Провадження № 2/219/252/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.01.2017 року Артемівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Брежнева О.А.

за участю секретаря Ранкової О.О.

позивача ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Бахмут цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Бахмутської міської ради, про визнання права власності на самовільну побудовану споруду,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Бахмутської міської ради, про визнання права власності на самовільну побудовану споруду. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він за власний рахунок побудував і своїми силами об'єкт нерухомого майна, а саме кам'яний капітальний сарай 12 кв.м. (3м-4м) з погребом по АДРЕСА_1. При будівництві він не отримував необхідні дозвільні документи, оскільки не звертався у відповідні органи. Побудований ним об'єкт нерухомого майна має ознаки самовільної споруди, так як сарай побудований на не відведеній для будівництва земельній ділянці і без дозвільних документів на будівництво, згідно ст. 376 ЦК України. Даний об'єкт знаходиться у його власності і користуванні з часу будівництва, а саме з 1999 року і він володіє по цей час ним відкрито і сумлінно, повністю несе тягар утримання майна. На протязі усього строку користування і володіння цим нерухомим майном не було скарг і претензій з боку інших осіб, що ця споруда порушує права і охоронювальні законом інтереси інших осіб і створює загрозу життю і здоров'ю громадян, права на спірне майно ніхто не пред'являв, суперечок у відношенні власності і користування нерухомим майном не заявлялось. 16 серпня 2016 року після його звернення з заявою до Бахмутської міської ради про видачу йому правовстановлюючих документів на самовільно побудований сарай, він отримав відповідь, де йому було відмовлено у отриманні цього документу, так як Бахмутська міська рада і її виконавчий комітет не має повноважень з приводу визнання права власності на майно, оскільки дане питання відноситься до компетенції суду у порядку цивільного провадження. Крім того, ним надані копії дозвільних документів на будівництво гаражів сусідів, будівлі яких розташовані рядом з його сараєм на одній дільниці. Вони сплачують певну суму за оренду землі, яка знаходиться під їх спорудами. 25 серпня 2016 року Бахмутське бюро інвентаризацій оформило технічний паспорт на його сарай, розташований по АДРЕСА_1. Згідно звіту про оцінку майна від 29 серпня 2016 року, вартість самовільно побудованого сараю складає 10965 грн. 04 жовтня 2016 року інспекція будівельно-архітектурного контролю у відповідь на його звернення для прийняття об'єкту до експлуатації повідомила, що згідно п. 10 постанови КМУ від 13 квітня 2011 року у випадку визнання права власності на самовільну побудову судом об'єкт приймається у експлуатацію по висновкам технічного обстеження даного об'єкту. Просить позов задовольнити.

В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги, надав аналогічні пояснення та просив їх задовольнити.

В судовому засіданні представники відповідача Скрипник В.І., Малецька А.С., які діють на підставах та повноваженнях перевірених судом, позовні вимоги не визнали повністю та пояснили, що відповідно до азб. 1 ч. 7 ст. 118 ЗК України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 знаходиться у комунальній власності територіальної громади м. Бахмута та у власність чи користування нікому не передавалась (в тому числі для будівництва вищезазначеного сараю). Бахмутська міська рада ще раз підкреслює, що будівництво сараю, розташованого за адресою: м. Бахмут, АДРЕСА_1 було здійснено без відповідного дозволу Державного архітектурно-будівельного контролю та затвердженого в установленому порядку проекту. У позивача відсутні будь-які дозвільні документи на право виконання будівельних робіт з будівництва об'єкта та вводу його в експлуатацію в установленому законодавством порядку. Матеріали справи не містять доказів дотримання під час будівництва будівельних, екологічних, санітарно-гігієнічних, протипожежних та інших норм і правил. Суд не повинен заміняти органи, на які покладено обов'язки з видачі дозволів на будівництво й узгоджувати забудови, здійснення оцінки технічного стану будівель та споруд. Визнання права власності на самочинне будівництво залишається винятковим способом захисту права. Просять суд звернути увагу на те, що відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦК України, особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Відповідно до листа відділу архітектури і містобудування Управління муніципального розвитку Бахмутської міської ради, який долучений до матеріалів справи, будівництво вищезазначеної споруди (сараю) за адресою: м. Бахмут, АДРЕСА_1 не передбачено генеральним планом міста Бахмута. На підставі вищевикладеного просять відмовити у задоволені позову в повному обсязі. У останнє судове засідання не прибули надали суду лист про розгляд справи у їх відсутності, просили у задоволені позову просять відмовити.

Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до висновку, що позовна заява не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 25 серпня 2016 року виготовлено технічний паспорт на сарай (а.с.4) розташований за адресою м. Бахмут, АДРЕСА_1, замовником якого є ОСОБА_1.

З копії листа адресованого позивачу (а.с.5) від 16 серпня 2016 року вбачається, що була розглянута заява позивача №01-3536-05 від 05 серпня 2016 року щодо надання йому дозволу на визнання права власності на сарай, розташований за адресою: м. Бахмут, АДРЕСА_1, та було повідомлено позивача про те, що Бахмутська міська рада та її виконавчий комітет не має повноважень з приводу визнання права власності на майно, оскільки дане питання відноситься до компетенції суду у порядку цивільного судочинства.

Відповідно до копії листа департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Донецькій області (а.с.10) від 04 жовтня 2016 року ОСОБА_1 повідомлений проте, що чинним на теперішній час законодавством не визначено порядку прийняття в експлуатацію органами державного архітектурно-будівельного контролю самочинно збудованих об'єктів будівництва.

Згідно копії листа в.о. начальника управління муніципального розвитку Бахмутської міської ради (а.с.11) від 21 вересня 2016 року ОСОБА_1 повідомляється про те, що земельна ділянка за адресою АДРЕСА_1 знаходиться у комунальній власності територіальної громади м. Бахмута та у власність чи користування нікому не надавалася.

З копії службової записки (а.с.34) вбачається, що начальник управління муніципального розвитку Бахмутської міської ради повідомляється про те, що розглянувши викопіювання із генерального плану м. Бахмута з визначенням переважних напрямів використання території міста та відповідно до Правил забудови м. Бахмута - будівництво визначеної споруди, а саме (сарай) за адресою АДРЕСА_1 не передбачено. Окрім цього дана споруда погіршує архітектурний облік міста, та не сприяє організації відпочинку мешканців даного району. На теперішній час за вказаною адресою проводиться реконструкція 2-х поверхового гуртожитку та прилеглої території. Самовільно побудована споруда знаходиться на відстані менш ніж 10-12 м. до будівлі гуртожитку, що не відповідає протипожежним вимогам ДБН 360-92**. Крім того згідно п.3.8* ДБН 360-92** реконструкція житлової забудови, яка склалася, повинна передбачати: планомірне упорядкування територій; модернізацію старих капітальних будинків, ліквідацію аварійних і малопридатних для проживання будівель; знесення частини придатного для експлуатації фонду з метою вирішення невідкладних загальноміських потреб: винос або перепрофілювання шкідливих у санітарно-гігієнічному і вибухово-пожежонебезпечному відношенні об'єктів; використання вивільнюваних ділянок для розміщення нового житлового і культурно-побутового будівництва, озеленення, улаштування спортивних і дитячих майданчиків, куточків відпочинку тощо.

Згідно ст. 9 Закону України від 20 травня 1999 року «Про архітектурну діяльність» ( у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об'єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил, місцевих правил забудови населених пунктів у порядку, визначеному ст. 24 Закону України «Про планування і забудову територій» (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно ст.15,16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 373 ЦПК України власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення. Власник земельної ділянки може використовувати на свій розсуд все, що знаходиться над і під поверхнею цієї ділянки, якщо інше не встановлено законом та якщо це не порушує прав інших осіб.

Частиною 3 ст. 375 ЦК України - передбачено, що право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України - житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Згідно з ч. 2 ст. 331 ЦПК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

У пункті 4 постанови №6 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва) зазначено, що при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведення не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Самочинним також вважається будівництво хоча і на підставі проекту, але за наявності істотних порушень зазначених норм та правил як у самому проекті, так і при будівництві, за наявності рішень спеціально уповноважених органів про усунення порушень.

У пункті 6 постанови №6 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва) зазначено, що право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше нерухоме майно не набувають як особи, які здійснили це будівництво, так і їх спадкоємці. Це майно не є об'єктом права власності, воно не може бути предметом поділу та встановлення порядку користування в судовому порядку; на нього не може бути звернено стягнення за виконавчими документами,у тому числі продаж його з прилюдних торгів.

Згідно пункту 15 постанови №6 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва), виходячи зі змісту частини третьої статті 376 ЦК, при доведенні визначених нею умов суд може визнати право власності на самочинно збудоване майно також за собою, яка його збудувала, якщо після закінчення будівництва земельну ділянку цій особі було передано у власність або надано у користування, або з власником земельної ділянки , на якій розміщено майно, укладено договір суперфіцію (частина перша статті 413 ЦК) відповідно до її цільового призначення.

З аналізу вищевказаних норм видно, що необхідними умовами узаконення самочинно побудованих об'єктів є: відведення для цієї мети в установленому порядку забудовнику земельної ділянки; відсутність заперечень з боку власника земельної ділянки; відсутність порушення в результаті самочинної забудови прав інших осіб та введення в експлуатацію.

Під час розгляду справи судом були створені всі необхідні умови для всебічного та повного дослідження обставин справи, сторонам, під час розгляду справи було роз'яснено їх права та обов'язки, зокрема положення щодо змагальності процесу та необхідності надання доказів на підтвердження своїх доводів, сторонам було надано всі можливості для заявлення необхідних клопотань та надання доказів, що підтверджується матеріалами справи та журналом судового засідання. Разом з тим, вбачається з матеріалів справи те, що земельна ділянка за адресою АДРЕСА_1, на якій побудований позивачем сарай, знаходиться у комунальній власності територіальної громади м. Бахмута, і у власність чи користування вона нікому не надавалася, і тому сарай є самовільно побудованою.

Таким чином, з урахуванням повного і всебічного з'ясування обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені у судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, та обставин, що не підлягають доказуванню, на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи, виходячи з принципу розумності, справедливості, загальних засад цивільного судочинства, з урахуванням того, що позивачу у встановленому законом порядку не було передано земельну ділянку у власність, також йому не було надано її у користування під уже збудоване нерухоме майно відповідно до її цільового призначення. Окрім того, позивачем у судовому засіданні не було доведено те, що будівництво велося з додержанням архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил згідно із законодавством, містобудівною та проектною документацією, належного дозволу чи належно затвердженого проекту на будівництво даних споруд в установленому законом порядку позивач не отримував, так само як і згоду усіх співласників, і тому суд приходить до висновку, що задоволенні позову ОСОБА_1 до Бахмутської міської ради, про визнання права власності на самовільну побудовану споруду слід відмовити.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 10, 11, 59, 60, 61, 88, 208, 209, 212-215 ЦПК України, ст. 15, 16, 331, 373, 375, 376 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до Бахмутської міської ради, про визнання права власності на самовільну побудовану споруду - відмовити.

Повний текст рішення суду виготовлено 24 січня 2017 року.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано до Апеляційного суду Донецької області через Артемівський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти дів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.А.Брежнев