Ухвала

іменем україни

06 березня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Фаловської І.М., ВисоцькоїВ.С., Умнової О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_4 про відстрочку виконання рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 грудня 2013 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_6, Служба у справах дітей Павлоградського міськвиконкому, про звернення стягнення, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із заявою про відстрочку виконання рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 грудня 2013 року, яким звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру шляхом її продажу банком з укладанням від імені ОСОБА_4 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, а також виселено осіб які зареєстровані та проживають у квартирі, яка є предметом іпотеки. У поданій заяві ОСОБА_4 посилається на положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України наданого, як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червеня 2014 року, якими передбачено, що нерухоме майно, яке є предметом застави чи іпотеки не може бути примусово стягнуто або відчужене, у зв'язку з чим заявниця просила відстрочити виконання рішення суду до втрати чинності вказаного закону.

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2015 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 лютого 2016 року, задоволено заяву ОСОБА_4 про відстрочку виконання рішення. Відстрочено виконання рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 грудня 2013 року у цивільній справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_6, Служба у справах дітей Павлоградського міськвиконкому, про звернення стягнення до втрати чинності Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати ухвалені судові рішення і ухвалити нове, яким залишити без задоволення заяву ОСОБА_4 про відстрочку виконання рішення.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України (далі - ЦПК України) від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 грудня 2013 року, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі 34 285,08 доларів США, було звернуто стягнення на двокімнатну квартиру загальною площею 49,20 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені ОСОБА_4 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з проведенням дій щодо коригування технічної документації відповідно до поточного стану нерухомості, її перепланування та перебудови, з проведенням дій щодо оформлення та з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «Приватбанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами державних дій, необхідних для продажу предмету іпотеки, а також виселено ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, які зареєстровані та проживають у квартирі (предмет іпотеки), розташованій за адресою: АДРЕСА_1, зі зняттям з реєстраційного обліку у територіальному органі державної міграційної служби України, до повноважень якого входять питання громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб, компетенція якого територіально поширюється на адресу вказаного будинку.

Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року, встановлено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника / майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Поняття мораторій у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання (п. 2 ч. 1 ст. 263 ЦК України).

Статтею 373 ЦПК України передбачено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення (хвороба боржника або членів його родини, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо) суд у виключних випадках може відстрочити виконання рішення.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, відповідно до вимог статей 10, 11, 60 ЦПК України дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, врахувавши положення ст. 373 ЦПК України, положення Закону України Закону «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності правових підстав для відстрочки виконання судового рішення, оскільки підставою для відстрочки виконання рішення суду можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його виконання неможливим у строк та спосіб встановлений судом, а суду надано право провести таку відстрочку лише у виняткових випадках.

Таким чином, суд першої інстанції прийнявши до уваги наявність обставин, що законодавчо роблять неможливим виконання рішення суду, а саме запровадження мораторію в частині звернення стягнення на предмет іпотеки, вірно вказав, що заява про відстрочку виконання рішення підлягає задоволенню.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій і при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги на правильність висновків судів не впливають та їх не спростовують.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» відхилити.

Ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: І.М. Фаловська

В.С. Висоцька

О.В.Умнова