Справа № 199/924/16-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

11.01.2017 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

судді Скрипник О.Г.

секретарі Свіріній Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу, ОСОБА_3, про визнання договору купівлі-продажу недійсним,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2016 року ОСОБА_1 звернулася до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2, третя особа: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу, ОСОБА_3, про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири.

В обґрунтування позову зазначила, що вона є людиною похилого віку, ІНФОРМАЦІЯ_1 та їй на праві власності належала квартира АДРЕСА_1 ( Дніпропетровську).

Після смерті чоловіка залишився син, проте про позивачку він не піклується. Син сестри чоловіка, ОСОБА_2 навпаки проявляв турботу та піклувався про позивача, переконав, що буде доглядати та утримувати її до дня смерті взамін на квартиру, належну позивачу.

Позивач зазначає, що з відповідачем вони домовилися про те, що укладуть договір купівлі-продажу квартири та відповідач сам оформляв всі необхідні для укладення договору купівлі-продажу квартири. Договір купівлі-продажу посвідчили у приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу, ОСОБА_3

Позивач вказує, що після посвідчення договору купівлі-продажу, відповідач забрав її до себе проживати, вивіз частину меблів, належних позивачеві, проте позивач змушена була повернутися через декілька місяців додому, оскільки відповідач створив їй умови, непридатні для проживання. Наразі позивач мешкає в спірній квартирі, сплачує за комунальні послуги.

Позивач зазначає, що договір купівлі-продажу квартири не відповідає вимогам законів, не спрямований на реальне настання правових наслідків, оскільки позивач грошові кошти за договором купівлі-продажу від відповідача не отримувала, помилялася щодо дійсних обставин справи та вважала, що з відповідачем уклала договір довічного утримання.

Зважаючи на викладене вище, позивач просить визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 (Дніпропетровську), без застосування реституції, так як грошові кошти за договором купівлі-продажу не отримувала, продовжує проживати у спірній квартирі.

В судовому засіданні позивач, її представник позов підтримали, просили задовольнити.

Відповідач, представник відповідача позов не визнали, просили відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відповідач суду пояснив, що позивач дуже хворіє, їй на лікування потрібні були грошові кошти. З метою вирішення фінансових питань вона звернулася до відповідача та попросила його придбати у неї квартиру АДРЕСА_3 (Дніпропетровську) за 150 000, 0 грн. Після оформлення всіх необхідних документів, сторони уклали договір купівлі-продажу спірної квартири за 150 000, 0 грн.

Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу, ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, направив до суду свої пояснення.

Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що позивач, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає в ІНФОРМАЦІЯ_2 (Дніпропетровську).

10 листопада 2015 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3 (Дніпропетровську) за 148 931, 0 грн.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_1 суду пояснила, що вона є людиною похилого віку, договір купівлі-продажу з ОСОБА_2 уклала, оскільки той проявляв турботу до неї, обіцяв піклуватися про позивача до дня її смерті. Після укладення договору купівлі-продажу , відповідач забрав позивача до себе додому проживати, проте створив неналежні умови для проживання, внаслідок чого позивач змушена була переїхати знову до квартири АДРЕСА_3. Будь-яких грошових коштів за продану квартиру вона від відповідача не отримувала, натомість надала йому грошові кошти на оформлення договору купівлі-продажу та 6500,0 грн на поховання. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_2 суду пояснив, що про ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 він піклувався давно, завозив їй продукти харчування, при необхідності ліки. В 2015 році йому зателефонувала ОСОБА_1 та попросила укласти з нею договір купівлі-продажу квартири, оскільки їй терміново потрібні гроші на лікування.

ОСОБА_2 зазначив, що на той час у нього в наявності були грошові кошти у сумі 150 000, 0 грн, за які він мав наміри придбати автомобіль, проте ОСОБА_1 наполягала на укладенні договору купівлі-продажу квартири.

За ініціативою позивача, 10 листопада 2015 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 (Дніпропетровську) за 148 931, 0 грн.

Відповідач суду пояснив, що грошові кошти у сумі 150 000, 0 грн він сплатив ОСОБА_1 у неї вдома в квартирі, до нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, а не під час його укладення. Розписку про сплату грошових коштів за квартиру, від позивача не брав. Після укладення договору купівлі-продажу квартири, позивач поїхала гостювати до відповідача, проте через декілька місяців попросила відвезти її назад в квартиру, де наразі проживає, сплачує за комунальні послуги.

Частиною 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 13, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави та суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчинила правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч.2 ст. 203 ЦК)

Відповідно до ч.3 ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Частиною 5 ст. 203 ЦК України встановлено, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ч.1 ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчиняла правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну суму.

Посилання відповідача на те, що він сплатив позивачу грошові кошти за спірну квартиру, не підтверджуються жодними доказами. В матеріалах справи відсутня розписка, написана позивачем про отримання нею від відповідача грошових коштів за продану квартиру. Крім того, допитана як свідок позивач ствердила, що грошові кошти за квартиру відповідач їй не сплатив.

Допитаний як свідок в судовому засіданні відповідач ствердив, що під час укладення договору купівлі-продажу спірної квартири, грошові кошти позивачу не передавав, що дає суду підстави вважати, що договір купівлі-продажу не був спрямований на реальне настання правових наслідків та укладаючи договір купівлі-продажу позивач помилялася щодо дійсних обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, третьою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 216 ЦК України встановлено, що недійсний правочин не створює правових наслідків крім тих, що повязані з його недійсністю.

У разі визнання недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі відшкодувати вартість того. що одержано за цінами. які існують на момент відшкодування.

Так, як в матеріалах справи відсутні докази про сплату відповідачем грошових коштів за договором купівлі-продажу спірної квартири та позивач продовжує проживати в квартирі, сплачувати за неї комунальні платежі, суд не застосовує до сторін реституцію, оскільки жодна із сторін умови договору купівлі-продажу не виконала: грошові кошти за квартиру покупець продавцю не сплатив, та після вчиненого правочину продавець квартиру покупцю не передав.

За таких підстав суд вважає. що договір купівлі-продажу є таким, що не відповідає вимогам ст.ст. 203, 215, 229 ЦК України, а отже є недійсним, а тому позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 15, 16, 203, 215, 216, 229, 655 ЦК України, ст.ст. 60, 215-218 ЦПК України, суд

ВИ Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: приватний нотаріус дніпропетровського міського нотаріального округу, ОСОБА_3, про визнання договору купівлі-продажу недійсним - задовольнити.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_4 (Замполіта Бєляєва) у м. Дніпрі ( Дніпропетровську), укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу, ОСОБА_3 10.11.2015 року за реєстровим № 2022.

Скасувати запис про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 РНОКПП НОМЕР_1 на квартиру АДРЕСА_4 ( Замполіта Бєляєва) у м. Дніпрі ( Дніпропетровську) шляхом скасування переходу права власності від ОСОБА_1 до ОСОБА_2.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 551, 20 грн..

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 999, 23 грн.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Дніпропетровської області протягом 10 днів з дня його проголошення шляхом подання в зазначений строк апеляційної скарги через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська . Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.Г. Скрипник