Справа № 171/2142/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2017 року Апостолівський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Чумак Т.А.

за участю секретаря Буко І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Апостолове справу за позовом ОСОБА_1 до Асоціації фермерських господарств «Ольвія» про визнання права власності у порядку набувальної давності,

встановив:

Позивач звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що з 2000 року він проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1. Фактично вказаний будинок він побудував самостійно разом зі своєю родиною, але, будучи одним із засновників АФГ «Ольвія», він у 2001 році включив до статутного фонду АФГ «Ольвія» вказаний будинок та зареєстрував право власності за вказаним господарством в КП «Апостолівське БТІ». 09.06.2010 року зареєстровано право власності за АФГ «Ольвія» на земельну ділянку, площею 0,1189 га, яка виділена для будівництва та обслуговування вказаного житлового будинку. На даний час вищевказаний будинок перебуває на балансі АФГ «Ольвія». В звязку зі зростанням цін на комунальні послуги та неможливістю утримувати будинок, він вирішив обміняти даний будинок на іншу нерухомість меншою площею, але не має можливості це зробити в звязку з реєстрацією права власності за відповідачем. У 2016 році він звертався до керівництва АФГ «Ольвія» з проханням переоформлення права власності на будинок та земельну ділянку, але до теперішнього часу відповіді не отримав. Оскільки він з 2001 року добросовісно володіє чужим майном, вважає, що на підставі ст.344 ЦК України набув право власності на вищевказаний будинок та земельну ділянку, тому просить позов задовольнити та визнати за ним право власності на будинок, що розташований в с. Мала Костромка, вул. Миру, 52, Апостолівського району, та земельну ділянку, площею 0,1189 га, що розташована за вказаною адресою.

Позивач в судове засідання не з»явився, подав заяву про розгляд справи без його участі.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судове засідання не з»явилася, подала заяву про визнання позову та розгляд справи без її участі.

Суд, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, встановив наступне.

Згідно свідоцтва на право приватної власності на домоволодіння, виданого виконкомом Зеленодольської міської Ради народних депутатів 05 березня 2001 року на підставі рішення виконкому № 23/1 від 12 лютого 2001 року, домоволодіння, яке розташоване в с. М. Костромка по вул. Миру за № 52, належить Асоціації фермерських господарств «Ольвія». Вказане домоволодіння зареєстровано 05.03.2001 року в Апостолівському державному БТІ та записано в реєстрову книгу за № 3-36.

Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 008064, виданого Зеленодольською міською радою 09.06.2010 року, земельна ділянка, площею 0,1189 га, що розташована в с. Мала Костромка, вул. Миру, б.52, Апостолівського району Дніпропетровської області, належить на праві власності Асоціації фермерських господарств «Ольвія» на підставі договору дарування земельної ділянки від 23.01.2001 року.

З копії Свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи встановлено, що Асоціація фермерських господарств «Ольвія» (код 21300350) зареєстрована 27.03.1996 року.

З витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань встановлено, що Асоціація фермерських господарств «Ольвія» зареєстрована 27.03.1996 року, її керівником являється позивач ОСОБА_3, засновниками АФГ «Ольвія» являються фермерське господарство «Світанок», фермерське господарство «АТТІК» та фермерське господарство «Вікторія 1», кінцевими бенефіціарними власниками являються ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_5.

Таким чином, судом встановлено, що позивач являється одним із засновників та одним із кінцевих бенефіціарних власників АФГ «Ольвія», залученого позивачем по даній справі у якості відповідача.

Ст.3 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст.ст.16, 328 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

У відповідності до ст.344 ЦК України визначається, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом пяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред'явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п'ятнадцять, а на рухоме майно - через п'ять років з часу спливу позовної давності. Втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності у разі повернення майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

У п.9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014 року при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не зі своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя ст. 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК).

Пункт 11 вказаної Постанови передбачає, що враховуючи положення статей 335, 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК).

Як роз'яснено у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.01.2013 р. № 24-150/0/4-13 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав», визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі ст.344 ЦК можливе за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння; за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено; застосування набувальної давності передбачає відсутність титулу (підстави) для виникнення права власності в момент захоплення (заволодіння) чужою річчю.

Володілець за давністю є незаконним володільцем, про це зазначено в ч.1 ст.344 ЦК (особа заволоділа чужим майном). Позов про право власності за давністю володіння не може

предявити законний володілець, тобто особа, яка володіє майном з волі власника і завжди знає, хто є його власником.

Судом встановлено, що власник спірного будинку та спірної земельної ділянки відомий позивачу, оскільки позивач являється одним із кінцевих бенефіціарних власників АФГ «Ольвія», власник майна АФГ «Ольвія» у відповідності до положень п.2 ч.1 ст.346, ст. 347 ЦК України не відмовився від права власності на належне йому спірне майно, позивач володіє спірним майном з 2001 року з волі його власника АФГ «Ольвія», на підставі чого суд приходить до висновку про відмову позивачу у позові в повному обсязі в звязку з відсутністю у позивача законних підстав для набуття права власності за набувальною давністю.

Суд у відповідності до ч.4 ст.174 ЦПК України не бере до уваги визнання позову відповідачем, оскільки визнання позову суперечить закону.

Керуючись ст. ст. 10,11, 60, 209, 213, 215 ЦПК України, суд

ухвалив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Асоціації фермерських господарств «Ольвія» про визнання права власності у порядку набувальної давності відмовити.

На рішення може бути подана апеляція в Апеляційний суд Дніпропетровської області через Апостолівський районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у розгляді справи, але не були присутні під час проголошення судового рішення, мають право подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя: Т.А.Чумак