Справа № 487/846/17
Провадження № 2/487/1009/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

23.03.2017 року Заводський районний суд міста Миколаєва у складі: головуючого судді - Нікітіна Д.Г., при секретарі - Оцабера М.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

15.02.2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики.

Свою позицію позивач мотивує тим, що 10.02.2016 року до позивача звернувся ОСОБА_2 з проханням позичити йому 160 000 (сто шістдесят тисяч) гривень. Враховуючи, що позивач добре знав відповідача і на той час в позивача була така сума грошей, він погодився позичити відповідачу вказану суму, за умови повернення зазначеної суми до 27.09.2016 року.

Саме на цих умовах і було укладено усні договори позики. На підтвердження передачі грошей за цими договорами Відповідач власноруч в присутності свідка підписав розписку складену у юриста, і отримав гроші.

В судове засідання позивач не з'явився, надавши суду заяву про розгляд справи у його відсутність, вказавши на підтримку позовних вимог.

Відповідач в судове засідання не зявився, надавши суду заяву про розгляд справи у його відсутність, вказавши про визнання позовних вимог.

Вивчивши матеріали справи, оцінивши їх в сукупності, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що 10.02.2016 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 був укладений договір займу, згідно із яким відповідач взяла у позивача в борг 160000 гривень. На підтвердження свого зобов'язання відповідач написав розписку, в якій зобов'язалася повернути взяті гроші до 27 вересня 2016 року.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України).

За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.

За таких обставин будь-яка обіцянка позикодавця надати позику в майбутньому не має юридичного значення, оскільки саме факт передання коштів повинен бути підтверджений розпискою позичальника (частина друга статті 1047 ЦК України).

Отже, у разі предявлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобовязання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

За змістом частин 1, 2 статті 207 і частини другої статті 1047 ЦК України дотримання письмової форми договору позики має місце у тому разі, якщо на підтвердження укладення договору представлена розписка або інший письмовий документ, підписаний позичальником, з якого вбачається як сам факт отримання позичальником певної грошової суми в борг (тобто із зобовязанням її повернення), так і дати її отримання.

Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Згідно з частиною 1 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень.

Таким чином, позивачем доведено, а доводи прийнято судом, що відповідач прострочив виконання зобов'язання, а тому заявлені вимоги про стягнення суми підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до частини 1 статті 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 1600,00 грн. судових витрат із сплати судового збору, що понесені позивачем при зверненні до суду.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики - задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики у сумі 160000 гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені при зверненні до суду витрати зі сплати судового збору у розмірі 1600 гривень.

Рішення вступає в законну силу через 10 днів з моменту проголошення та може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області через Заводський районний суд м. Миколаєва в строк і в порядку, передбачені ст. ст. 294,296 ЦПК України.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Д.Г. Нікітін