору поруки, а звернувся з такою вимогою лише 29.07.2015 року, яку позивач отримав 03.08.2015 року. До суду з позовом до позивальника та поручителя відповідач звернувся лише 31.08.2015 року.

Тобто, підставою позовних вимог ОСОБА_3 визначено той факт, що відповідач не пред'явив до нього вимогу про виконання основного зобов'язання протягом шести місяців з дати, коли позичальник ОСОБА_5 перестала виконувати свої зобов'язання за кредитним договором в частині щомісячного погашення кредиту згідно його умов та графіку.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про помилковість доводів позивача в частині порядку обчислення шестимісячного строку, передбаченого ст. 559 ЦК України, щодо пред'явлення вимоги до поручителя; пропуск вказаного строку позивачем не доведено, а отже, порука не припинена.

Колегія суддів погоджується з зазначеними висновками суду першої інстанції, виходячи з такого.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

Згідно із частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга статті 251 та частина друга статті 252 ЦК України).

З договору поруки № /П від 06.12.2006р. вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки (пункт 11 договору поруки) про його дію до повного виконання зобов'язань за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить частині першій статті 251 та частинні першій статті 252 ЦК України.

Отже, в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України, на яку посилався позивач, про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Водночас, як кредитним договором, так і договором поруки визначено строк виконання основного зобов'язання - 05.12.2017 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Тобто, вимагати дострокового повернення частини позики, тобто змінити строк основного зобов'язання, є правом банку. Прострочення повернення чергової частини позикодавцем не має наслідком автоматичну зміну строку виконання основного зобов'язання.

При цьому, позивачем не доведено, що ПАТ «УкрСиббанк» було змінено строк виконання основного зобов'язання більш ніж за шість місяців до звернення з позовом до суду про стягнення з ОСОБА_3 відповідної суми заборгованості.

Так, листом від 29.07.2015р. №30-11/27328 ПАТ «УкрСиббанк» направило позичальнику ОСОБА_5 вимогу щодо усунення порушень кредитного договору, а саме погашення простроченої заборгованості протягом 31 календарного дня з дати одержання цього повідомлення у розмірі: 8421,89 дол. США - простроченої заборгованості та 2736,74 дол. США - заборгованості по процентам. Цим же листом було повідомлено, що умови договору в частині строку виконання основного зобов'язання будуть вважатися зміненими та банк вимагатиме повернення суми кредиту в повному розмірі (53616,42 дол. США), якщо відповідна прострочена заборгованість не буде погашена на 32 день з дня отримання цієї вимоги, а у випадку відсутності підтвердження отримання вимоги - з 41 календарного дня з дати відправлення вимоги. (а.с. 132)

Відповідні дії (направлення вимоги та зміна строку виконання основного зобов'язання) були передбачені п. 11.1. договору кредиту №0 від 06.12.2006р.

Аналогічне вимогу (повідомлення) від 29.07.2015р. №30-11/27327 було направлено ОСОБА_3 як поручителю. (а.с. 13, 129-131)

Як зазначав сам позивач, та визнається представником ПАТ «УкрСиббанк» в письмових запереченнях на апеляційну скаргу, з позовом до суду про стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 заборгованості за кредитним договором №0 від 06.12.2006р. ПАТ «УкрСиббанк» звернулося 31.08.2015 року.

Отже, правовідносини поруки за договором №/П від 06.12.2006р. в цілому не можна вважати припиненими.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо відсутності підстав задоволення позову ОСОБА_3, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, у зв'язку з чим апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 26 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, в касаційному порядку може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - П.В. Кісь

Судді: О.А. Кружиліна

О.М. Хорошевського