Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" січня 2017 р. Справа153/1365/15-ц

Категорія 47

Код суду: 231

Ямпільський районний суд Вінницької області

у складі головуючого судді Дзерина М.М.

за участю секретаря судового засідання Гулковської Т.Т.

представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань у приміщенні Ямпільського районного суду Вінницької області у місті Ямпіль Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи ОСОБА_3, третя особа, без самостійних вимог ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя при розірванні шлюбу,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом про поділ спільного майна подружжя при розірванні шлюбу. Зазначила, що07 листопада 2004 року між нею та ОСОБА_3 було зареєстровано шлюб. 11 серпня 2015 року шлюб між ОСОБА_1. та ОСОБА_3 було розірвано. За час проживання у шлюбі з відповідачем ними було спільно набуто рухоме та нерухоме майно, а саме: житловий будинок, що розміщений за адресою: АДРЕСА_1; автомобіль НОМЕР_1 (за цивільно-правовим договором); Автомобіль ГАЗ -53, державний номерний знак НОМЕР_2 (за цивільно-правовим договором); Право власності на вказане рухоме та нерухоме майно було оформлене на відповідача - ОСОБА_3. У зв'язку із тим, що відповідач після подання позову до суду ухилився від розподілу рухомого майна та самовільно без згоди позивача здійснив відчуження вищезазначеного автотранспорту, позивач просить: стягнути з відповідача ? ринкової вартості автомобіля Fiat Dukato та автомобіля ГАЗ -53.

Та просить суд стягнути з ОСОБА_3 ? розміру позики, що складає 30 000 (тридцять тисяч) гривень з урахуванням індексу інфляції за ввесь час прострочення, трьох процентів річних від простроченої суми, яка була надана за рахунок спільних коштів у 2010 році ОСОБА_4, оскільки ОСОБА_3 не має наміру стягувати із ОСОБА_4 вказаний борг. У добровільному, позасудовому порядку, відповідач ОСОБА_3 відмовляється визнати за позивачем право власності на спільну сумісну власність у вигляді нерухомого та рухомого майна(вказаного вище), що були ними набуто спільно за час перебування у шлюбі, а тому вона змушена звернутись до суду за захистом своїх майнових прав.

У судовому у засіданні представник позивача ОСОБА_2 позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх у повному обсязі, наполягає саме на такому розподілі спільного майна.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився. Надав суду заяву вхід. № 7269 від 09 грудня 2016 року просить суд справу розглядати без його участі. Позовні вимоги не визнає. Просить суд в позові відмовити (а.с.136).

Представник третьої особи ОСОБА_4 - ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_4 отримала позику в ОСОБА_3 в сумі 60 000 тисяч гривень. При цьому відповідач стверджував, що він надає їй в позику свої особисті кошти. Відповідно до рішення Ямпільського районного суду від 17 січня 2013 року із ОСОБА_4 було стягнуто 60 000 гривень на користь ОСОБА_3.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні вказав, що він є батьком ОСОБА_1. Пояснив, що його донька із ОСОБА_3 прожили в шлюбі 11 років. Вели спільне господарство та працювали вдвох. Певний період часу ОСОБА_3 не працював, оскільки переніс операцію, його донька утримувала сім'ю. На купівлю будинку по АДРЕСА_1 та автомобілів ГАЗ -53 та Fiat Dukato кошти давали дві сім'ї зі сторони ОСОБА_3 та його доньки. Вищевказані будинок та автомобілі були оформлені на ОСОБА_3, як на голову сім'ї.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні вказала, що її рідна сестра ОСОБА_1 знаходилась у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_3 11 років. За період подружнього життя ними був придбаний будинок по АДРЕСА_1 та два автомобілів ГАЗ -53 та Fiat Dukato кошти на купівлю яких давало дві сім'ї зі сторони ОСОБА_3 та її сестри. ОСОБА_1 була приватним підприємцем та деякий час утримувала відповідача у справі, який був тимчасово непрацездатний.

Із досліджених письмових матеріалів цивільної справи, судом встановлено: 07 листопада 2004 року було зареєстровано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_8, остання змінила своє дівоче прізвище на прізвище чоловіка ОСОБА_1 (копія свідоцтва про одруження НОМЕР_5 виданого 07 листопада 2004 року, Відділом реєстрації актів цивільного стану Ямпільського районного управління юстиції Вінницької області(а.с.22)).

11 серпня 2015 року було розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (копія свідоцтва про розірвання шлюбу НОМЕР_6, виданого 11 серпня 2015 року Відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ямпільського районного управління юстиції Вінницької області (а.с.23)).

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №42228821 від 13 серпня 2015 року встановлено, що за ОСОБА_3 рахувався житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 (а.с.24).

Із відповіді на адвокатський запит вих. №366 від 27 серпня 2015 року Могилів-Подільський ЦНП ДАІ 0509 встановлено, що ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_1, встановлено:

Автомобіль Fiat Dukato,1991 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_7 від 11 листопада 2011 року - знятий з обліку для реалізації 25 серпня 2015 року згідно заяви власника;

Автомобіль ГАЗ -53, 1981 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_8 від 30 вересня 2014 року - знятий з обліку для реєстрації 25 серпня 2015 року згідно заяви власника (а.с.44).

Із реєстраційної картки ТЗ від 25 серпня 2015 року встановлено, що власником автомобіля ГАЗ -53, 1981 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_4 був ОСОБА_3 (а.с.45).

Із реєстраційної картки ТЗ від 25 серпня 2015 року встановлено, що власником автомобіля Fiat Dukato,1991 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3 - був ОСОБА_3 (а.с.46).

Із повідомлення КП «Ямпільське районне бюро технічної інвентаризації» №199 від 18 серпня 2015 року встановлено, що станом на 31 грудня 2012 року власником будинку по АДРЕСА_1 є не ОСОБА_3 (а.с.47), а ОСОБА_4 станом на 31 грудня 2012 року. З 01 січня 2013 року КП «Ямпільське районне бюро технічної інвентаризації» відключене від реєстру прав на нерухоме майно (а.с.67).

Із рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 24 жовтня 2016 року встановлено, що державну реєстрацію права власності на житловий будинок із надвірними будівлями, що розташований по АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 було скасовано(а.с.137-138).

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №75113413, станом на 07 грудня 2016 року встановлено, що 06 грудня 2016 року було припинено право власності ОСОБА_3, на житловий будинок за адресою : АДРЕСА_1 (а.с.139). Відповідно до відомостей про об'єкт нерухомого майна встановлено, що право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрований за ОСОБА_4, дата внесення запису 05 жовтня 2012 року (а.с.140).

Відповідно до витягу із Інтернет сайту AvtoBazar.ua станом на 10 січня 2017 року встановлено, що автомобіль марки Fiat Dukato,1991 року випуску - середня вартість 1 840 $ (а.с.154).

Відповідно до витягу із Інтернет сайту AvtoBazar.ua станом на 10 січня 2017 року встановлено, що автомобіль марки ГАЗ -53, 1981 року випуску - середня вартість 1 460 $ (а.с.155).

Із довідки про взяття на облік платника податків від 16 вересня 2007 року встановлено, що ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем та взята на облік 14 вересня 2007 року №3219 у Крижопільській МДПІ (Ямпільське відділення) (а.с.156).

Відповідно до відомості з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДПА України про суми виплачених доходів від 18 січня 2017 року встановлено, що ОСОБА_1 в період з 01 січня 2013 р. по 31 грудня 2015 р. отримувала дохід із підприємницької діяльності (а.с.173).

Відповідно до копії договору позики від 15 листопада 2010 року ОСОБА_4 отримала позику від ОСОБА_3 в сумі 60 000 (шістдесят тисяч) гривень - останній строк повернення 30 грудня 2011 року (а.с.178).

Відповідно до рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 17 січня 2013 року із ОСОБА_4 було стягнуто на користь ОСОБА_3 60 000 (шістдесят тисяч) гривень боргу на підставі договору позики укладеного 15 листопада 2010 року (а.с.177).

Із розрахунку суми простроченого боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми судом встановлено, що із загальної суми боргу - 60 000, грн., 3% річних - 9 009,86 грн., інфляційне збільшення боргу - 61 020,00 грн., загальна сума заборгованості за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання боржником - 130 029,86 грн. (а.с.174-176).

Із рахунку до висновку експерта від 20 липня 2016 № 19 встановлено, що за експертні послуги проведення оцінки нерухомих речей - Вінницький науково-дослідний експертно-криміналістичний центр МВС України виставив рахунок в сумі 2026 грн. 08 коп. (а.с.100). Із повідомлення про неможливість проведення експертизи від 25 листопада 2016 року № 19 встановлено, що 21 липня 2016 року за № 19/102/12-4/8465 на адресу позивача ОСОБА_1 був направлений рахунок для оплати за експертні послуги. 02 вересня 2016 року до Вінницького НДКЦ МВС України надійшла копія квитанції від 29 серпня 2016 року про здійснення оплати. 15 листопада 2016 року доступ експертам до домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 сторонами представлений не був (а.с.130-131).

Згідно зі ст. ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. ст. 59, 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши до суду належні та допустимі докази на їх підтвердження, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Відповідно до ст.31 ЦПК України - сторони зобов'язані подати свої докази суду до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті.

Обставини, які мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно до статті 60 СК України - майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно до статті 61 СК України - об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою.

Відповідно до роз'яснень, що містяться у пункті 22 - Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з його дійсної вартості на час розгляду справи.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верхового Суду України №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року визначено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Відповідно до ч.1 ст.58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Враховуючи викладене вище суд прийшов до наступних висновків:

Щодо - визнання права власності за позивачем ? частини та розподіл в натурі домоволодіння (житлового будинку та господарських споруд) розміщених за адресою АДРЕСА_1, то суд дослідивши письмові матеріали цивільної справи встановив, що дійсно на момент перебування сторін у шлюбі домоволодіння було зареєстроване на ОСОБА_3. Однак на сьогоднішній день право власності на вищезазначене домоволодіння не зареєстровано на відповідача в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 зареєстровано на іншу особу, а тому дана позовна вимога не підлягає задоволенню.

Ухвалою Ямпільського районного суду Вінницької області від 30 жовтня 2015 року та від 05 травня 2016 року було призначено судові будівельно-технічні експертизи. Із повідомлення про неможливість проведення експертизи від 25 листопада 2016 року № 19, судом було встановлено, що доступ до домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 сторонами представлений не був. 02 вересня 2016 року ОСОБА_1 здійснила оплату за експертні послуги відповідно до направленого рахунку за № 19/102/12-4/8465 від 21 липня 2016 року. В судовому засіданні було встановлено, що на момент призначення експертизи домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 було зареєстроване на ОСОБА_3, однак він не надав доступ експертам до вищевказаного домоволодіння, тому суд вважає за необхідне стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1, судові витрати за експертизу в сумі 2026 гривень 08 копійок.

Позовна вимога, щодо стягнення із відповідача на користь позивача ? ринкової вартості автомобіля Fiat Dukato, 1991 року випуску та автомобіля ГАЗ -53, 1981 року випуску не підлягає задоволенню. В судовому засіданні було встановлено із показів свідків та представника позивача, що два автомобілі були придбані за час перебування у шлюбі. Однак не зазначено підстав набуття ОСОБА_3 права власності на вище зазначені автомобілі (договір дарування, в порядку спадкування, договору купівлі-продажу чи іншої цивільно-правової угоди). Із письмових матеріалів справи суд встановив, що дійсно у власності відповідача знаходились вище вказані автомобілі, які були зняті з обліку для реалізації 25 серпня 2015 року згідно заяви ОСОБА_3.

Суд не приймає до уваги витяг із Інтернет сайту AvtoBazar.ua станом на 10 січня 2017 року, оскільки при визначенні вартості автомобіля було застосовано порівняльний метод, при цьому вказана приблизна середня вартість взятих для порівняння з мережі Інтернет транспортних засобів. Вартості автомобілів, яка підлягає поділу має бути встановлена виходячи із дійсної вартості на час розгляду справи (повинен враховуватись технічний стан автомобілів, пробіг та інші особливості). У зв'язку з чим об'єктивність визначення ринкової вартості транспортного засобу є сумнівною, а тому суд не може приймати її до уваги.

Позивачем доказів на підтвердження своїх вимог чи клопотань про витребування доказів, про призначення технічної експертизи суду не заявлено, документів на підтвердження придбання спільно нажитого спірного майна подружжя, не надано.

Таким чином, суд вважає, що позивачем у відповідності до ч.1 ст.60 ЦПК України не доведено належним чином обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, а тому позовна вимога не можу бути задоволена.

Що стосується позовної вимоги, щодо стягнення із ОСОБА_3 ? розміру позики, що складає 30 000 (тридцять тисяч) гривень з урахуванням індексу інфляції за ввесь час прострочення, трьох процентів річних від простроченої суми, яка була надана за рахунок спільних коштів в 2010 році ОСОБА_4. Із досліджених письмових доказів в судовому засіданні було встановлено, що дійсно 15 листопада 2010 року ОСОБА_3 перебуваючи у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_1 надав ОСОБА_4 позику в сумі 60 000 (шістдесят тисяч) гривень. Тому суд може зробити висновок, що грошові кошти, які надані ОСОБА_4 в позику ОСОБА_3 були спільною власністю подружжя. Відповідно до рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 17 січня 2013 року по цивільній справі № 231/3071/12, яке вступило в законну силу - стягнуто із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 60 000 (шістдесят тисяч) гривень, однак без врахування індексу інфляції та трьох відсотків річних.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України - боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи той факт, що договору позики між позивачем ОСОБА_1 та третьою особою, без самостійних вимог ОСОБА_4 не було укладено, а отже позивач не може ставити питання про стягнення із відповідача ОСОБА_3 ? розміру позики з врахування індексу інфляції та трьох відсотків річних. Таке право могло бути у кредитора, тобто у ОСОБА_3, однак він ним не скористався. У даному випадку відповідач не являється боржником перед позивачем, а тому суд може частково задовольняє позовну вимогу. А саме вважає за необхідне стягнути із відповідача на користь позивача ? розміру позики, що складає 30 000 (тридцять тисяч) гривень (оскільки це було спільне майно подружжя), однак без урахуванням індексу інфляції за ввесь час прострочення та трьох процентів річних від простроченої суми.

Питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення визначено в ч. 1 ст. 214 ЦПК України. Одним із таких питань відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 214 ЦПК України є питання про те, як розподілити між сторонами судові витрати.

Керуючись ст. 88 ЦПК України судові витрати стягуються пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, то суд має право стягнути судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки спір між сторонами вирішено, суд в порядку ч. 3 ст.154 ЦПК України має підстави скасувати захід забезпечення позову, обраний ухвалою Ямпільського районного суду Вінницької області від 19 серпня 2015 року, а саме: зняти арешт із житлового будинку, який розташований за адресою АДРЕСА_1.

Керуючись ст.10, 11,31,58, 59, 60, 61, 88, 212, 213, 214, 215 ЦПК України і на підставі ст.ст.60, 61, 62, 63,70 Сімейного кодексу України, ст.ст. 355, 368, 372, 625 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа, без самостійних вимог ОСОБА_4, про поділ спільного майна подружжя при розірванні шлюбу - задоволити частково.

Стягнути із ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2: ? розміру позики в сумі 30 000 ( тридцять тисяч) гривень, яка була надана за рахунок спільних подружніх коштів у 2010 році ОСОБА_4.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1, судові витрати в сумі 300 гривень відповідно до розміру задоволених вимог.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1, судові витрати на експертизу в сумі 2026 гривень 08 копійок.

В іншій частині позову відмовити.

Зняти арешт із житлового будинку, який розташований за адресою АДРЕСА_1, який був накладений 19 серпня 2015 року на підставі ухвали Ямпільського районного суду Вінницької області.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Вінницької області через Ямпільський районний суд Вінницької області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

ГОЛОВУЮЧИЙ М.М.ДЗЕРИН