Справа №587/133/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/226/17 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2017 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області в складі: головуючого- Бойка В. Б.,

суддів - Кононенко О. Ю. , Семеній Л. І.

з участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені апеляційного суду Сумської області апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 на рішення Сумського районного суду Сумської області 11 грудня 2015 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма « Косівщинська » про розірвання договору оренди землі та стягнення заборгованості по орендній платі,

В С Т А Н О В И Л А :

В січні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до Сумського районного суду Сумської області з даним позовом, в якому, остаточно уточнивши свої вимоги ( а.с. 85-89 ), просила стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма « Косівщинська » ( далі ТОВ ) 460 грн. 41 коп., з них : 350 грн. 17 коп. заборгованість по орендній платі за 2011-2013 роки, 20 грн. 95 коп. 3% річних, 89 грн. 29 коп. інфляційне збільшення заборгованості та розірвати договір оренди землі від 28 серпня 2008 року, укладений між нею та ТОВ.

Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 11 грудня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено за безпідставністю.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області від 11 лютого 2016 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 відхилено, а рішення Сумського районного суду Сумської області від 11 грудня 2015 року залишено без змін.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30 листопада 2016 року касаційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 задоволено частково, ухвалу апеляційного суду Сумської області від 11 лютого 2016 року скасовано в частині вирішення вимог про розірвання договору оренди землі, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_4, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов. Зазначає, що судом першої інстанції не застосовано належним чином умови договору оренди землі про те, що обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції. Також посилається на те, що суд першої інстанції прийшов до необґрунтованого висновку щодо відсутності підстав для розірвання договору оренди землі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 згідно державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯЕ №425877, виданого відділом земельних ресурсів у Сумському районі Сумської області 22 липня 2008 року належить на праві приватної власності земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,8105 га, кадастровий номер 040020050, що розташована на території Косівщинської сільської ради Сумського району ( а. с. 11, 12 ).

28 серпня 2008 року між ОСОБА_3 та ТОВ був укладений договір оренди землі, відповідно до якого ОСОБА_3 надала у строкове платне користування належну їй на праві власності земельну ділянку площею 2,8105 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, який 11 вересня 2008 року був зареєстрований у Сумському районному відділі Сумської регіональної філії ДП « Центр державного кадастру при Держкомземі України » ( а.с. 9-10 ).

Нормативно-грошова оцінка земельної ділянки становила 31355 грн. 47 коп., орендна плата за користування земельною ділянкою у грошовій формі становила 470 грн. 33 коп. за рік ( 1,5% від даної суми ).

Відповідно до п. 10 договору оренди землі обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції. Орендна плата вноситься до 30 числа останнього у звітному році місяця ( п. 11 договору ). Договір укладено на пять років ( п. 8 договору ).

01 січня 2009 року між сторонами було укладено додатковий договір до вказаного вище договору оренди землі, який 12 листопада 2010 року був зареєстрований у Сумському районному відділі Сумської регіональної філії ДП « Центр державного кадастру » ( а.с. 8 ).

Відповідно до п. 1.3. додаткового договору п.п. 5, 9 договору викладені у новій редакції, за якою орендна плата встановлена у розмірі 1083 грн. 75 коп., що становить 3% від нормативно-грошової оцінки земельного паю 36125 грн. 14 коп.

30 грудня 2013 року згідно з видатковими касовими ордерами № 301228 та № 301229 ОСОБА_3 виплачено 3425 грн. 78 коп. орендної плати за 2011-2013 роки ( а. с. 36-37 ).

Відмовляючи у задоволенні позову в частині вимог про розірвання договору оренди землі, суд першої інстанції виходив з того, що орендна плата за користування земельною ділянкою ТОВ за 2011-2012 роки була виплачена позивачу, але з порушенням визначених договором строків, однак у повному обсязі з нарахуванням інфляційних та пені, за 2013 рік орендна плата виплачена своєчасно і у повному обсязі. Сам по собі факт несвоєчасної сплати орендної плати не може бути підставою для розірвання укладеного між сторонами договору оренди землі.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду узгоджуються з матеріалами справи та вимогами закону.

Згідно ч. 1 ст. 526, ч. 1 ст. 530 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 629, ч.ч. 1-2 ст. 651 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Відповідно до ст. 1 Закону України « Про оренду землі », який є спеціальним законом і пріоритетним перед іншими законами у застосуванні щодо спірних правовідносин, оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються ЗК України, ЦК України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі ( ч. 1 ст. 2 Закону України « Про оренду землі » ).

Орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених ЗК України, ЦК України, цим та іншими законами України і договором оренди землі ( ч. 1 ст. 6 Закону України « Про оренду землі » ).

Відповідно до ст. 13 Закону України "Про оренду землі", договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Як встановлено ст. ст. 15, 21 вказаного Закону, однією із істотних умов договору оренди землі є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Орендна плата на землю це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України.

Відповідно до частини 2 статті 24 Закону, орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.

Частина 1 ст. 27 Закону передбачає, що орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону.

Відповідно до ст.ст. 30, 32 Закону України « Про оренду землі », зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку.

На вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

Відповідно до ст. 36 цього Закону, у разі невиконання зобов'язань за договором оренди землі сторони несуть відповідальність згідно із законом та договором.

Дія договору припиняється шляхом його розірвання за взаємною згодою сторін; за рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обовязків, передбачених договором та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом.

Пунктом "д" ст. 141 ЗК України як підстава для припинення права користування земельною ділянкою передбачена систематична несплата орендної плати.

Законодавець не розкриває поняття терміну « систематична » щодо кількісних та якісних характеристик, що вказує на недостатню правову визначеність для субєктів правовідносин, на яких поширюється зазначена норма матеріального права.

Відповідно до правової позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 12 грудня 2012 року, справа № 6-146цс12, на яку є посилання у вищезгаданій ухвалі колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 вересня 2016 року, договір оренди землі можливо розірвати лише у разі систематичної несплати орендної плати, разове порушення умов договору у цій частині не є підставою для його розірвання. Тобто, у зазначеній правовій позиції у повній мірі не розкрита кількісна та якісна характеристика поняття « систематична несплата ».

Вищевказана норма не передбачає інших складових, окрім зазначених, а відтак факт несплати оренди не може включати в себе ані часткової, ані несвоєчасної несплати, які є різними за змістом та наслідками.

Зокрема, наслідком повної несплати є неотримання грошових коштів взагалі, часткової їх недоотримання, а при несвоєчасній відбувається повна сплата належної суми, але поза межами обумовлених договором строків.

З матеріалів справи вбачається та не спростовується позивачем, що орендна плата за 2013 рік була йому виплачена своєчасно і у повному обсязі. Орендна плата за 2011 та за 2012 роки хоча й несвоєчасно, але виплачена позивачу у повному обсязі 30 грудня 2013 року. Тобто, в даному випадку мало місце несвоєчасність виплати, а не систематична несплата орендної плати, про що йдеться у п. "д" ст. 141 ЗК України.

На час звернення позивача до суду, а також на час ухвалення оскаржуваного рішення права позивача порушені не були, заборгованість не існувала.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для розірвання спірного договору оренди.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду також не спростовують.

З огляду на наведене вище, колегією суддів не виявлено неправильного застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які могли бути підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312-315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Сумського районного суду Сумської області 11 грудня 2015 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді