Єдиний унікальний номер 234/9196/16-ц Номер провадження 22-ц/775/560/2017
Суддя 1 інстанції: Бакуменко А.В. Єдиний унікальний номер 234/9196/16-ц
Доповідач: Новосядла В.М. Номер провадження 22-ц/775/560/2017
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2017 року м. Бахмут

Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Новосядлої В.М.,

суддів: Краснощокової Н.С., Новосьолової Г.Г.,

за участю секретаря: Ротар Я.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 17 лютого 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Орган опіки та піклування виконавчого комітету Краматорської міської ради, про позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 17 лютого 2017 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Орган опіки та піклування виконавчого комітету Краматорської міської ради, про позбавлення батьківських прав було відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду, позивачка подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог з наступних підстав:

- судом першої інстанції не було враховано надані позивачкою докази ухилення відповідача від його батьківських обов'язків, а саме те, що відповідач не спілкується з дітьми, матеріально їм не допомагає; чинить перешкоди позивачці з дітьми у користуванні квартирою, не забрав доньку з пологового будинку та не дозволяє зареєструвати доньку в своїй квартирі.

Під час розгляду справи в апеляційній інстанції позивачка і її представник підтримали доводи апеляційної скарги.

Відповідач і третя особа не з'явились, повідомлені належними чином про час і місце розгляду справи, про що свідчать телефонограми, направлені на їх адресу і зареєстровані в журналі телефонограм апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, позивачку і її представника, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно відхилити а рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається.

З листопада 2005 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 знаходилися у шлюбі, від якого мають сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 9, 11, 12).

З квітня 2016 року сторони не підтримують подружні відносини, відповідачем було подано заяву про розірвання шлюбу, яка перебуває в провадженні Краматорського міського суду Донецької області (а.с. 10).

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 22 червня 2015 року з відповідача на користь позивачки були стягнуті аліменти на утримання позивачки до досягнення дитиною трирічного віку, тобто до 12 квітня 2018 року (а.с. 35).

В червні 2015 року позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача і його матері ОСОБА_5 про вселення в квартиру, а відповідачі подали зустрічний позов про визнання позивачки такою, що втратила право користування цією квартирою.

Рішенням Краматорського міського суду від 23 листопада 2015 року позивачка була вселена в квартиру (а.с. 22-26).

Із наданих позивачкою копій судових рішень і її звернень до державних органів влади вбачається, що між позивачкою та відповідачем склались неприязні стосунки щодо користування квартирою, яка належить відповідачу і його батькам, та щодо реєстрації та місця проживання дітей.

Згідно характеристики відповідача, виданої відкритим акціонерним товариством «Донецькоблгаз», на якому він працює інженером з комплектації обладнання і матеріалів відділу матеріально-технічного забезпечення та комерційної діяльності, ОСОБА_2 за час роботи зарекомендував себе добросовісним працівником, користується повагою колективу, наділений необхідними практичними навичками для виконання покладених на нього обов'язків, є порядною, дисциплінованою та добросовісною людиною (а.с. 72).

За висновком органу опіки та піклування Краматорської міської ради №01-29/0803 від 16 лютого 2017 року позбавлення батьківських прав ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, є недоцільним, оскільки факти ухилення ОСОБА_2 від батьківських обов'язків відносно його малолітніх дітей, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, не знайшли підтвердження (а.с. 84-85).

Відповідно до частини 1 статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:

1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;

2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини;

3) жорстоко поводяться з дитиною;

4) є хронічними алкоголіками або наркоманами;

5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;

6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Звертаючись до суду з позовом, позивачка просила позбавити відповідача батьківських прав з тих підстав, що він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини (пункт 2 частини 1 статті 164 СК України).

Згідно із частиною 3 статті 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог статей 57, 60 ЦПК України.

Позивачка, яка подала позов про позбавлення батьківських прав із підстав, передбачених пунктом 2 частини 1 статті 164 СК України, повинна довести, що відповідач, як батько, ухиляється від виконання своїх обов'язків з виховання дитини.

Пунктом 15 Постанови Пленум Верховного Суду «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30 березня 2007 року роз'яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками (пункт 16 Постанови Пленуму Верховного Суду «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30 березня 2007 року).

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Стаття 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована постановою Верховної Ради від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Передбачено, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини і предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини.

Частиною 2 статті 27 Конвенції передбачено, що батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і насамперед способом захисту прав і інтересів дітей, тому у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дітей, який має настати після позбавлення відповідача батьківських прав.

Під час розгляду справи в апеляційній інстанції позивачка не змогла пояснити який позитивний результат у долі дітей настане після позбавлення відповідача батьківських прав.

В матеріалах справи відсутні дані, які б негативно характеризували відповідача, як особистість та члена суспільства.

Підстави для застосування до відповідача крайньої міри ( позбавлення батьківських прав) за умови, що до нього раніше не вживались заходи реагування, відсутні.

Виходячи із встановлених обставин, наданих сторонами доказів та вимог закону, суд першої інстанції правильно прийшов до висновку про відмову у задоволені позову оскільки відсутні беззаперечні докази винної поведінки та свідомого нехтування своїми обов'язками відповідача, які б свідчили про ухилення ним від виховання дітей, і як наслідок, необхідність застосування до нього крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав.

Рішення постановлено у відповідності до норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування не встановлено.

Відповідно до частини 1 статті 308 ЦПК України суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу про відхилення апеляційної скарги, якщо встановлює, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що відповідач не спілкується з дітьми, матеріально не допомагає дітям, чинить перешкоди позивачці з дітьми у користуванні квартирою, не дозволяє зареєструвати доньку в своїй квартирі, відмовився забрати доньку з пологового будинку були предметом розгляду суду першої інстанції , вказаним фактам була надана оцінка і суд прийшов до висновку про те, що підстав для позбавлення відповідача батьківських прав немає.

Під час розгляду справи в апеляційній інстанції позивачкою не було надано інших переконливих доказів для спростування висновків суду першої інстанції, а права на переоцінку висновків суду у апеляційної інстанції немає.

Керуючись статтями 308, 315 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 17 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає сили з моменту проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: