АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 211/184/15-ц 22-ц/774/175/К/17
Справа № 211/184/15-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/175/К/17 суддя Бардін О.С.
Категорія № 44 (4) Суддя-доповідач ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Зубакової В.П., Митрофанової Л.В.,

секретар: Чубіна А.В.,

за участю: представника позивача ПАТ «КБ «ПриватБанк» ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 29 вересня 2016 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_6, третя особа Служба у справах дітей виконавчого комітету Довгинцівської районної в місті ради про виселення, -

ВСТАНОВИЛА:

В січні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк» (надалі ПАТ «КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_7, яка діє в інтересах неповнолітніх ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, а також до ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_6 про виселення.

В обґрунтування позову ПАТ «КБ «ПриватБанк» зазначив, що 21 серпня 2007 року між позивачем та ОСОБА_7 було укладено кредитний договір № KRP0G100150934, відповідно до умов якого банк зобовязався надати ОСОБА_7 кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 13038,00 доларів США строком до 20.08.2027 р., а ОСОБА_7 зобовязалась сплатити кредит та відсотки за користування кредитом.

В забезпечення зобовязань за кредитом між позивачем та ОСОБА_7 було укладено договір іпотеки № KRP0G100150934, відповідно до умов якого ОСОБА_7 надала в іпотеку нерухоме майно: житловий будинок № 63 по вул. Транспортна в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, який належав їй на праві власності на підставі договору купівлі-продажу.

Свої зобовязання за кредитним договором ОСОБА_7 не виконала, тому позивач звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, та 11 квітня 2012 року Довгинцівським районним судом м. Кривого Рогу винесено рішення, яким звернуто стягнення на предмет іпотеки житловий будинок № 63 по вул. Транспортній в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, шляхом продажу вказаного будинку позивачем та виселено ОСОБА_7 з будинку. На виконання положень ч. 1 ст. 109 ЖК України ОСОБА_7 було направлено письмову претензію про добровільне звільнення приміщення, однак вимоги були проігноровані.

Тому позивач просить виселити відповідачів та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у житловому будинку № 63 по вул. Транспортній в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, судові витрати покласти на відповідачів.

Ухвалою Довгинцівського районного суду від 29.09.2016 року провадження по справі за позовом ПАТ «КБ «ПриватБанк до ОСОБА_7 про виселення закрито (а.с. 162).

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 29 вересня 2016 року в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_5, ОСОБА_13, ОСОБА_6 про виселення відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ПАТ «КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог ПАТ «КБ «ПриватБанк» в повному обсязі.

Апелянт вказує на те, що судом не враховано, що предмет іпотеки було придбано позичальником за рахунок кредитних коштів, а тому виселення з нього громадян без надання іншого житлового приміщення відповідає чинному законодавству.

Також представник банку зазначає, що ОСОБА_7 є єдиним власником спірного будинку. На момент укладання договору іпотеки, неповнолітні діти в спірному будинку не проживали, не були зареєстровані, а тому не може бути порушено право власності на нерухоме майно, якого на момент укладання правочину, неповнолітні діти не мали та не могли мати.

Представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4 заперечувала проти апеляційної скарги, вважала рішення суду від 29.09.2016 року законним та обґрунтованим, у звязку з чим, просила апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, заслухавши представника відповідача ОСОБА_3, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК України встановлено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Проте, частково рішення суду від 29.09.2016 року, а саме -в частині відмови позивачу у виселенні відповідача ОСОБА_3, не відповідає зазначеним вимогам закону.

Судом встановлено та вбачається із матеріалів справи, що 21 серпня 2007 року між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», (а.с. 17) та відповідачем ОСОБА_7 було укладено кредитний договір № KRP0G100150934, відповідно до умов якого остання отримала кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 13038,00 доларів США, строком до 20.08.2027 р., в обмін зобовязання сплатити кредит та відсотки за користування кредитом у порядку та строки, визначені даним договором (а.с. 5-6).

Згідно договору купівлі-продажу від 21.08.2007 р., ОСОБА_7 придбала домоволодіння № 63 по вул. Транспортній в м. Кривому Розі Дніпропетровської області (а.с. 159).

В забезпечення зобовязань за кредитом 21.08.2007 року між позивачем та ОСОБА_7 було укладено договір іпотеки № KRP0G100150934, відповідно до умов якого ОСОБА_7 надала в іпотеку нерухоме майно: житловий будинок № 63 по вул. Транспортна в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, який належав ій на праві власності на підставі вищевказаного договору купівлі-продажу (а.с. 7-9).

За невиконання ОСОБА_7 взятих на себе зобовязань за кредитним договором № KRP0G100150934 від 21.08.2007 року рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 11.04.2012 року в рахунок погашення заборгованості за вказаним кредитним договором звернуто стягнення на житловий будинок з господарчими та побутовими будівлями, які розташовані за адресою: м. Кривий Ріг вул. Транспортна буд. 63, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки позивачем з укладанням від імені ОСОБА_7 договору купівлі-продажу будь-яким іншим способом з покупцем, а також наданням позивачу інших повноважень, необхідних для здійснення продажу (а.с. 10-11).

Цим же судовим рішенням ОСОБА_7 виселено з вказаного домоволодіння із зняттям з реєстраційного обліку.

Звертаючись до суду з позовом, позивач посилався на те, що наявність судового рішення від 21.08.2007 року про звернення стягнення на спірне домоволодіння є підставою для виселення відповідачів відповідно до ст. 40 ЗУ «Про іпотеку» та ст. 109 ЖК України.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову про виселення ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_6, суд першої інстанції виходив із того, що спірне домоволодіння придбане не за кредитні кошти, оскільки частина сплачених ОСОБА_5Юкоштів за договором купівлі-продажу, були її власними коштами, тому, виходячи з положень ст. 109 ЖК УРСР, відмовив у виселенні відповідачів зі спірного будинку без надання їм іншого постійного житла.

Однак, колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи, згідно рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 11.04.2012 року на житловий будинок з господарчими та побутовими будівлями, які розташовані за адресою: м. Кривий Ріг вул. Транспортна буд. 63, звернуто стягнення в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № KRP0G100150934 від 21.08.2007 року, укладеного між позивачем та ОСОБА_7

За змістом ч.1 ст.40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК УРСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення.

Відповідно до частини другої статті 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють із жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинне бути зазначене в рішенні суду.

Отже, частина друга статті 109 ЖК УРСР установлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Як вбачається з до п.п. 2.1. договору купівлі-продажу від 21.08.2007 року, вартість спірного житлового будинку з усіма господарчими та побутовими будівлями і спорудами на дату продажу становить 67563 грн. 83 коп., з яких 15043 грн. 83 коп. ОСОБА_7, як покупець, сплатила готівкою за власний рахунок, а решту грошей 52520 грн. - за рахунок кредитних коштів, отриманих на підставі кредитного договору в день підписання договору.

Тобто, спірне домоволодіння придбане ОСОБА_7 за рахунок кредитних коштів. При цьому їх повернення забезпечене іпотекою відповідного спірного жилого приміщення, згідно договору іпотеки № KRP0G100150934 від 21.08.2007 року, що в контексті ч.2 ст.109 ЖК УРСР вважається достатніми підставами для виселення громадян без надання іншого жилого приміщення.

Однак, суд першої інстанції на вказану обставину уваги не звернув, та неправильно застосував положення ч.2 ст.109 ЖК УРСР, у звязку з чим, доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу.

Як вбачається з інформаційної довідки адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України в Дніпропетровській області, за адресою м. Кривий Ріг вул. Транспортна буд. 63 зареєстрованою значиться відповідач ОСОБА_3 (а.с.49), у звязку з чим, вона підлягає виселенню із зазначеного будинку без надання іншого постійного житла, на підставі статті 109 ЖК УРСР та статей 39, 40 Закону України «Про іпотеку».

Тоді як ні відповідач ОСОБА_6, ні відповідач ОСОБА_5, за вищевказаною адресою не зареєстровані (а.с. 48, 51) та не мешкають, а тому позовні вимоги в частині їх виселення із спірного домоволодіння задоволенню не підлягають.

За викладених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - скасуванню з підстав, передбачених п.п. 1, 4 ст. 309 ЦПК України, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» та виселення ОСОБА_3 із житлового будинку, розташованого за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Транспортна, буд. № 63, без надання іншого житлового приміщення. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до ч. 5 ст. 88 ЦПК України, якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем ПАТ «КБ «ПриватБанк» при подачі позову 13.01.2015 року вірно був сплачений судовий збір в розмірі 243,60 грн., відповідно до п.п 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» № 3674-VI від 08.07.2011 року (в редакції на час подання позову).

Згідно п.п. 6 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» № 3674-VI від 08.07.2011 року (станом на час подання апеляційної скарги 18.10.2016 року), за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду ставка судового збору становить 110% ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги, що становить 267,96 грн.

Таким чином, з відповідача ОСОБА_3 на користь ПАТ «КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню судовий збір за подачу позовної заяви в розмірі 243,60 грн. та за подачу апеляційної скарги в розмірі 267,96 грн., а всього 511,56 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 307, ч. 1 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 29 вересня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_6, третя особа Служба у справах дітей виконавчого комітету Довгинцівської районної в місті ради про виселення задовольнити частково.

Виселити ОСОБА_3 із житлового будинку, розташованого за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Транспортна, буд. № 63, без надання іншого житлового приміщення.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір в загальному розмірі 511 грн. 56 коп.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: А.П. Барильська

Судді: В.П. Зубакова

ОСОБА_14