Справа № 371/634/16-ц Головуючий у І інстанції Гаврищук А. В.
Провадження № 22-ц/780/315/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 20.03.2017
РІШЕННЯ

Іменем України

20 березня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Данілова О.М.,

суддів Мережко М.В., Суханової Є.М.,

за участю секретаря Бобка О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фабрика «СКІФ» на заочне рішення Миронівського районного суду Київської області від 30 серпня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фабрика «СКІФ», третя особа: ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до Миронівського районного суду Київської області із позовом до ТОВ «Фабрика «СКІФ» про стягнення заборгованості за договором поруки, мотивуючи свої вимоги тим, що 26 листопада 2015 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, згідно з яким ОСОБА_3 взяв у борг у ОСОБА_2 5750000 грн. із зобовязанням повернути позику протягом 60 календарних днів після отримання вимоги позикодавця про повернення грошових коштів.

Відповідно до розписки від 26 листопада 2015 року ОСОБА_3 отримав грошові кошти за договором від 26 листопада 2015 року.

01 березня 2016 року позивач вручив позичальнику лист-вимогу про повернення суми позики у строк до 30 квітня 2016 року.

Дана вимога була отримана позичальником 01 березня 2016 року, про що свідчить його власний підпис з відміткою про отримання із зазначенням дати отримання даної вимоги.

Однак, позичальник не повернув позивачу борг ні на дату повернення, ні на час подачі позову до суду.

Додатково, для забезпечення вимог кредитора, 26 листопада 2015 року до договору позики було укладено договір поруки між позивачем та ТОВ «Фабрика «СКІФ», відповідно до п. 1.1 якого, поручитель зобовязувався відповідати перед позивачем за виконання всіх зобовязань позичальника, що виникли з договору позики від 26 листопада 2015 року.

Просив суд, стягнути з ТОВ «Фабрика «СКІФ» на користь ОСОБА_2 заборгованість у розмірі 6355936,97 грн., з яких: 5750000 грн. сума заборгованості; 9426,23 грн. 3% річних та 596510,74 грн. сума процентів за користування коштами.

Заочним рішенням Миронівського районного суду Київської області від 30 серпня 2016 року, позов задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ «Фабрика «СКІФ» на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики б/н від 26 листопада 2015 року у розмірі 5759426,23 грн., яка складається з: 5750000 грн. заборгованість за позикою; 9426,23 грн. 3% річних за користування позикою.

Вирішено питання про судові витрати.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ТОВ «Фабрика «СКІФ» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, ухваленого з порушенням норм матеріального та процесуального права, просило скасувати заочне рішення Миронівського районного суду Київської області від 30 серпня 2016 року та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, яким відмовити у задоволенні позовних вимог позивача у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, посилається на те, що ТОВ «Фабрика «СКІФ» не є прямим боржником по договору позики б/н від 26 листопада 2015 року, а лише несе разом з боржником ОСОБА_3 перед позивачем солідарну відповідальність згідно договору поруки від 26 листопада 2015 року.

Крім цього, зазначає, що судом не досліджено наявність повноважень генерального директора ТОВ «Фабрика «СКІФ» на підписання вказаного договору поруки.

Також, договором поруки не встановлено належним чином строк дії договору, як і не встановлено його в договорі позики.

В свою чергу, встановлення строку дії договору суттєво впливає на виконання зобовязань за таким договором та його припинення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 26 листопада 2015 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено договір позики (а.с. 9).

Згідно із п. 2.1 вказаного договору розмір позики становить 5750000 грн.

Відповідно до п. 3.1 та п. 3.2 договору позики позикодавець передає позику позичальникові протягом трьох днів з дня підписання сторонами цього договору. Позика передається у готівковій формі. Факт передання коштів підтверджується розпискою позичальника.

Згідно п. 4.1 договору, позичальник зобовязується повернути позику протягом 60 календарних днів після отримання вимоги позикодавця про повернення грошових коштів у вигляді листа або електронною поштою.

Відповідно до п. 5.1 договору, цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту передання позики позичальникові.

Як вбачається із розписки ОСОБА_3 26 листопада 2015 року отримав грошові кошти за договором позики від 26 листопада 2015 року.

Додатково для забезпечення вимог кредитора 26 листопада 2015 року до договору позики було укладено договір поруки між позивачем та ТОВ «Фабрика «СКІФ» (а.с. 13-14).

Відповідно до п. 1.1 договору поруки, ТОВ «Фабрика «СКІФ» зобовязувалось відповідати перед позивачем за виконання всіх зобовязань ОСОБА_3, що виникли з договору позики від 26 листопада 2015 року, який був укладений між кредитором та боржником.

Відповідно до п. 3.2 договору поруки поручитель цією порукою забезпечує виконання зобовязання за основним договором в повному обсязі.

01 березня 2016 року ОСОБА_3 отримав від позивача лист-вимогу про повернення позики в сумі 5750000 грн. (а.с. 12).

Строк виконання зобовязання настав 30 квітня 2016 року, кошти за договором позики повернуто не було.

04 травня 2016 року позивач звернувся до ТОВ «Фабрика «СКІФ» з вимогою виконати зобовязання за договором поруки (а.с. 15-18).

Відповідачем зобовязання за договором поруки не виконано.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем доведено належними та допустимими доказами порушення відповідачем його права, оскільки відповідач не виконав узятих на себе за договором поруки зобовязань та не повернув позивачу кошти за договором позики, а відтак порушене право позивача підлягає судовому захисту шляхом стягнення з ТОВ «Фабрика «СКІФ» на користь ОСОБА_2 5750000 грн. суми основного зобовязання та 3% річних за час прострочення зобовязання у розмірі 9426,23 грн.

Водночас, суд першої інстанції прийшов до висновку про відмову у задоволенні вимоги про стягнення процентів за користування позикою, оскільки зі змісту самого договору позики вбачається, що умов про сплату процентів не передбачалося, а відтак договір є безоплатним.

З висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може, оскільки вони не ґрунтуються на матеріалах справи, а також не узгоджуються з вимогами чинного законодавства з таких підстав.

Законним і обґрунтованим відповідно до ст. 213 ЦПК України є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повного і всебічного зясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно ст. 214 ЦПК України, суд при ухваленні рішення вирішує питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення та якими доказами вони підтверджуються; інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; які правові норми підлягають застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ст. 215 ЦПК України, в мотивувальній частині рішення суд має зазначити встановлені судом обставини і визначити відповідно до них правовідносини, мотиви, з яких суд вважає встановленою наявність чи відсутність фактів, якими обґрунтовувались вимоги чи заперечення, бере до уваги чи відхиляє докази, застосовує зазначені у рішенні нормативно-правові акти.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення не відповідає.

Відповідно до вимог ст.ст. 626-628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За правилами ст.ст. 204, 207 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що 26 листопада 2015 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Фабрика «СКІФ» в особі генерального директора ОСОБА_4, який діє на підставі статуту було укладено договір поруки (а.с. 13).

Відповідно до п. 4.1 Договору поруки, поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобовязання боржником, згідно з основним договором, у сумі що дорівнює 5750000 грн., а також за відшкодування кредитору збитків та сплату неустойки.

Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 64 ЦПК України, письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Так, відповідно до статуту ТОВ «Фабрика «СКІФ», затвердженого загальними зборами учасників ТОВ «Фабрика «СКІФ» державна реєстрація змін якого проведена 01 вересня 2015 року, Товариство є юридичною особою і має право від свого імені укладати угоди, набувати майнових і особистих немайнових прав і нести обовязки.

Відповідно до п. 2.5 Статуту, Товариство має право набувати цивільні права та обовязки і здійснювати їх через свої органи, які діють відповідно до даного Статуту та чинного законодавства України. У випадках, встановлених законом, Товариство може набувати цивільних прав та обовязків і здійснювати їх через своїх Учасників.

Відповідно до п. 10.1 Статуту, виконавчим органом Товариства є Генеральний директор, що обирається Зборами Учасників.

Згідно з п. 10.3 Статуту, до компетенції Генерального директора відноситься зокрема укладання в інтересах Товариства будь-яких угод, в тому числі залучення коштів банківських та інших фінансово-кредитних установ відповідно до цього Статуту та чинного законодавства України сума яких не перевищує 50000 грн.

За правилами ст.ст. 2, 80, 91, 92 ЦК України, юридична особа є учасником цивільних відносин і наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю.

При цьому особливістю цивільної дієздатності юридичної особи є те, що така особа набуває цивільних прав та обовязків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону (ч. 1 ст. 92 ЦК України).

Крім цього, управління товариством також здійснюють його органи загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом (ст. 97 ЦК України).

За системним аналізом норм ЦК України (ст.ст. 99, 145), ЗУ «Про господарські товариства» (ст.ст. 58, 59, 62, 63), виконавчий орган товариства вирішує всі питання, повязані з управлінням поточною діяльністю товариства, крім питань, що є компетенцією загальних зборів учасників товариства або іншого його органу.

Частиною 1 ст. 58 ЗУ «Про господарські товариства» передбачено, що вищим органом товариства з обмеженою відповідальністю є загальні збори учасників. Вони складаються з учасників товариства або призначених ними представників.

З Статуту товариства «Фабрика «СКІФ» вбачається, що учасниками товариства є компанія Скайлайн Корпорейшн та громадянин України ОСОБА_5

Частинами 1-4 ст. 62 ЗУ «Про господарські товариства» передбачено, що у товаристві з обмеженою відповідальністю створюється виконавчий орган: колегіальний (дирекція) або одноособовий (директор). Дирекцію очолює генеральний директор. Членами виконавчого органу можуть бути також і особи, які не є учасниками товариства. Дирекція (директор) вирішує усі питання діяльності товариства, за винятком тих, що належать до виключної компетенції загальних зборів учасників. Загальні збори учасників товариства можуть винести рішення про передачу частини повноважень, що належать їм, до компетенції дирекції (директора). Дирекція (директор) підзвітна загальним зборам учасників і організує виконання їх рішень. Дирекція (директор) не вправі приймати рішення, обовязкові для учасників товариства. Дирекція (директор) діє від імені товариства в межах, встановлених даним Законом та установчими документами.

Згідно п.п. 10.1, 10.2 Статуту ТОВ «Фабрика «СКІФ», одноособовим виконавчим органом Товариства є Генеральний директор, що обирається Зборами Учасників. Генеральний директор підзвітний Зборам і організує виконання їх рішень.

Частиною третьою статті 92 ЦК України передбачено, що орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобовязана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

Таким чином, виконавчий орган товариства повинен діяти добросовісно і розумно, керуючись інтересами товариства, а не власними.

Відповідно до протоколу загальних зборів учасників ТОВ «Фабрика «СКІФ» від 26 листопада 2015 року, загальними зборами учасників вирішено надати Генеральному директору ОСОБА_4 повноваження підписати від імені Товариства Договір поруки відповідно до Договору позики від 26 листопада 2015 року ОСОБА_3 на суму 5750000 грн.

При ухваленні рішення господарським судом Київської області 11 листопада 2016 року встановлено, що належним чином уповноважений представник компанії Скайлайн Корпорейшн, який є учасником ТОВ «Фабрика «СКІФ», що володіє часткою в розмірі 75% статутного капіталу, участі у зборах учасників товариства 26.11.2015 року не приймав та спірний протокол не підписував.

Інший учасник товариства ОСОБА_5, що володіє часткою в розмірі 25% статутного капіталу участі у зборах учасників товариства 26.11.2015 року не приймав і в порушення ст. 61 ЗУ «Про господарські товариства» не менш як за 30 днів до скликання загальних зборів не був належним чином повідомленим про проведення зборів та порядок денний, чим було порушено право учасника товариства на участь в управлінні справами товариства.

З матеріалів справи не вбачається, що генеральний директор ТОВ «Фабрика «СКІФ» погоджував договір поруки з загальними зборами товариства.

Таким чином, при укладенні генеральним директором ТОВ «Фабрика «СКІФ» договору поруки, останній не мав необхідного обсягу повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Укладання договору поруки особою, яка перевищила обсяг своїх повноважень та не була наділена правом на його укладення без відповідного затвердження зборами учасників товариства, є порушенням закону, оскільки з урахуванням ст. 98 ЦК України та з огляду на приписи ст.ст. 92, 203, 215, 241 ЦК України, рішення загальних зборів учасників товариства є актами, що зумовлюють настання правових наслідків, спрямованих на регулювання відносин у різних питаннях діяльності товариства, і мають обовязковий характер для субєктів цих відносин.

Крім цього, колегія суддів звертає увагу на те, що ТОВ «Фабрика «СКІФ» не була проведена державна реєстрація змін до установчих документів юридичної особи.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 29 ЗУ «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», для проведення державної реєстрації змін до установчих документів юридична особа повинна подати такі документи, як, зокрема примірник оригіналу (ксерокопію, нотаріально засвідчену копію) рішення про внесення змін до установчих документів. Документ, що підтверджує правомочність прийняття рішення про внесення змін до установчих документів.

Згідно з вимогами ч. 14 ст. 29 вищезазначеного Закону, державний реєстратор не пізніше наступного робочого дня після проведення державної реєстрації змін до установчих документів юридичної особи повинен видати заявнику один примірник змін до установчих документів юридичної особи у вигляді окремих додатків або один примірник оригіналу установчих документів у новій редакції та один примірник оригіналу установчих документів у старій редакції з відмітками державного реєстратора про проведення державної реєстрації змін до установчих документів.

У відповідності до ст. 60 ЦПК України сторонами не доведено, та матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували вищезазначені обставини, а тому можна дійти до висновку, що зміни до установчих документів проведені не були та чинним залишається Статут ТОВ «Фабрика «СКІФ», відповідно п. 10.3 якого Генеральний директор мав право на укладення угоди, сума якої не перевищує 50000 грн.

Аналізуючи вищезазначені норми права та обставини справи, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем не дотримана процедура державної реєстрації змін до статуту відповідно до ст. 29 ЗУ «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», а відтак укладення договору позики, поруки, а також проведення загальних зборів учасників ТОВ «Фабрика «СКІФ» в один день 26 листопада 2015 року не може вважатися законним.

Приймаючи до уваги викладене, оцінивши всі обставини справи та надані докази як окремо так і в сукупності, колегія суддів вважає за необхідне скасувати рішення районного суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Згідно з ч. 1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

З урахуванням вищезазначеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу ТОВ «Фабрика «СКІФ» необхідно задовольнити, заочне рішення Миронівського районного суду Київської області від 30 серпня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 до ТОВ «Фабрика «СКІФ», третя особа: ОСОБА_3 про стягнення заборгованості відмовити.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фабрика «СКІФ» задовольнити.

Заочне рішення Миронівського районного суду Київської області від 30 серпня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фабрика «СКІФ», третя особа: ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий _________ О.М. Данілов

Судді _________ М.В. Мережко

_________ ОСОБА_6