Справа № 362/5093/16-ц Головуючий у І інстанції Корнієнко С. В.
Провадження № 22-ц/780/1257/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 49 24.03.2017
РІШЕННЯ

Іменем України

23 березня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді - Верланова С.М.,

суддів - Савченка С.І., Білоконь О.В.,

за участю секретаря - Нагорної Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 14 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання дитини,

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з указаним позовом, в якому просила: стягнути з ОСОБА_3 на свою користь аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, за минулий час у розмірі 1/4 частини від усіх його видів заробітку (доходу), отриманого відповідачем у період з червня 2013 року по червень 2016 року; стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4 у розмірі 1/3 частини від усіх його видів заробітку (доходу), щомісячно, до досягнення дитиною повноліття; стягнути з відповідача додаткові витрати на лікування та оздоровлення дочки у розмірі 1 000 грн., щомісячно, до досягнення дитиною повноліття; стягнути з відповідача на свою користь додаткові втирати фактично понесені нею на лікування та оздоровлення ОСОБА_4 у розмірі 11 170 грн. 81 коп.

В обґрунтування позову ОСОБА_2 послалася на те, що у період з 1999 року по травень 2004 року вона проживала разом з відповідачем однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Під час спільного проживання у них народилася дочка ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Вказувала, що з травня 2004 року у звязку з погіршенням стосунків з відповідачем, вона проживає разом з дочкою окремо від відповідача, дитина знаходиться на їх утримання. Зазначала, що ОСОБА_4 хворіє та з жовтня 2008 року набула статусу інваліда з дитинства. У жовтні 2012 року дитині була припинена інвалідність на час ремісії, проте згідно з рекомендацією лікарів їй рекомендовано індивідуальне навчання за програмою школи для дітей із затримкою психічного розвитку та постійні спостереження і лікування у дитячого психіатра. За період з лютого 2015 року по жовтень 2016 року у звязку з лікуванням та обстеженням ОСОБА_4 позивач понесла додаткові витрати у розмірі 22 341 грн. 62 коп. Вказувала, що відповідач, який є фізичною особою підприємцем, має регулярний дохід та має у власності об`єкти нерухомого майна, з червня 2013 року допомоги на утримання дитини не надає та відмовився брати участь у додаткових витратах на дитину. З наведених підстав ОСОБА_2 просила її позов задовольнити.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 14 грудня 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку (доходу), починаючи з 13 жовтня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 фактично понесені нею додаткові витрати на лікування та оздоровлення неповнолітньої ОСОБА_4 у розмірі 11 170 грн. 81 коп. та додаткові витрати на її лікування у розмірі 500 грн., щомісячно, до досягнення ОСОБА_4 повноліття.

В решті позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні з відповідача аліментів за минулий час та в частині стягнення додаткових витрат на утримання дитини у розмірі 500 грн. - скасувати та ухвалити нове рішення в цій частині, яким її позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення суду відповідає не повному обсязі.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини за минулий час, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не надала доказів того, що вона вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача та доказів ухилення останнього від їх сплати.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та вимогах закону.

Обгрунтовуючи вимоги позову в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини за минулий час, позивач послалася на те, що відповідач ОСОБА_3 з серпня 2009 року по березень 2012 року сплачував щомісячно аліменти на утримання ОСОБА_4 шляхом перерахування коштів на банківську картку позивача, а в подальшому припинив виплати. Вважає, що дії відповідача щодо сплати коштів у вказаний період свідчать про доведеність того факту, що вона вживала заходів отримання аліментів з відповідача.

Згідно з ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Установивши, що у матеріалах справи відсутні докази, які б вказували, що ОСОБА_2 до звернення до суду з даним позовом вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не могла їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини за минулий час.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 в цій частині на увагу не заслуговують та висновків суду першої інстанції не спростовують.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з рішенням суду в частині стягнення додаткових витрат на лікування ОСОБА_4 у розмірі 500 грн., щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, виходячи з такого.

Згідно з ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була поставлена, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей, хворобою, каліцтвом, тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно (ч. ч. 2, 3 ст. 185 СК України).

У пунктах 18, 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 зазначено, що до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. При одночасному розгляді вимог про стягнення аліментів і додаткових витрат їх має бути визначено у рішенні окремо.

Судом першої інстанції встановлено, що з 1999 року по 2004 рік ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у фактичних шлюбних відносинах. Від спільного проживання вони мають неповнолітню дочку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ОЛ № 181556 від 28 липня 2015 року (а.с.10).

Неповнолітня ОСОБА_4 проживає разом з ОСОБА_2 та знаходиться на її утриманні, що підтверджуються довідкою відділу з питань реєстрації місця проживання виконавчого комітету Васильківської міської ради № 3528 від 07 жовтня 2016 року (а.с.12).

Як вбачається з посвідчення серії ААБ № 077469, ОСОБА_4 з жовтня 2008 року набула статусу інвалід з дитинства (а.с.11).

Судом першої інстанції встановлено, що з жовтня 2012 року статус інвалідності ОСОБА_4 був припинений на час ремісії, проте згідно з рекомендацією лікарів від 19 лютого 2009 року, 01 березня 2011 року та 09 жовтня 2015 року, ОСОБА_4 рекомендовано індивідуальне навчання за програмою школи для дітей із затримкою психічного розвитку. Постійний режим спостереження і лікування у дитячого психіатра.

Таким чином встановлено, що ОСОБА_4 страждає на хронічну хворобу, лікування якої потребує постійних витрат.

По справі встановлено, що у період з лютого 2015 року по жовтень 2016 року позивач понесла додаткові витрати на лікування дитини у розмірі 22 341 грн. 62 коп., що підтверджується відповідними квитанціями (а.с.13-19).

З відомостей з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДПА України про суми виплачених доходів № 67895 від 21 листопада 2016 року вбачається, що за перших два квартали 2016 року загальний розмір доходів ОСОБА_3 склав 7 045 грн. Джерелом отримання відповідачем вказаних коштів є заробітна у ТОВ «ТК Жадівський» (а.с. 66-67).

Отже, враховуючи наведені вище вимоги закону та встановлені обставини справи, які свідчать про те, що у звязку з хворобою ОСОБА_4 потребує в подальшому додаткових витрат на її лікування, приймаючи до уваги розмір понесених позивачем витрат на лікування дитини та матеріальний стан відповідача, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_2 в цій частині та стягнення з відповідача додаткових витрат на лікування ОСОБА_4 у розмірі 1 000 грн., щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

При визначенні розміру додаткових витрат на лікування дитини суд першої інстанції у порушення вимог ст.ст.212-214 ЦПК України на вказані обставини належної уваги не звернув.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду в частині стягнення додаткових витратна лікування ОСОБА_4 підлягає зміні на підставі ст.309 ЦПК України з наведених вище підстав.

В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, а тому відповідно до положень ст.303 ЦПК України апеляційним судом не перевіряється.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2задовольнити частково.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 14 грудня 2016 року в частині стягнення додаткових витрат на лікування ОСОБА_4 змінити, стягнувши з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_21 000 (одну тисячу) грн., щомісячно, до досягнення ОСОБА_4 повноліття

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді