АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 623/1936/15-ц Головуючий суддя І інстанції Вергун І. В.
Провадження № 22-ц/790/198/17 Суддя доповідач Карімова Л.В.
Категорія: Спори, що виникають
із земельних правовідносин
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного

суду Харківської області в складі:

головуючого - Карімової Л.В.,

суддів колегії: ОСОБА_1,

ОСОБА_2,

за участю секретаря Баранкової В.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 12 серпня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Ізюмської міської ради Харківської області, ОСОБА_3, треті особи управління Держгеокадастру в Ізюмському районі Харківської області, Товариство з обмеженою відповідальністю «Земельно-кадастрове підприємство» про скасування рішення Ізюмської міської ради Харківської області та визнання недійсним державного акту на право власності на землю,

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, в якому з урахуванням уточнень, просив:

скасувати рішення 19 сесії 6 скликання Ізюмської міської ради Харківської області від 02 грудня 2011 року № 0848 «Про розгляд звернення ОСОБА_3, з приводу надання дозволу на проведення землевпорядних робіт для складання технічної документації із землеустрою, щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, з метою заміни раніше виданих державних актів на державні акти за формою, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 12 листопада 2008 року № 1019»;

скасувати пункт 6 рішення 34 сесії 6 скликання Ізюмської міської ради Харківської області від 02 жовтня 2012 року № 1396 «Про затвердження технічної документації із землеустрою, щодо передачі земельних ділянок громадянам для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарчих будівель і споруд та для ведення особистого селянського господарства»;

скасувати державну реєстрацію речового права на земельну ділянку площею 1249 кв.м. (в тому числі 1000 кв.м. для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та 249 кв.м. для ведення особистого селянського господарства), що розташована за адресою: м. Ізюм, вул.Рокитна, 67;

визнати недійсним державний акт серії ЯМ № 963226 на право власності на земельну ділянку, площею 0,0249 га, розташовану за адресою: Харківська область, м. Ізюм, вулиця Рокитна, 67, виданий міськрайонним управлінням Держкомзему у м. Ізюмі і в Ізюмському районі Харківської області 19 листопада 2012 року на імя відповідача ОСОБА_3

В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що вказані рішення про надання дозволу на розробку технічної документації ОСОБА_3, передачу останньому у безоплатну приватну власність земельної ділянки та видача державного акту на право власності на земельну ділянку прийняті з порушенням вимог діючого законодавства та перешкоджають йому (ОСОБА_4П.) реалізувати право на приватизацію земельної ділянки № 42 по вулиці Гвардійській в м. Ізюмі Харківської області.

Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 12 серпня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено. Скасовано рішення 19 сесії 6 скликання Ізюмської міської ради Харківської області від 02 грудня 2011 року № 0848.

Скасовано п. 6 рішення 34 сесії 6 скликання Ізюмської міської ради Харківської області від 02 жовтня 2012 року № 1396.

Скасовано державну реєстрацію речового права на земельну ділянку загальною площею 1249 кв.м. (в тому числі 1000 кв.м. для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та 249 кв.м. для ведення особистого селянського господарства), що розташована за адресою: м. Ізюм, вулиця Рокитна, 67.

Визнано недійсним державний акт серії ЯМ № 963226 від 19 листопада 2012 року на право власності на земельну ділянку площею 0,0249 га, яка розташована по вулиці Рокитна,67 та належить ОСОБА_3

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 сплачений судовий збір в сумі 243,610 гривень.

На зазначене рішення ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, не повне з»ясування обставин, що мають значення для справи просить скасувати рішення районного суду та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_4 в повному обсязі.

Вважає, що відмова позивачу в реєстрації його земельної ділянки не пов»язана з отриманням державного акту на землю від 19 листопада 2012 року ОСОБА_3, оскільки рішенням № РВ-014 від 09.08.2014 року Державним кадастровим реєстратором Держземагенства в Ізюмському районі відмовлено у реєстрації земельної ділянки позивача у зв»язку з невідповідністю поданих документів вимогам, встановленим ЗУ « Про державний земельний кадастр» і Порядку ведення Державного земельного кадастру, а саме недолучення до технічної документації ескізу поділу земельної ділянки.

Крім того вказує, що на підставі Державного акту на право власності на землю від 05.12.2001 року йому належало дві земельних ділянки: площею 0,0249 га. для ведення особистого підсобного господарства та 0,1 га для обслуговування житлового будинку і господарських будівель. У 2012 році було видано два окремих державних акта на кожну з земельних ділянок.

Судом скасовано (за рішенням визнано недійсним) державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0249, а державну реєстрацію скасовано на 1,249 га, у той час як земельна ділянка площею 0,1 га не межує із земельною ділянкою, якою користується позивач, і не має жодного відношення до нього.

Зазначає, що ОСОБА_4 не доведено, що рішення Ізюмської міської ради від 02.12.2011 року і від 02.10.2012 року призвели до порушення його прав на землю.

Вислухавши пояснення учасників процесу, що зявилися до суду апеляційної інстанції, перевіривши відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню, а рішення районного суду - скасуванню з ухваленням нового рішення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом (ч.2). Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у засіданні (ч.3). Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; б) як розподілити між сторонами судові витрати.

Задовольняючи позов ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, що Ізюмська міська рада Харківської області при винесенні рішення 19 сесії 6 скликання Ізюмської міської ради Харківської області від 02 грудня 2011 року № 0848 і винесенні п. 6 рішення 34 сесії 6 скликання Ізюмської міської ради Харківської області від 02 жовтня 2012 року № 1396 вийшла за межі своїх повноважень та надала незаконний дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на присадибну земельну ділянку загальною площею 1.249 кв. метрів, де площа земельної ділянки розміром 0,2496 кв. метрів не входила до земель комунальної власності, в наслідок чого порушено норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам, передбачених ст. 121 Земельного Кодексу України.

Колегія суддів не може погодитись з такими висновками районного суду, оскільки вони зроблені з порушенням норм матеріального права та не відповідають обставинам справи з наступних підстав.

Частина перша статті 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті базуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов'язок держави забезпечувати захист: прав усіх суб'єктів права власності і господарювання (стаття 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (частина перша статті 55).

Відповідно до статті 125 ЗК України право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документа, що посвідчує право власності та його державної реєстрації, а відповідно до статті 126 ЗК України (в редакції на час отримання земельної ділянки відповідачем ОСОБА_3 ) таким документом був державний акт, форма якого затверджується Кабінетом Міністрів України.

Згідно із частиною третьою статті 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним (стаття 155 ЗК України).

За положеннями глави 16 ЦК України правочин може бути визнано недійсним з підстав визначених законом. У випадку визнання недійсним правочину може бути визнано недійсними і правовстановлюючий документ, який посвідчує право власності на майно.

Як вбачається з матеріалів справи та пояснень учасників процесу рішенням Ізюмського міськрайонного суду від 06 серпня 2007 року проведено розділ земельної ділянки будинку № 42 по вулиці Гвардійській в м. Ізюмі Харківської області. Виділено в користування ОСОБА_5 1/2 частину земельної ділянки площею 300 кв. метрів, що прилягає до його частини будинку зі сторони будинку № 44 по вулиці Гвардійській в м. Ізюмі, згідно висновку експертизи. Виділено в користування ОСОБА_4 1/2 частину земельної ділянки площею 300 кв. метрів, що прилягає до його частини будинку зі сторони будинку № 40 по вулиці Гвардійській, згідно висновку експертизи.

Границю розподілу земельної ділянки на дві земельні ділянки, будинку № 42 по вулиці Гвардійській в м. Ізюмі, проведено наступним шляхом: від лінії забудови по вулиці Гвардійській, 42 розділити огорожу на ділянці з розмірами 11,5 м і 16,5 м, потім по прямій лінії довжиною 3,0 м, потім по лінії розподілу житлового будинку, далі повернув на право по лінії довжиною 2,0 м під кутом 45 градусів, а потім по прямій лінії довжиною 12,5 м до кінця земельної ділянки.

Відповідач, ОСОБА_3 є власником земельної ділянки призначеної для ведення особистого сільськогосподарського виробництва, розташованої по вулиці Рокитна, 67 в м. Ізюмі Харківської області, площею 0,0249 га згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 963226, виданого міськрайонним управлінням Держкомзему у м. Ізюмі і в Ізюмському районі Харківської області 19 листопада 2012 року на підставі рішення 34 сесії 6 скликання Ізюмської міської ради Харківської області від 02.10.2012 року № 1396.

Крім цього, відповідач є власником земельної ділянки площею 0,1249 га з обслуговування житлового будинку № 67 по вулиці Рокитна, (присадибна ділянка) - 0,1 га та ведення особистого підсобного господарства 0,0249 га, на підставі рішення виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області від 03.10.2001 року ХР № 14-02-021462.

Згідно вищевказаних рішень ОСОБА_3 отримав державний акт на право приватної власності на землю серія ХР №14-02-021436 від 05 грудня 2001року.

Відповідно до ст. 6 Земельного Кодексу України (1990 року) відповідач скористався своїм правом на одержання у власність земельної ділянки відповідно до цільового призначення.

На момент прийняття рішення Ізюмською міською радою " Про затвердження технічної документації із землеустрою, щодо передачі земельних ділянок громадянам для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та для ведення особистого сільськогосподарського господарства" від 02.10.2012 року, спірна земельна ділянка обліковувалась у землях приватної форми власності, згідно державної статистичної звітності з кількісного обліку земель, що підтверджується книгою записів (реєстрації державних актів на право приватної власності на землю на території Ізюмської міської ради Харківської області) управління Держгеокадастру в Ізюмському районі Харківської області.

Рішенням Ізюмської ради Харківської області від 02.12.2011 року № 0848 ОСОБА_3 було дозволено здійснювати розробку технічної документації із землеустрою, щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, яка розташована за адресою: вулиця Рокитна, 67 в м. Ізюмі, площею 0,1249 га з метою зміни державного акту на право приватної власності на землю серії ХР № 021466, на державний акт, згідно форми затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 12.11.2008 року № 1019 та виконати проектно вишукувальні роботи із землеустрою з метою розробки технічної документації необхідної для заміни вказаного вище державного акта на землю.

Пунктом 6 рішення № 1396 Ізюмської міської ради Харківської області 34 сесії 6 скликання від 02 жовтня 2012 року затверджено технічну документацію із землеустрою, щодо складання документів, що посвідчують право на присадибну земельну ділянку та передано безоплатно у приватну власність громадянину ОСОБА_3, загальною площею 1249 кв.м. (в тому числі 1.000 кв.м. для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та 249 кв.м. для ведення особистого сільськогосподарського господарства), що розташоване за адресою: м. Ізюм, вул. Рокитна, 67.

Після виготовлення технічна документація була передана до Управління Держкомзему у місті Ізюмі і Ізюмському районі, а потім до Харківської Регіональної Філії ДЗК, де за результатами перевірки був складений Протокол проведення перевірки документації із землеустрою та обмінного файлу від 14 червня 2012 року №1111- 2012.

Згідно вказаного протоколу технічна документації повністю відповідає всім встановленим вимогам та параметрам.

Після перевірки та затвердження технічної документації ОСОБА_3 отримав Державний акт ЯМ №963226 від 19 листопада 2012 року.

Таким чином в 2011-2012 р.р. фактично відбулась заміна старого бланку державного акту на новий.

Відповідно до ч. 1 та 4 ст. 79-1 Земельного кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Статтею 55 Закону України «Про землеустрій» визначено, що встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних очок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Таким чином земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння кадастрового номеру.

Реєстрація ділянки в Державному земельному кадастрі відбувається на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012р. за №1051 «Про затвердження порядку ведення Державного земельного кадастру».

Виходичи з вищевикладеного, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про незаконність дозволу щодо розробки технічної документації земельну ділянку, яка розташована за адресою: вулиця Рокитна, 67 в м. Ізюмі.

Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 06 серпаі 2007 року по справі № 2-198/2007, було визначено порядок користування земельною ділянкою між ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які є сусідами по межі земельної ділянки, належної ОСОБА_3 Даний порядок був визначений на підставі судової будівельно-технічної експертизи (висновок №8462/9520). Дана експертиза встановила розміри межі, яка проходить між ОСОБА_3 та позивачем. Так довжина цієї межі складала 3,39 м, а ширина 11,04 м.

Як вбачається з матеріалів справи рішенням №РВ-14 від 09 серпня 2014 року, згідно якого Державним кадастровим реєстратором Держземагенства в Ізюмському районі, відмовлено у реєстрації земельної ділянки позивача, у звязку із невідповідністю поданих документів вимогам, установленим Законом України «Про Державний земельний кадастр» і Порядку ведення Державного земельного кадастру, а саме не долучено до технічної документації ескіз поділу земельного участку.

В своїх запереченнях на позовну заяву ОСОБА_3 зазначав, що при виготовленні технічної документації у 2012 році його земельна ділянка дійсно видозмінилась, але ці зміни стосуються його іншого сусіда - ОСОБА_5, межа земельної ділянки, яка проходить між його та земельною ділянкою ОСОБА_5 мала ламану лінію, при виготовлені проекту нам із ним було враховано рішення суду від 06 серпня 2015 року, а тому межа стала мати дещо інший вигляд, але за положення ліній залишилось на тому ж рівні, без змін.

Крім того, протоколом №ПП-014 проведення перевірки електронного документа встановлено, що електронний документ, наданий для реєстрації, не відповідає даним Державного земельного кадастру, а також зазначено, що файл потребує доопрацювання.

Таким чином документально зафіксований перетин земельних ділянок відбувся у звязку із неправильною розробкою технічної документації ОСОБА_4

Виходячи з вимог глави 5 параграфу 2 розділу 1 ЦПК України судова експертиза повинна призначатися лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування .

Відповідно до п. 6.1 розділу ІІ Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року № 53/5, до основних завдань земельно-технічної експертизи належить: визначення фактичного землекористування земельними ділянками, а саме фізичних характеристик земельних ділянок (конфігурації, площі, промірів тощо); визначення відповідності фактичного розташування будівель, споруд та інших об'єктів відносно меж земельних ділянок їх розташуванню у відповідній технічній документації; визначення відповідності фактичного землекористування в частині порушення меж та накладання земельних ділянок відповідно до правовстановлюючих документів та документації із землеустрою на ці земельні ділянки; визначення можливості розподілу (порядку користування) земельними ділянками, розробка варіантів їх розподілу (порядку користування); визначення можливих варіантів підходу та проїзду до земельних ділянок, встановлення земельного сервітуту.

Передбачене ст. ст. 10, 27, ч. 1 ст. 143 ЦПК України право сторін на подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості щодо обставин, які мають значення для вирішення справи, кореспондується з обов'язком суду сприяти здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Однак як вбачається з матеріалів справи в суді першої інстанції ні позивач ОСОБА_7, ні його представник не заявляли клопотання про проведення земельно-технічної експертизи.

В судовому засіданні апеляційної інстанції колегія суддів, виконуючи приписи ст. ст. 10, 27, ч. 1 ст. 143 ЦПК України, розяснила право на заявлення такого клопотання, однак представник позивача відмовилася від здійснення таких процесуальних дій.

У звязку із зазначеним колегія суддів вважає, що позивачем ОСОБА_4 всупереч вимогам ст.ст 57 60 ЦПК України не було надано належних та допустимих доказів того, що перетин стався з вини ОСОБА_3 або останнім було іншим чином порушені права позивача.

Не надано доказів позивачем й на підтвердження посилань того, що Ізюмськаміська рада Харківської області вийшла за межі своїх повноважень та надала незаконний дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання документів чи порушила підстави і схеми формування спірних земельних ділянок, за їх первинною правовстановлюючою документацією.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 12 серпня 2016 року ухвалено з порушенням норм матеріального права та при неповному з»ясуванні обставин справи, тому відповідно до приписів ст. 309 ЦПК України воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, ст. ст. 309, 313, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу задовольнити.

Рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 12 серпня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_4 до Ізюмської міської ради Харківської області, ОСОБА_3, треті особи управління Держгеокадастру в Ізюмському районі Харківської області, Товариство з обмеженою відповідальністю «Земельно-кадастрове підприємство» про скасування рішення Ізюмської міської ради Харківської області та визнання недійсним державного акту на право власності на землю.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання цим рішенням законної сили.

Головуючий:

Судді: