Придніпровський районний суд м.Черкаси
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2017 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

Головуючого судді Кондацька Н.М.,

при секретарі Мелещенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Придніпровського суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за аліментами,-

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за аліментами. Позивач зазначає, що відповідач по справі являється їй рідним батьком. До настання повноліття позивача (до квітня 2007 року ) з відповідача на її утримання стягувалися аліменти в розмірі ? частин всіх видів доходів, які він виплатив в повному обсязі. З 01.09.2006 позивача навчалася в Черкаському медичному коледжі, на договірній основі (терміном 2,6 років) з оплатою за навчання 7800 грн. Оплачувати навчання позивачка і її мати не мали змоги. Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02.07.2007 позовні вимоги ОСОБА_3 були задоволені повністю, з відповідача на користь позивача були присуджені до стягнення аліменти у твердій грошовій сумі, в розмірі по 500 грн. щомісячно, починаючи з 21.05.2007 та до закінчення навчання, тобто до 01.03.2009, але не довше досягнення нею 23-х років. Позивач зазначає, що відповідач хоч і затримував виплату, але ж виконував обовязки щодо її утримання. Починаючи з вересня 2008 року по квітень 2012 року припинив здійснювати виплати, цей факт підтверджується розрахунком заборгованості, наданим державним виконавцем Придніпровського відділу державної виконавчої служби м. Черкаси ОСОБА_4 Станом на квітень 2012 року, тобто на момент досягнення позивача 23-х років, заборгованість ОСОБА_2 по сплаті аліментів становить 20500 грн. У звязку з навмисним ухиленням відповідача від сплати аліментів в період навчання в Черкаському медичному коледжі (з 01.09.2006 по 01.03.2009) позивач і її матір були змушені сплачувати за навчання самостійно. Вони ніде не працювали, це негативно позначалося на їх матеріальному благополуччі. В літку 2009 року позивач вступила до Черкаського національного університету імені ОСОБА_5, на факультет психології, (період навчання 4,5 роки) на контрактну основу, про що позивач сповістила відповідача, але він відмовився продовжувати виплачувати аліменти у розмірі визначеному судом, у звязку з чим вона була змушена обрати заочну форму навчання, для того щоб у вільний від навчання час мати можливість заробляти кошти для оплати свого ж навчання. На підставі вище перерахованого просить суд, стягнути з відповідача заборгованість у сумі 20500 грн., неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в період з 01.05.2007 по 01.04.2012 у сумі 8675 грн.

03.02.2017 представник позивача- адвокат ОСОБА_6 подав до канцелярії Придніпровського районного суду м. Черкаси заяву про збільшення позовних вимог. В якій просив суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по аліментах в розмірі 34925 грн., в тому числі борг - 20500 грн., пеню - 8675 грн., індексацію аліментів - 322,75 грн., втрати внаслідок інфляції - 4952 грн. та 3% річних- 475,72 грн.

В судовому засіданні представник позивача адвокат ОСОБА_6 збільшені позовні вимоги підтримав та просив задоволити.

Відповідач в судовому засіданні позов визнав, але просив застосувати позовну давність. Зазначив, що у період коли виникла заборгованість офіційно не працював. Дану заяву суд розцінює як часткове визнання позову.

Заслухавши пояснення стрін, дослідивши в судовому засіданні наявні матеріали справи, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ч.1 ст.58 і ч.2 ст.59 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування та обставини справи, які за законом мають бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст.64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2І є батьком ОСОБА_1, згідно копії свідоцтва про народження.

Заочним рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02.07.2007 присуджено до стягнення з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, Хутор Подгорний, громадянина України, аліменти на користь повнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 500 грн. щомісячно, починаючи з 21 травня 2007 року та до закінчення нею навчання тобто до 01.03.2009 року, але не довше досягнення нею 23 років.

Даним заочним рішенням встановлено, що згідно довідки Черкаського медичного коледжу від 15 травня 2007 року № 473/07 ОСОБА_3В являється студенткою II ак В (11) курсу, денної форми навчання на контрактній основі, з 01.09.2006 року по 01.03.2009 рік.

Отже, в раніше зазначеному рішенні не були дослідженні ті докази, що позивач навчалася в Черкаському національному університеті імені ОСОБА_5 на факультеті психології, оскільки воно було винесене до початку навчання у цьому навчальному закладі. Дане рішення не можна продовжити до виконання (коли позивач навчалася не у Черкаському медичному коледжі).

Відповідно до ч.1 ст. 14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організації, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Згідно копії довідки-розрахунку виданої Придніпровським ВДВС м. Черкаси за №ДВ-14 від 13.09.2016 про заборгованість аліментів по виконавчому листу №2-1994 від 19.07.2007 Придніпровського районного суду м. Черкаси заборгованість ОСОБА_2І в період з травня 2007 року по квітень 2012 року становить 20500 грн.

Відповідно до ч.4 ст.195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору судом.

В судовому засіданні встановлено, що в добровільному порядку відповідачем рішення суду про стягнення аліментів в повному обсязі не виконувалось, але платежі ним були здійснені у листопаді 2007 року в сумі 3500 грн., у травні 2008 року в сумі 2500 грн. та в серпні 2008 року в сумі 3500 грн., що підтверджується копією розрахунку державного виконавця (а.с.9).

Судом встановлено, що відповідач зобовязаний був платити аліменти на користь позивача в розмірі 500 грн. щомісячно, починаючи з 21 травня 2007 по 01.03.2009 року. А заборгованість відповідача в період з 02.03.2009 по 01.04.2012 ( до досягненню позивача 23 років) не доведена, оскільки в матеріалах справи відсутнє рішення суду, яким з відповідача на користь позивача присуджено до стягнення аліментів за вказаний період.

Суд не бере до уваги довідку Придніпровським ВДВС м. Черкаси за №ДВ-14 від 13.09.2016 у звязку з тим, що зобовязання відповідача повинно було припинитися 01.03.2009 по закінченню навчання позивача в Черкаському медичному коледжі.

Таблиця щодо нарахованих відсотків пені по несплаті аліментів не береться судом до уваги, оскільки відповідачем здійснювалась оплата за пропущені періоди.

За змістом ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов'язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов'язання, стимулювати боржника до належної поведінки.

Отже, обов'язковою умовою застосування юридичної відповідальності у вигляді стягнення неустойки є винна протиправна поведінка особи, тобто воно можливе у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов'язаної сплачувати аліменти, наприклад, у зв'язку з її ухиленням від сплати аліментів, розшуком, перебуванням за кордоном тощо.

При цьому пеня нараховується не з часу фактичного ухилення від утримання і не з часу подання позовної заяви про стягнення аліментів чи з часу набрання рішенням суду про стягнення аліментів законної сили, а з часу невиконання рішення суду.

Моментом невиконання судового рішення є початок ухилення від його виконання або перешкоджання його виконанню. Невиконання судового рішення полягає у невжитті особою, до якої звернуто виконання рішення, що набрало законної сили, передбачених законом заходів щодо їх виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Таким чином дана стаття передбачає відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені), яка настає лише за наявності вини цієї особи.

Отже, на підставі наведеного і того, що представником позивача не доведено вину відповідача, а збільшені позовні вимоги є похідними суд вважає, що в них потрібно відмовити.

Факт визнання відповідача позову, суд не бере до уваги, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення.

При здійсненні правосуддя у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом (ст.4 ЦПК). Способи захисту цивільних прав та інтересів передбачені ст.16 ЦК. Натомість зі змісту ст.16 ЦК вбачається, що суд може захистити цивільне право або інтерес лише таким способом, що встановлений договором або законом.

На підставі ст.88 ЦПК судові витрати, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають.

На підставі наведеного та керуючисьст.ст.20, 195, 196 СК України, ст.ст. 1, 4, 10, 14. 49, 58, 59, 60, 61, 64, 88, 212-215 ЦПК України, ст. 16,258, 549 ЦК УКраїни суд, -

Вирішив:

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за аліментами - відмовити.

Заяву про апеляційне оскарження рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Головуючий: ОСОБА_7