У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до виконавчого комітету Забілоцької сільської ради Радомишльського району Житомирської області про визнання права власності на спадкове майно за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 11 лютого 2009 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 27 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2008 року ОСОБА_3 звернулася до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати - ОСОБА_5, після смерті якої відкрилась спадщина, у тому числі на Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_1.

Позивачка вказувала про те, що у встановлений законом строк прийняла спадщину після смерті матері та 27 грудня 2002 року отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну частку (пай) у колективному сільськогосподарському підприємстві «Працівник» у с. Забілоччя Радомишльського району Житомирської області, загальним розміром 4,41 умовних кадастрових гектарів, без визначення меж цієї частки в натурі. Проте вона позбавлена можливості оформити свої спадкові права на Ѕ частину вказаного житлового будинку, оскільки відсутні документи, які підтверджують право власності спадкодавця на це майно.

З урахуванням наведеного ОСОБА_3 просила суд визнати за ОСОБА_5 право власності на Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_1 та визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті матері право власності на вказану частину будинку.

Рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 11 лютого 2009 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Визнано за ОСОБА_5, померлою ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на Ѕ ідеальну частину житлового будинку АДРЕСА_1.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_4 звернулася до апеляційного суду з апеляційною скаргою.

Ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 27 жовтня 2016 року апеляційне провадження у вищевказаній справі закрито.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частково задовольняючи позов ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що померлій ОСОБА_5 належить Ѕ ідеальної частини спірного житлового будинку, що підтверджується відповідними доказами. Факт відсутності реєстрації права власності на зазначений будинок підтверджується довідкою комунального підприємства «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» від 30 вересня 2008 року. Проте відсутність реєстрації права власності на зазначений будинок не позбавляє права власності на нього, а, отже, наявні підстави для визнання такого права за померлою на спірне нерухоме майно.

Апеляційний суд, закриваючи апеляційне провадження у даній справі, виходив із того, що встановлено належність померлій ОСОБА_5, як власнику, Ѕ частини спірного житлового будинку. Право власності на іншу частину даного нерухомого майна належало ОСОБА_6, сини якої успадкували кожен по ј частині цього будинку, а ОСОБА_4, оформивши право власності на ј частину житлового будинку в порядку спадкування після смерті свого батька, сина ОСОБА_6, також має право реалізувати свої права на ј частину спірного будинку як спадкоємець за заповітом після смерті ОСОБА_7 Отже, визнання права власності на спадкове майно, яке залишилось після смерті ОСОБА_5, не порушує права ОСОБА_4 і районним судом не вирішувалось питання про її права та обов'язки.

Проте повністю погодитись із такими висновками апеляційного суду не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону судове рішення апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати ОСОБА_3 - ОСОБА_5, після смерті якої відкрилась спадщина, у тому числі на Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_1.

ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом про визнання за ОСОБА_5 право власності на Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_1 та визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті матері право власності на вказану частину будинку.

Апеляційний суд, закриваючи провадження у даній справі за апеляційною скаргою ОСОБА_4 й вказуючи про те, що рішенням суду першої інстанції питання про її права та обов'язки не вирішувалось, не звернув увагу на таке.

Згідно з ч. 1 ст. 292 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційний суд у порушення ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України не надав правової оцінки доводам ОСОБА_4, яка звертаючись з апеляційною скаргою посилалась на те, що у 1935 році був збудований житловий будинок АДРЕСА_1, що підтверджується копією технічного паспорту на житловий будинок індивідуальногожитлового фонду від 3 липня 1998 року, який побудували ОСОБА_8 та її чоловік ОСОБА_9, що підтверджується довідкою від 18 листопада 1943 року.

ОСОБА_8, як єдиний власник вказаного нерухомого майна, склала заповіт, яким заповіла своїм синам - ОСОБА_10 та ОСОБА_11 - спірний житловий будинок. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8 померла, після її смерті ОСОБА_10 та ОСОБА_11 успадкували спірний житловий будинок. 14 червня 1991 року ухвалою Радомишльського районного суду Житомирської області затверджено мирову угоду, відповідно до якої ОСОБА_10 та ОСОБА_11 виділено в натурі кожному по Ѕ частині вказаного житлового будинку. ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_10, спадкоємцем майна стала його дружина - ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4, а згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 8 вересня 1998 року ОСОБА_4 успадкувала після смерті ОСОБА_7 25/100 частин спірного житлового будинку. ІНФОРМАЦІЯ_5 помер батько ОСОБА_4 - ОСОБА_11 Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 26 липня 2016 року ОСОБА_4 успадкувала 25/100 частин спірного житлового будинку.

Ураховуючи викладене, апеляційний суд фактичні обставини справи не встановив та у порушення вимог ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України належним чином не дослідив, чи має ОСОБА_4 права на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції та чи вирішувалось рішенням суду питання про її права та обов'язки.

Крім того, згідно зі ст. 55 Конституції Україниправа та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Зазначене конституційне положення кореспондується з положеннями ст. 3 ЦПК України, ст. 15 ЦК України про те, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Крім того, апеляційний суд не звернув уваги на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 25 ЦК Україниздатність мати цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи.

Разом з тим, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті (ч. 4 ст. 25 ЦК України).

Відповідно до ст. 316 ЦК Україниправом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Апеляційний суд у порушення вищевказаних положень закону та вимог ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України не звернув увагу на те, що районним судом визнано право власності на Ѕ частину спірного житлового будинку за ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, а, отже, на момент ухвалення рішення ця особа вже померла, тому відповідно до ч. 4 ст. 25 ЦК України її цивільна правоздатність припинилася.

Крім того, згідно зі ст. ст. 27-31 ЦПК України така особа (померла) не може бути стороною в цивільному процесі, так як у неї відсутня цивільна процесуальна правосуб'єктність. Вказані обставини повинні бути встановлені та зазначені в мотивувальній частині судового рішення.

За таких обставин судове рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування ухваленого судового рішення з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 27 жовтня 2016 року скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І.Журавель

С.Ф.Хопта

С.П.Штелик