Провадження № 2/243/30/2017
Справа № 243/4083/16-ц
24 березня 2017 року
Словянський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого - судді Ільяшевич О.В.,
при секретареві Хміль О.В.,
позивача ОСОБА_3,
представника позивача ОСОБА_4,
представника третьої особи,
яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_5,
прокурора Кукло Д.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання Словянського міськрайонного суду Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства«Акціонерно-комерційний банк «Капітал» за участю третіх осіб без самостійних вимог Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, ОСОБА_6 банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, про стягнення матеріальної та моральної шкоди, -
19 травня 2016 року ОСОБА_3 звернувся до Словянського міськрайонного суду Донецької області з позовом до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору ПАТ«АКБ«Капітал», ОСОБА_6 банк України, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про стягнення матеріальної шкоди в сумі 9593 доларів США 37 центів, що за курсом НБУ складає 263 941 грн. 78 коп. та моральної шкоди в розмірі 50 000 грн.
22 листопада 2016 року ОСОБА_3 подав позовну заяву, де збільшив свої позовні вимоги та просив стягнути з відповідача на його користь 8787 доларів СШа та 82 центи суми депозиту, 1295 доларів США 06 центів неотриманих процентів за користування коштами, а всього 9754 долари США 48 центів, що за курсом НБУ складає 268345 грн. 74 коп., а також моральну шкоду в сумі 50 000 грн. 00 коп..
07 жовтня 2015 року постановою Донецького окружного адміністративного суду визнана протиправною та скасована Постанова НБУ № 466 від 20 липня 2015 року «Про віднесення ПАТ АКБ «Капітал» до категорії неплатоспроможних» та скасував рішення дирекції ФГВФО від 20 липня 2015 року № 140 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ АКБ «Капітал». Вказане рішення залишено в силі( ухвала Донецької апеляційного адміністративного суду від 13 листопада 2015 року, ухвала ВАСУ від 10 лютого 2016 року).
Крім того вважає, що йому була заподіяна моральна шкода.
Позивачеві 60 років, він визнаний інвалідом дитинства, що на сьогодні вже передбачає обмежені можливості отримання нормального заробітку. За таких обставин, він укладаючи договір та сподіваючись на можливість отримувати проценти, розраховував на те, що він буде забезпечений та зможе задовольнити свої нагальні потреби, не турбуючись про них кожного дня. Однак, не отримуючи належні йому гроші, які він чесно заробив, він замість сподівань на спокійне нормальне життя у похилому віці, зазнав хвилювання, негативні почуття, повинен був змінювати свій звичайний життєвий уклад, оскільки змушений був різко зменшити свої потреби, відмовитися від курортно-санаторного лікування, яке йому потрібне внаслідок його захворювання, відмовився від проведення у своєму будинку газифікації.
Вважає, що йому спричинено моральну шкоду, яку він оцінює у 50 000 грн. 00 коп. та яку просить стягнути з відповідача. На його користь.
Справа неодноразово відкладалася у звязку із змінами позовних вимог та за клопотаннями позивача та його представника.
У судове засідання, призначене на 24 березня 2017 року, позивач ОСОБА_3, та його представник ОСОБА_4, який діє на підставі довіреності від 24 березня 2016 року не зявилися. Позивач просив справу слухати у його та його представника відсутності, підтримав останні позовні вимоги від 17 лютого 2017 року, просив їх задовольнити, проти вирішення справи у заочному порядку не заперечував.
Представник відповідача ПАТ «Акціонерний комерційний банк «Капітал» повідомлений належним чином про час та дату проведення судового розгляду в судове засідання не зявився, про причину неявки в судове засідання суд не повідомив.
Представник третьої особи яка не заявляє самостійних вимог ДКСУ ОСОБА_5 у судові засідання, де він представляв інтереси ДКСУ як відповідача, у численні судові засідання зявлявся, та заперечував проти задоволення позовів. Однак після отримання останньої позовної заяви, та заміну ДКСУ на належного відповідача, і залучення ДКСУ як третьої особи, у судове засідання, призначене на 24 березня 2017 року, не зявився, причини неявки суду не повідомив, хоч був належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду.
Прокурор Кукло Д.С., яка вступила в справу у порядку ст. 45, 46 ЦПК України на захист інтересів держави, для захисту інтересів ДКСУ, як відповідача, у численні судові засідання зявлявся, та заперечував проти задоволення позовів. Однак після отримання останньої позовної заяви, та заміну ДКСУ на належного відповідача, і залучення ДКСУ як третьої особи, у судове засідання, призначене на 24 березня 2017 року, не зявилася, подала до суду заяву, в якій просила слухати справи за її відсутності.
Представник третьої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в судове засідання не зявився, належним чином був повідомлений про час та дату судового засідання , надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності.. Як відповідач на адресу суду надав заперечення в яких вказував на те, що оскільки скасоване Рішення НБУ та ФГВФО по ПАТ АКБ «КАПІТАЛ», то підстав стягнення будь-яких коштів з ФГВФО немає, як немає підстав для стягнення моральної шкоди. Щодо визнання дій ФГФО незаконним, то зазначено, що в даному випадку такі вимоги підлягають розгляду у порядку адміністративного судочинства, а отже в цій частині справу провадженням слід закрити.
Суд зазначає, що за останніми вимогами, ФГВФО замінений на належного відповідача, та залучений до участі у справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог.
Представник третьої особи НБУ в судове засідання не зявився, належним чином був повідомлений про час та дату судового засідання , надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності.. Як відповідач на адресу суду надав клопотання, де зазначив, що визнання дій НБУ незаконним, то такі вимоги підлягають розгляду у порядку адміністративного судочинства, а отже в цій частині справу провадженням слід закрити.
Суд зазначає, що за останніми вимогами, НБУ замінений на належного відповідача, та залучений до участі у справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що оскільки від відповідача не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, як то передбачає ст. 169 ЦПК України, з причин, які б могли бути визнані судом поважними, у суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, а тому, суд зі згоди позивача вирішує справу на підставі наявних у справі доказів відповідно ст. 224-228 ЦПК України.
Дослідивши додані документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду позову по суті, суд приходить до висновку, що вимоги ОСОБА_3 підлягають частковому задоволенню.
Судом встановлено наступні факти та відповідні до них правовідносини.
За вказаним договором банк прийняв від вкладника ОСОБА_3, грошові кошти в розмірі 8 787, 82 доларів США, що підтверджується меморіальними валютними ордерами №449_0023549 від 31 жовтня 2014 року та № 449_0023548 від 31 жовтня 2014 року.
Згідно із п.4.1 договору №1/10/3m/0262 від 31 жовтня 2014 року банк гарантує Вкладнику повернення прийнятих від нього грошових коштів Статутним капіталом Банку і всім належним йому майном.
Підпунктом 4.2 вищевказаного договору передбачено, що вклад та нараховані за вкладом проценти гарантуються Фондом гарантування вкладів фізичних осіб у розмірі визначеному чинним законодавством України на дату настання недоступності вкладу.
На час укладання договорів строкового банківського вкладу в іноземній валюті №1/10/3m/0262 від 31 жовтня 2014 року ПАТ «Акціонерно-комерційний банк «Капітал» не був віднесений до категорії неплатоспроможних, а тому ОСОБА_3 довірив свої кошти даному Банку, шляхом укладання з ним договору.
20 липня 2015 року ОСОБА_6 банк України прийняв постанову №466 «Про віднесення публічного акціонерного товариства «Акціонерно-комерційний банк «Капітал» до категорії неплатоспроможних».
20 липня 2015 року виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №140 про запровадження з 21 липня 2015 року тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи в ПАТ «Акціонерно-комерційний банк «Капітал».
07 жовтня 2015 року постановою Донецького окружного адміністративного суду визнана протиправною та скасована Постанова НБУ № 466 від 20 липня 2015 року «Про віднесення ПАТ АКБ «Капітал» до категорії неплатоспроможних» та скасував рішення дирекції ФГВФО від 20 липня 2015 року № 140 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ АКБ «Капітал». Вказане рішення залишено в силі( ухвала Донецької апеляційного адміністративного суду від 13 листопада 2015 року, ухвала ВАСУ від 10 лютого 2016 року).
Починаючи з дня прийняття НБУ постанови № 466 та ВД ФГВФО рішення № 140 з 20 липня 2015 року, ОСОБА_3 не має можливості отримати належні йому грошові кошти.
Суд виходить з вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України відповідно яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості і кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідач у судове засідання не зявився, не скористався своїми процесуальними правами сторони в процесі і не надав належних доказів, які спростовують доводи позивача.
Згідно до ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Стаття 3 Конституції України, передбачає, що людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.
Згідно із вимогами ч. ч. 1, 2, 3 ст. 10 Цивільно-процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Стаття 3 ЦПК України передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Стаття 10 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.
Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Право володіння, користування та розпорядження своєю власністю, об'єктом якої є грошові вклади, закріплено в ст. 41 Конституції України.
Встановлені гарантії права на приватну власність, в тому числі проголошено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, при цьому право приватної власності є непорушним.
Громадянин має право вільно здійснювати право власності щодо належного йому майна.
Згідно із ч. 1 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобовязується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.
Відповідно до ч. 1 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається в письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.
Пунктом 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління ОСОБА_6 банку України від 3 грудня 2003 року № 516 передбачено, що залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.
Пунктом 2.9 глави 2 розд. IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління ОСОБА_6 банку України від 1 червня 2011 року № 174 передбачено, що банк (філія, відділення) зобов'язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірні» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.
Виходячи з положень ст. 1059 ЦК України, п. 1.4. Положення, п. 2.9 глави 2 розд. IV Інструкції письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. При цьому квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі.
Договір банківського вкладу має своїм наслідком ту обставину, що готівкові гроші вкладника передаються останнім у власність банку, а безготівкові гроші - в повне розпорядження банку. Відповідні дії вкладника є необхідною умовою виникнення зобов'язання за договором банківського вкладу, згідно з яким на боці вкладника з'являється право вимагати від банку видачі суми вкладу і виплати відсотків на неї, а на стороні банку - відповідний обов'язок. З договору банківського вкладу, укладення якого обумовлено передачею коштів вкладника у власність банку, можуть виникнути лише зобовязальні правовідносини за участю вкладника (кредитора) і банку (боржника).
Аналізуючи надані позивачем докази та відповідні ним норми чинного законодавства, суд приходить до висновку, що 31 березня 2014 року на виконання умов договору банківського вкладу ОСОБА_3, були передані кошти в сумі 8787, 82 доларів США, а ПАТ АКБ «Капітал» прийняті вказані кошти, і ця обставина підтверджена належними та допустимими доказами, а саме:меморіальними валютними ордерами №449_0023549 від 31 жовтня 2014 року та № 449_0023548 від 31 жовтня 2014 року.
Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 10 лютого 2016 року у справі № 800/3464/15-а, яка набула законної сили з моменту проголошення, залишено без змін постанову Донецького окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2015 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 13 листопада 2015 року, за якими визнано протиправною та скасовано постанову ОСОБА_6 банку України від 20 липня 2015 року № 466/БТ «Про віднесення ПАТ «АКБ «Капітал» до категорії неплатоспроможних» та скасоване рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 20 липня 2015 року № 140 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «АКБ «Капітал».
Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 28 березня 2016 року у справі № 800/4956/15-а, яка набула законної сили з моменту проголошення, залишено без змін постанову Донецького окружного адміністративного суду від 25 грудня 2015 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 16 лютого 2016 року, за якими скасовані постанови ОСОБА_6 банку України від 29 жовтня 2015 року № 753 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «АКБ Капітал» та рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 29 жовтня 2015 року № 195 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «АКБ «Капітал» та делегування повноважень ліквідатора банку.
З огляду на викладене, слід дійти до висновку, що відповідач є платоспроможним, а відтак має виконувати усі зобовязання перед вкладниками відповідно до діючого законодавства.
За змістом п.1.1 Договору банківського вкладу від 31 жовтня 2014 року, за даним договором, банк приймає від вкладника грошові кошти у розмірі 8787.82 доларів США на строк три місяці з 31 жовтня 2014 року по 31 січня 2015 року та зобовязується повернути Вкладнику та виплачувати проценти за вкладом на умовах та в порядку, встановлених цим договором.
За п.2.9, якщо вкладник не вимагає повернення суми вкладу із закінченням строку, встановленого п.1.1 Договору, договір вважається продовженим на умовах вкладу, встановлених Банком та які діють на момент такого продовження.
За п.4.3, у випадку порушення своїх зобовязань за цим Договором Сторони несуть відповідальність згідно діючому законодавству України. Порушенням зобовязання є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання.
З врахуванням норм чинного законодавства, суд приходить до висновку, що вкладник має право вимоги до банку про повернення вкладу за договором банківського вкладу з урахуванням нарахованих процентів згідно умов укладеного договору та застосуванням наслідків, передбачених договором та законом, у разі порушення банком своїх зобовязань за договором.
Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобовязання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанова судових палат у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 6 квітня 2016 р. у справі № 6-352цс16).
Вирішуючи позов в частині стягнення моральної шкоди, суд приходить до висновку, що позов цій частині задоволенню не підлягає, виходячи з таких міркувань.
Відповідно до частини четвертої статті 611 ЦК України моральна шкода підлягає відшкодуванню у разі порушення зобовязань у договірних правовідносинах у випадку встановлення такої відповідальності законом або договором.
Поняття моральної (немайнової) шкоди і порядок її відшкодування визначається статтею 23 ЦК України.
Зокрема, підставами для відшкодування моральної шкоди можуть бути порушення майнових, особистих немайнових прав особи, а також зобов'язань у випадках, передбачених договором або законом.
Спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; у випадках, передбачених Цивільним кодексом та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов'язань, які підпадають під дію Закону України "Про захист прав споживачів" чи інших законів, що регулюють такі зобов'язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Статтею 4 Закону України "Про захист прав споживачів" передбачено, що споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.
Отже, виходячи з аналізу зазначених правових норм слід дійти висновку про те, що ні чинним законодавством ні договором, укладеним ОСОБА_3 та ПАТ «АКБ «Капітал» не передбачено право позивача на відшкодування моральної шкоди у звязку з неповерненням банком грошових коштів переданих на депозит, а відтак суд приходить до висновку, що в задоволенні позову ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди слід відмовити.
Відповідно до п.1 ч.2 ст.4 ЗУ «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору складає 1% ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 ти розмірів мінімальної заробітної плати( станом на день звернення із позовом до суду).
Відповідно до п.11 Постанови Пленуму ВССУ № 10 від 17 жовтня 2014 року, розміри ставок судового збору визначаються з урахуванням розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 01 січня календарного року, в якому відповідна позовна заява, інша заява і скарга подані до суду. Це стосується, зокрема, і випадків, коли заява про забезпечення позову або доказів, апеляційна чи касаційна скарга подаються пізніше. При цьому ставки судового збору також визначаються розміром мінімальної заробітної плати, встановленої у році, коли позовну заяву, іншу заяву і скаргу було подано до суду.
Порядок сплати судового збору за подання позовів, ціна яких визначається в іноземній валюті, у випадках та на умовах, встановлених законом (частина третя статті 533 ЦК), передбачено в абзаці 2 частини першої статті 6 Закону № 3674-VI. У цьому випадку ціна позову визначається як в іноземній валюті, так і в національній валюті України відповідно до офіційного курсу, встановленого ОСОБА_6 банком України на день подання позову. Виходячи саме з такої ціни позову (в національній валюті), визначається розмір судового збору, що підлягає сплаті. Однак якщо день подання позову не співпадає з днем сплати судового збору (збір сплачено раніше), то останній визначається з урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого ОСОБА_6 банком України саме на день сплати, а не на день подання позову.
Суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 2712 грн. 78 коп. на користь держави, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, оскільки позивача в силу закону звільнено від сплати судового збору.
На підставі викладеного та керуючись ЗУ «Про захист прав споживачів»України, ЦК України,ст.ст.3, 10, 11, 57, 58, 60, 66, 209, ч.3, 212-215, 224-228 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства«Акціонерно-комерційний банк «Капітал», треті особи, які не заявляють самостійних вимог: Державна казначейська служба України, ОСОБА_6 України, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про стягнення матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.
У позові ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства«Акціонерно-комерційний банк «Капітал», треті особи, які не заявляють самостійних вимог:Державна казначейська служба України, ОСОБА_6 України, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, в частині позовних вимог про стягнення моральної шкоди відмовити.
До суду відповідачем може бути подана заява про перегляд заочного рішення протягом десяти днів з дня отримання його копії.
На рішення суду позивачем може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Донецької області через Словянський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення, а відповідачем, в такий же строк з дня залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення складено у нарадчій кімнаті у єдиному екземплярі.

Повний текст рішення виготовлений 29 березня 2017 року.

Головуючий суддя: О.В. Ільяшевич