УхвалА

іменем україни

23 січня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

Гулька Б.І., Журавель В.І., Штелик С.П.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за скаргою ОСОБА_4 на дії головного державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, заінтересована особа - кредитна спілка «Істок», за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 31 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 19 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаною вище скаргою, посилаючись на те, що 29 травня 2013 року рішенням Київського районного суду м. Одеси, що набрало законної сили, стягнуто з нього на користь кредитної спілки «Істок» (далі - КС «Істок») заборгованість за кредитним договором від 19 червня 2008 року у розмірі 938 502 грн 41 коп. 18 квітня 2014 року Київським районним судом м. Одеси було видано два виконавчих листа на виконання вищевказаного судового рішення, а саме щодо стягнення заборгованості з нього за кредитним договором у розмірі 938 502 грн 41 коп. та судових витрат у розмірі 9 443 грн 50 коп.

22 квітня 2014 року державним виконавцем Другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції винесено дві постанови про відкриття виконавчих проваджень з примусового виконання вищевказаних виконавчих листів, а 29 квітня 2014 року державним виконавцем винесено постанову про об'єднання зазначених виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження.

Заявник указував про те, що з липня 2014 року ним у добровільному порядку виконувалося вищевказане судове рішення шляхом перерахування коштів на рахунок КС «Істок», тобто частково виплачено заборгованість перед спілкою у загальному розмірі 56 тис. грн, що підтверджується квитанціями. 10 лютого 2015 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження за виконавчими листами виданими 18 квітня 2014 року, у зв'язку з тим, що у боржника не виявлено грошових коштів на рахунках та майна, на яке можливо звернути стягнення. 11 березня 2016 року на підставі заяви стягувача державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа від 18 квітня 2014 року про стягнення з нього на користь КС «Істок» заборгованості за кредитним договором у розмірі 938 502 грн 41 коп.

Указував про те, що 18 березня 2016 року на вимогу державного виконавця ним було повторно виплачено 9 443 грн 50 коп. на погашення заборгованості по судовим витратам, унаслідок чого 21 березня 2016 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання вищевказаного виконавчого листа в цій частині.

Вважав, що виплачені ним у добровільному порядку на погашення заборгованості 56 тис. грн повинні бути враховані державним виконавцем, а, отже, сума боргу за кредитним договором, що підлягає стягненню на підставі виконавчого листа, мала бути перерахована та становити 882 502 грн 41 коп.

З урахуванням наведеного ОСОБА_4 просив суд визнати неправомірною постанову державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 11 червня 2016 року у частині визначення суми, що підлягає стягненню 938 502 грн 41 коп.; зобов'язати державного виконавця здійснити перерахунок суми, яка підлягає стягненню з нього, з урахуванням добровільно сплачених ним коштів у розмірі 56 тис. грн, вказати у постанові про відкриття виконавчого провадження суму, що підлягає стягненню 882 502 грн 41 коп.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 31 травня 2016 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 19 жовтня 2016 року, у задоволенні скарги ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення, яким його скаргу задовольнити.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_4, суди, вірно застосувавши вимоги ст. ст. 383, 386 ЦПК України, а також ст. 14 ЦПК України і ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження», дійшлиправильного висновку про те, що дії державного виконавця є правомірними, оскільки державний виконавець не наділений правом корегувати суми, зазначені у виконавчому документі, при відкритті виконавчого провадження. При цьому суми, сплачені боржником поза межами виконавчого провадження безпосередньо кредитору, можуть бути враховані державним виконавцем у разі підтвердження кредитором, що сплачені суми є добровільним виконанням рішення суду.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 342 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 342 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 31 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 19 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

С.П. Штелик