Справа №639/9127/16-ц
Провадження №2/639/597/17
РІШЕННЯ

(Заочне)

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2017 року Жовтневий районний суд м. Харкова

в складі: головуючого - судді Труханович В.В.

за участю секретаря - Антохіної О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за розпискою,

ВСТАНОВИВ:

05 грудня 2016 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2, в якому просив суд стягнути з відповідача на свою користь борг за договором позики із урахуванням встановленого індексу інфляції у сумі 352 104 грн., витрати на правову допомогу у сумі 10 000 грн. та судові витрати.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 13.07.2015 року ОСОБА_1 було передано у борг ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 13 600 доларів США, що підтверджується розпискою, на строк до 01.01.2016 року. При цьому умовою при несвоєчасному поверненні боргу зазначено як штраф у розмірі 3% від остаточної суми неповернутих грошей щоденно.

Позивач вказує, що відповідач не виконав свого обов'язку щодо повернення грошових коштів в обумовлений строк, у зв'язку з чим сума позики підлягає стягненню за рішенням суду.

Також позивач зазначає, що з відповідача підлягає стягненню сума боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення,

Позивач також був змушений звернутися до адвоката за правовою допомогою, за що сплатив 10 000 грн.

У зв'язку з викладеним ОСОБА_1 і був змушений звернутися до суду з даним позовом.

Представник позивачаадвокат Вільховий Ю.Ф., який діє на підставі договору від 08.11.2016 року, в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, просив суд задовольнити позовні вимоги, та не заперечував проти ухвалення заочного рішення.

Відповідач по справі в судове засідання не з'явився, про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, причина неявки суду не відома. Клопотання про відкладення справи до суду не надходили. У зв'язку з цим, суд, згідно вимогам ч. 4 ст. 169 та ст.ст. 224-225 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, проти чого не заперечувала і представник позивача.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Так, в судовому засіданні було встановлено, що 13 липня 2015 року ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 13 600 доларів США, які зобов'язався повернути в строк до 10.01.2016 року.

Зазначені обставини підтверджуються розпискою, складеною 13.07.2015 року. (а.с. 43)

Відповідно до встановленого Національним Банком України курсу доларів США до гривні станом на день подання позову 05.12.2016 року 13 600 доларів США становить 352 104 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 р. у справі № 6-63цс13)

Відповідно до норм статей 1046, 1047 ЦК України договір позики за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов'язанням повернення) певної грошової суми, так і дата її отримання. (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 2 липня 2014 р. у справі №6-79цс14)

Позивач вказує, що ОСОБА_2 зобов'язання з повернення коштів у строк, обумовлений договором позики не виконав.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

22 березня 2017 року представником позивача суду було надано оригінал розписки ОСОБА_2 від 13.07.2015.

Наявність оригіналу розписки в кредитора свідчить про існування невиконаного зобов'язання. (постанова Верховного Суду України від 25 квітня 2012 р. у справі № 6-24ц12).

Таким чином, судом було встановлено, що відповідач ОСОБА_2 порушив умови договору позики щодо своєчасного повернення суми отриманої позики, у зв'язку з чим суд вважає необхідним стягнути з відповідача суму боргу, яка була ним отримана від позивача за розпискою.

Позивач зазначив, що просить суд стягнути з відповідача на його користь борг за договором позики з урахуванням встановленого індексу інфляції у сумі 352 104 грн.

Стосовно цього суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що за змістом статті 552, частини другої статті 625 ЦК інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому суд має виходити з того, що ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання.

Тому інфляційні нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в іноземній валюті, не нараховуються.

Крім того, суд зазначає, що сам позивач не визначив суму інфляційного нарахування, а просить стягнути 352 104 грн., що відповідно до встановленого Національним Банком України курсу доларів США до гривні станом на день подання позову 05.12.2016 року становить 13 600 доларів США.

Стаття 610 ЦК України встановлює, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У відповідності до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Частина 4 статті 631 ЦК України встановлює, що закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Стосовно стягнення витрат на правову допомогусуд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, витрати на правову допомогу.

08 листопада 2016 року між адвокатом Вільховим Ю.Ф. та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання послуг, відповідно до умов якого адвокат здійснює на платній основі надання адвокатських послуг клієнту в порядку та на умовах, визначених Договором. (а.с. 6-7)

Відповідно до Розрахунку витрат на правову допомогу, загальна вартість наданих послуг становить 10 000 грн., та була сплачена ОСОБА_4 на користь адвоката Вільхового Ю.Ф. (а.с. 13-16)

При цьому, всі розрахунки вартості наданих послуг проведені з дотриманням та в межах, визначених ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

За таких обставин, у зв'язку із задоволенням позовних вимог ОСОБА_1, з ОСОБА_2 на користь позивача підлягають стягненню витрати на правову допомогу у розмірі 10 000 грн.

Підсумовуючи викладене, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Крім того, на підставі вимог ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений відповідно до квитанцій №110 від 05.12.2016 року у сумі 3 521,04 грн. та квитанції №112 від платіжного доручення від 26.11.2016 року у сумі 275,61 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 5, 8, 10, 11, 15, 79-88, 154, 208, 209, 212-215, 224-226 ЦПК, ст.ст. 10, 11, 530, 610, 611, 625, 631, 1046, 1047, 1049 ЦК України, 18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин»,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за розпискою - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за Договором позики від 13.07.2015 року у сумі 352 104 грн. (триста п'ятдесят дві тисячі сто чотири гривні).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 10 000 грн. (десять тисячі гривень).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 3796,65 грн. (три тисячі сімсот дев'яносто шість гривень 65 копійок)

Скасувати заходи забезпечення позову, які були вжиті ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 22 грудня 2016 року, якою було оголошено заборону відчуження житлового будинку АДРЕСА_1, який належить ОСОБА_2 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу Р№ 1627 від 30.09.2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Бєловою Т.Є., реєстраційний номер майна 19136096.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача поданою протягом десяти дня з дня отримання його копії.

Позивач має право оскаржити рішення в апеляційному порядку до Апеляційного суду Харківської області через Жовтневий районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня одержання його копії.

Суддя В.В. Труханович