1Справа № 335/8974/16-ц 2/335/188/2017
16 січня 2017 року м. Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Рибалко Н.І., при секретареві Якимовій О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В заяві позивач зазначила наступне. Позивач є власником частини квартири АДРЕСА_1 Радянської України (Незалежної України) в м. Запоріжжі. В зазначеній квартирі зареєстрована відповідач, ОСОБА_2, колишній співвласник квартири. За зазначеною адресою ОСОБА_2 не мешкає з дати укладення договору купівлі-продажу квартири у 2013 році, але добровільно не знялась з реєстраційного обліку за вказаною адресою. Позивач просить суд визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням за вказаною адресою.
В судове засідання позивач надала суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутність, просила суд задовольнити позовні вимоги.
Відповідач в судове засідання не зявилась, причину неявки суду не повідомила, заперечень до позовної заяви не надала, про час та місце розгляду справи завчасно повідомлялась, у встановленому законом порядку.
Відповідно ч. 4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи, на підставі наявних у ній матеріалів, у відсутності сторін.
Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.
У відповідності зі ст. ст. 10, 11 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами.
Зясувавши обставини справи, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково виходячи з наступного.
Судом встановлено наступне. Позивач, ОСОБА_1, є власником квартири АДРЕСА_2 Радянської України (Незалежної України) в м. Запоріжжі на підставі договору купівлі-продажу від 21.10.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу, ОСОБА_3, зареєстрованого в реєстрі за №4328.
Право власності ОСОБА_1 на квартиру також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.
В зазначеній квартирі зареєстрована відповідач, ОСОБА_2, що підтверджується відповіддю адресно-довідкового бюро на запит суду.
Реєстрація відповідача в спірній квартирі порушує право позивача користуватися та розпоряджатися належним їй нерухомим майном. Позивач вимушена сплачувати комунальні послуги за відповідача.
Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.
Водночас відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про:1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.
Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, повязані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких повязані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.
Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.
Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України).
Способом захисту цивільних прав позивача суд, в даному випадку, вважає усунення перешкод в здійсненні права власності шляхом позбавлення відповідача права користування житловим приміщенням.
При вищевикладеному, приймаючи до уваги встановлені судом обставини, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, суд вважає за необхідне усунути позивачу, ОСОБА_1, перешкоди в користуванні власністю, шляхом позбавлення ОСОБА_2 права користування квартирою №76 в буд. 39-Г по вул. Незалежної України в м. Запоріжжі.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 321, 391 ЦК України, ст. ст.10, 11, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити частково.
Усунути ОСОБА_1 перешкоди в користуванні квартирою №76 в будинку №39-Г по вул. Незалежної України в м. Запоріжжі, шляхом позбавлення ОСОБА_2 права користування квартирою №76 в буд. 39-Г по вул. Незалежної України в м. Запоріжжі.
В іншій частині позовні вимоги залишити без задоволення.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі , але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою в 10-денний строк з дня отримання заочного рішення.

Суддя: Н.І. Рибалко