У х в а л а

23 січня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Лященко Н.П.,

Гуменюка В.І.,

Романюка Я.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 5 січня 2016 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Укрнафта» в особі нафтогазовидобувного управління «Долинанафтогаз» про стягнення середнього заробітку за вимушений прогул при затримці виконання рішення суду про поновлення на роботі,

в с т а н о в и л а :

Долинський районний суд Івано-Франківської області рішенням від 22 травня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнив, ухвалив: стягнути з публічного акціонерного товариства «Укрнафта» в особі нафтогазовидобувного управління «Долинанафтогаз» на його користь 241 тис. 19 грн 20 коп. середнього заробітку за вимушений прогул при затримці виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 6 грудня 2012 року по 28 січня 2015 року, 2 тис. 200 грн за надання юридичної допомоги та 2 тис. 410 грн 19 коп. судового збору в дохід держави.

Апеляційний суд Івано-Франківської області 5 січня 2016 року скасував рішення суду першої інстанції та ухвалив нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнив частково, ухвалив: стягнути з відповідача на його користь 4 тис. 570 грн 20 коп. середнього заробітку за вимушений прогул при затримці виконання рішення суду про поновлення на роботі, 1 тис. 100 грн витрат за надання юридичної допомоги, а також 606 грн 32 коп. судового збору в дохід держави.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 16 листопада 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилила, рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 5 січня 2016 року залишила без змін.

11 січня 2017 року ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 5 січня 2016 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 листопада 2016 року з передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, а саме статті 236 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України).

На обґрунтування підстави перегляду вказаних судових рішень, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, заявник посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 грудня 2012 року, 10 липня 2013 року, 14 травня і 27 листопада 2014 року, 25 лютого, 27 травня і 9 вересня 2015 року, в яких, на його думку, по-іншому, ніж в оскаржуваних судових рішеннях, застосовано вказану норму матеріального права.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з таких підстав.

За положеннями пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

В ухвалі від 16 листопада 2016 року, про перегляд якої подано заяву, суд касаційної інстанції погодився з висновками апеляційного суду про те, що роботодавець дотримувався вимог статті 235 КЗпП України щодо негайного виконання рішення суду про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника. Затримка виконання судового рішення становить 9 днів, за вказаний період суд стягнув середній заробіток.

При цьому суд зазначив, що підстави стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу (ст. 235 КЗпП України) та за затримку виконання рішення суду про поновлення на роботі (ст. 236 КЗпП України) мають відмінну правову природу та регулюються окремими нормами матеріального права.

Висновки щодо застосування статті 236 КЗпП України судом касаційної інстанції в ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 грудня 2012 року, 10 липня 2013 року, 14 травня і 27 листопада 2014 року, 25 лютого, 27 травня і 9 вересня 2015 року, наданих заявником для порівняння, не суперечать висновкам, зробленим в ухвалі, про перегляд якої подано заяву.

Отже, порівняння наведених судових рішень із судовим рішенням суду касаційної інстанції, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ з тотожними предметами спору, підставами позову та аналогічними обставинами й однаковим регулюванням норм матеріального права у спірних правовідносинах дійшов протилежних висновків щодо заявлених вимог.

За викладених обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Керуючись частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Укрнафта» в особі нафтогазовидобувного управління «Долинанафтогаз» про стягнення середнього заробітку за вимушений прогул при затримці виконання рішення суду про поновлення на роботі за заявою ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 5 січня 2016 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 листопада 2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді : Н.П. Лященко

В.І. Гуменюк

Я.М. Романюк