АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа №2-2323/11 Головуючий І інстанції Довготько Т.М.
Провадження №22ц/790/1294/17 Суддя-доповідач ОСОБА_1
Категорія: договірні
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2017 р. Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого Кіпенка І.С.,

суддів Шаповал Н.М., Хорошевського О.М.,

за участі секретаря Брулевича В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою Повного товариства «Ломбард «Капітал» Лапоног та ОСОБА_2» на рішення Московського районного суду м. Харкова від 20 грудня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Повного товариства «Ломбард «Капітал» Лапоног та ОСОБА_2» в особі директора ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_6 про визнання договору про надання фінансового кредиту та договору іпотеки недійсним та за зустрічним позовом Повного товариства «Ломбард «Капітал» Лапоног та ОСОБА_2» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про припинення права власності та визнання права власності,

в с т а н о в и л а:

У січні 2011 року ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулись до суду з указаним позовом, посилались на те, що 21 липня 2010 року між Повним товариством «Ломбард «Капітал» Лапоног та ОСОБА_2» (далі ПТ «Ломбард «Капітал» Лапоног та ОСОБА_2») ОСОБА_3, ОСОБА_4 та неповнолітнім ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, укладено в простій письмовій формі договір про надання фінансового кредиту в розмірі 63 000 грн., терміном на шість місяців до 21 січня 2011 року під 4% за кожен місяць зі сплатою штрафу в розмірі 30 % від суми боргу за порушення строків оплати відсотків за кредитом або строку погашення основного боргу.

На виконання зобов'язань за кредитним договором 21 липня 2010 року сторонами було укладено нотаріально посвідчений договір іпотеки, предметом якого стала трикімнатна квартира АДРЕСА_1.

При укладанні договору про надання фінансового кредиту Товариством було порушено вимоги ч.2 ст.32 ЦК України, згідно з якою на вчинення неповнолітнім угоди по відношенню до нерухомого майна повинна бути письмова згода батьків, посвідчена нотаріусом. ОСОБА_6, третя особа по справі, є батьком неповнолітнього ОСОБА_5, який згоди на укладання договору не надавав.

В березні 2011року Товариство звернулось до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 в якому просили припинити право власності на спірну квартиру №52 за вказаною адресою та визнати за ним право власності на цю квартиру в порядку звернення стягнення на предмет іпотеки з посиланням на п.11 Договору іпотеки, яким обумовлено, що в разі невиконання іпотекодавцями будь-якого із взятих на себе зобов'язань за договором про надання фінансового кредиту, право власності на предмет іпотеки в повному обсязі переходить до іпотекодержателя, який вправі на свій розсуд задовольнити свої вимоги за рахунок предмету іпотеки.

Третя особа ОСОБА_6 первісний позов підтримав та просив його задовольнити, проти задоволення зустрічного позову заперечував.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 20 грудня 2011 року, позов ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та зустрічний позов Повного товариства «Ломбард «Капітал» Лапоног та ОСОБА_2» - залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішення суду сторони оскаржили його в апеляційному порядку.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 27 жовтня 2015 року рішення Московського районного суду м. Харкова від 20 грудня 2011 року - залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 жовтня 2016 року касаційну скаргу Повного товариства «Ломбард «Капітал» Лапоног та ОСОБА_2» задоволено, ухвалу апеляційного суду Харківської області від 27 жовтня 2015 року в частині зустрічного позову Повного товариства «Ломбард «Капітал» Лапоног та Дородпова» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про припинення права власності та визнання права власності - скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 20 грудня 2011 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 27 жовтня 2015 року в частині позову ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Повного товариства «Ломбард «Капітал» Лапоног та ОСОБА_2», третя особа - ОСОБА_6 про визнання договору про надання фінансового кредиту та договору іпотеки недійсними - залишено без змін.

В апеляційній скарзі Повне товариство «Ломбард «Капітал» Лапоног та ОСОБА_2» просили скасувати рішення суду першої інстанції в частині залишення зустрічного позову без задоволення, змінити рішення, яким зустрічний позов задовольнити, в іншій частині рішення залишити без змін.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилаються на порушення судом норм процесуального і матеріального права.

Виходячи з вимог частини 3 статті 27 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 303-1 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги та статті 67 ЦПК щодо строків процесуальних дій, а також зважаючи на вимоги ч.2 ст.305 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку ПТ «Ломбард «Капітал» Лапоног та ОСОБА_2» в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог ст.303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції судова колегія вважає, що вона задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відхиляє скаргу, якщо встановить, що суд першої інстанції постановив рішення з дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Судова колегія погоджується з висновками суду, оскільки вони відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин, що виникли і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги про невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального права, - безпідставні.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 21 липня 2010 року між Повним товариством «Ломбард «КАПІТАЛ» Лапоног та ОСОБА_2» в особі директора ОСОБА_2 та ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 був укладений договір про надання фінансового кредиту №280, відповідно до якого ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 надано кредитні кошти у сумі 63 000 грн. по 21 000 грн. кожному, які вони отримали в касі позивача та зобов'язались повернути до 21 січня 2011 року, як то передбачено п.1.2 Договору фінансового кредиту (а.с.5 Т.1).

На забезпечення виконання зобов'язань позивачів за кредитним договором в цей же день був укладений нотаріально посвідчений договір іпотеки відповідно до якого позивачі, діючи від свого імені, передали в іпотеку належну їм на праві власності трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 64,4 кв.м., житловою площею 43,5 кв.м. (а.с.6-7 Т.1).

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що Повне товариство «Ломбард «КАПІТАЛ» Лапоног та ОСОБА_2» звернулося до суду з позовом про припинення права власності, звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1 шляхом набуття права власності на вказану квартиру. Проте, звернення стягнення на квартиру шляхом набуття права власності на підставі рішення суду, Законом України «Про іпотеку» не передбачено.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції і вважає його правильним, оскільки він відповідає встановленим судом обставинам, ґрунтується на законі та доказам досліджених в судому засіданні, яким надана належна правова оцінка.

Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно.

Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України Про іпотеку звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно із частиною третьою статті 36 Закону України Про іпотеку договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку встановленому статтею 37 Закону України Про іпотеку.

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване статтею 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України).

Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Відповідно до ч.2 ст.214 ЦПК України, при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 355 цього Кодексу. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Зазначений висновок суду першої інстанції узгоджується з правовою позицією, неодноразово викладеною у постановах Верховного Суду України, - зокрема і в постанові від 30 березня 2016 року (справа за № 6-1851цс15) та є обовязком для всіх субєктів владних повноважень.

Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги Ломбарду вказаних висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають.

Встановивши факти та зумовлені ними правовідносини, суд першої інстанції правильно застосував правові норми та ухвалив правильне по суті рішення, підстав для скасування якого колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст.308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Повного товариства «Ломбард «Капітал» Лапоног та ОСОБА_2» - відхилити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 20 грудня 2011 року в частині зустрічного позову Повного товариства «Ломбард «Капітал» Лапоног та Дородпова» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про припинення права власності та визнання права власності - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: І.С. Кіпенко

Судді : Н.М. Шаповал

ОСОБА_7