АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/480/17 Головуючий 1 інст. Погасій О.Ф.
Справа № 643/2360/16-ц Доповідач Кружиліна О.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2017 року м. Харків

Апеляційний суд Харківської області в складі:

головуючого Кружиліної О.А.

суддів Кіся П.В., Хорошевського О.М.,

за участю секретаря Сементовської О.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2

на рішення Московського районного суду м. Харкова від 10 жовтня 2016 року

за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_2, треті особи Харківська міська рада, Московський районний відділ у м. Харкові Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області, про визнання права користування житловим приміщенням, -

в с т а н о в и в:

15 березня 2016 року ОСОБА_3 звернувся у суд з позовом в якому просив визнати за ним право користування житловим приміщенням квартирою № 18 по пр. Ювілейному, 34-Г в м. Харкові, як члена сімї основного наймача ОСОБА_4

В обґрунтування позову позивач посилався на те, що він з 1973 року по квітень 1990 року був зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 (колишній пр. Пятдесятиріччя ВЛКСМ)АДРЕСА_1. У квартирі, яку його батько ОСОБА_4 отримав на підставі рішення виконкому Ленінської районної ради депутатів трудящих від 04.06.1975 року та ордеру № 308894 на сімю з трьох осіб: ОСОБА_4О, жінку ОСОБА_5 та сина ОСОБА_3

У звязку з розірванням шлюбу батьків, з 1990 року його було зареєстровано за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, проте фактично він залишався проживати разом зі своїм батьком ОСОБА_4 за місцем його реєстрації за адресою: АДРЕСА_2, з 1973 р. по 1990 рік (до реєстрації шлюбу батька з іншою жінкою).

Після розлучення із матірю позивача, його батько одружився з іншою жінкою ОСОБА_6. Під час їх шлюбу, 01 квітня 1981 року у них народилася дочка ОСОБА_7 (після шлюбу ОСОБА_1О.), яку з 06 липня 1998 року зареєстровано у квартирі батька. 08.05.2005 року у ОСОБА_7 (після шлюбу ОСОБА_1О.) народилась дочка ОСОБА_2, яку також було зареєстровано у спірній квартирі.

21 червня 2001 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_8 (матірю відповідачки) розірвано. З часу розірвання шлюбу між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 і по день смерті ОСОБА_4, ОСОБА_1 разом зі своєю дочкою ОСОБА_2 у спірній квартирі не проживала, спільне господарство з батьком не вела, участі у витратах по сплаті за комунальні послуги не брала, ніяким чином не допомагала батьку у період його хвороби, навіть не цікавилась його станом здоровя.

На теперішній час ОСОБА_1 та її дочка ОСОБА_2 у спірній квартирі не проживають, а фактично проживають разом з ОСОБА_6 за адресою: м. Харків, вул. Колісніченківська, 39. Відповідач ОСОБА_1 письмової згоди на реєстрацію його, позивача, місця проживання у спірній квартирі не надає через неприязне відношення до нього.

В судовому засіданні суду першої інстанції позивач та його представник ОСОБА_9 позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві, та просили їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 подала до суду письмові заперечення проти позову, в яких у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 просила відмовити у повному обсязі, посилаючись на те, що у позовній заяві позивачем зазначені відомості, що не відповідають дійсності, а саме, позивач разом зі своєю матірю добровільно знялися з реєстрації зі спірної квартири та з часу зняття з реєстрації позивач у спірній квартирі ніколи не мешкав.

На протязі 2001 року по 2013 рік її батько ОСОБА_4 намагався позбавити її права користування спірним житловим приміщенням, вона ніколи не відмовлялась від свого права на користування спірним житлом, приймала участь у витратах по утриманню квартири, сплачувала комунальні послуги, згоди на вселення позивача до спірної квартири вона не давала, вселення в спірну квартиру ще однієї особи значно погіршить житлові умови її та її дочки, оскільки іншого житла, ніж спірна квартира, вони не мають.

В судовому засіданні відповідач та її представник ОСОБА_10 проти задоволення позовних вимог заперечували в повному обсязі, просили відмовити з підстав, викладених в письмових запереченнях проти позову.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 10 жовтня 2016 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, задоволений. Визнано за ОСОБА_3 право користування житловим приміщенням у квартирі АДРЕСА_3, як члена сімї основного наймача ОСОБА_4

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_2, посилаючись на необґрунтованість рішення суду першої інстанції, а також на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення Московського районного суду м. Харкова від 10 жовтня 2016 року скасувати, ухвалити нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, відповідно до статті 303 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Перевіряючи доводи сторін, суд першої інстанції забезпечив сторонам рівні можливості щодо надання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості, сприяв всебічному і повному зясуванню обставин справи і вирішив справу на засадах змагальності.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні дані та відповідні їм правовідносини, розглянув справу в межах заявлених позовних вимог і ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Задовольняючі позовні вимоги ОСОБА_3 про визнання права користування житловим приміщенням у квартирі АДРЕСА_3, як члена сімї основного наймача ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з положень статей 47, 48, 55, 124 Конституції України, розяснень, які містяться у пункті 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», статті 29 ЦК України, статей 64, 65 ЖК України та того, що під час судового розгляду позивачем були доведені заявлені позивні вимоги та встановлено, що місцем постійного проживання позивача у період з 2002 року по 10 грудня 2015 року є спірна квартира та те, що він позбавлений можливості зареєструвати своє місце проживання у спірній квартирі через наявність перешкод зі сторони відповідачки.

З таким висновком суду першої інстанції, судова колегія погоджується, вважає його правильним, обґрунтованим, та таким, що ґрунтується на достатньо повно встановлених обставинах справи, доказах, які містяться в матеріалах справи та відповідає вимогам статті 213 ЦПК України.

Судом встановлено, що спірна квартира отримувалася батьком позивача на склад сімї з трьох осіб: основний наймач ОСОБА_4, жінка ОСОБА_5 та син ОСОБА_3, на підставі ордеру на житлове приміщення № 308894 від 30 травня 1975 року ( а.с. 12).

Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу, шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 розірвано 19 вересня 1979 року (а.с.14).

У звязку з розірванням батьками позивача шлюбу та одруження ОСОБА_4 на іншій жінці ОСОБА_6 та народженням дитини ОСОБА_7 (після шлюбу ОСОБА_2), позивач разом зі своєю матірю були змушені змінити своє місце реєстрації.

З 10 квітня 1990 року ОСОБА_3 був зареєстров( а.с. 62, 63, 78-81)аний за адресою: АДРЕСА_4, та з 05 березня 2016 року знятий з місця реєстрації (а.с.23, 26).

Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 розірвано 21 червня 2001 року (а.с.15).

Мати відповідачки - ОСОБА_6 під час шлюбу та після його розірвання була зареєстрована та постійно мешкає за адресою: м. Харків, вул. Колісніченківська, буд. № 39.

З червня 2001 року, тобто з дня розірвання шлюбу між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 матірю відповідача і по день смерті ОСОБА_4 10 грудня 2015 року, відповідачка ОСОБА_1 (до шлюбу ОСОБА_7О.) разом із донькою ОСОБА_2, яка народилася 08 травня 2005 року та була зареєстрована у спірній квартирі, у зазначеній квартирі не проживали, спільне господарство з батьком відповідач не вела, оскільки між нею та батьком склалися неприязні стосунки, незважаючи на те, що на підставі рішення Московського районного суду м. Харкова від 30 липня 2004 року у справі № 2-1080, мала право на вселення та проживання у спірній квартирі ( а.с. 62, 63, 78-81).

У 2002 році ОСОБА_3 вселився до батька до спірної квартири, яка стала для нього постійним місцем його проживання, де вони разом вели спільне господарство.

На підтвердження спільного проживання ОСОБА_3 з наймачем спірної квартири були надані квитанції про оплату комунальних послуг (а.с.84-88).

Крім того, в суді апеляційної інстанції позивач надав медичну довідку, про проведення ренгенодіагностичних досліджень, де зазначено домашня адреса ОСОБА_3 спірна квартира (а.с. 41 т. 2).

Згідно свідоцтва про смерть, 10 грудня 2015 року ОСОБА_4 помер (а.с.19).

З врахуванням встановлених обставин та наявних у справі доказів, апеляційний суд дійшов висновку, що відповідачка у 2004 році у квартиру не вселялась та не проживає в ній з 2001 року та по теперішній час у звязку з неприязними стосунками, які виникли між нею та батьком (основним наймачем квартири). При цьому батько позивача, за життя, був позбавлений права зареєструвати у відповідності до діючих норм закону місце проживання свого сина у спірній квартирі через наявність реєстрації відповідачки з її дитиною та тих неприязних стосунків, які виникли між ним та донькою.

Доказів, які б спростовували факт проживання позивача однією сімєю з батьком ОСОБА_3 у спірній квартирі з 2002 року і по час смерті батька 10 грудня 2015 року матеріали справи не містять.

Не надано відповідачем таких доказів і суду апеляційної інстанції.

З огляду на викладене, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 308, 313, п.1 ч.1 ст. 314, 315, 317, 319, ЦПК України,-

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 10 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу апеляційного суду може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий О.А. Кружиліна

Судді П.В. Кісь

ОСОБА_11