Ухвала

іменем україни

06 березня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Фаловської І.М., Висоцької В.С., Умнової О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про усунення перешкод в здійсненні права власності шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням та виселення, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 09 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 08 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 04 листопада 2004 року. Після підписання цього договору дарування колишні співвласники квартири залишилися в ній мешкати. Після смерті матері у 2013 році ОСОБА_5 звернувся до неї з проханням тимчасово продовжити його проживання у спірній квартирі, поки він влаштується на роботу. Проте, ОСОБА_5 з квартири так і не виселився. Знаходження відповідача у квартирі порушують права власника, змушують її витрачати особисті кошти на оплату житлово-комунальних послуг за зареєстрованого відповідача, який після дарування квартири жодного разу не оплачував за квартиру та комунальні послуги. З 30 липня 2014 року позивач зареєструвала у спірній квартирі свою доньку з онукою, а 11 вересня 2015 року ще одну онуку. Її родичі не мають можливості вселитися на вказану житлову площу та мешкати в ній, оскільки ОСОБА_5 перешкоджає їм у вселенні та створив у квартирі антисанітарні умови.

Враховуючи викладене, ОСОБА_4 просила: усунути їй перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом визнання ОСОБА_5 таким, що втратив право користування вищевказаною квартирою; виселити ОСОБА_5 з указаної квартири.

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 09 лютого 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 08 червня 2016 року, позов задоволено. Усунуто ОСОБА_4 перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом визнання ОСОБА_5 таким, що втратив право користування вищевказаною квартирою. Виселено ОСОБА_5 з квартири АДРЕСА_1.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року (далі - ЦПК України).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що за нотаріально посвідченим та належно зареєстрованим договором дарування від 04 листопада 2004 року ОСОБА_6 та ОСОБА_5 подарували, а ОСОБА_4 прийняла у дар квартиру АДРЕСА_1.

26 листопада 2015 року ОСОБА_4 направила ОСОБА_5 письмову вимогу про виселення, яку останній отримав 28 листопада 2015 року, але продовжує проживати у спірній квартирі.

Таким чином, відповідач продовжує користуватися спірною квартирою, у добровільному порядку звільнити її не бажає, чим створює позивачу перешкоди у користуванні та розпорядженні її власністю.

Згідно зі статтями 317, 319, 321 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до роз'яснень, викладених у пунктах 33, 34 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5, відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані (статті 57 - 59 ЦПК України), на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки. Власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (п. 3 ч. 1 ст. 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, відповідно до вимог статей 10, 11, 60 ЦПК України дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, обґрунтовано виходив із того, що права позивача як власника квартири підлягають захисту на підставі ст. 391 ЦК України, а відповідач, який незаконно проживає у спірній квартирі і створює позивачу перешкоди у користуванні та розпорядженні належним їй на праві власності нерухомим майном, необхідно виселити.

Доводи касаційної скарги, що спірна квартира - це єдине місце проживання відповідача, спростовується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з якого вбачається, що останній є власником квартири АДРЕСА_1 відповідно до договору купівлі-продажу від 22 вересня 2016 року.

Місцевий суд всебічно та повно дослідив обставини справи та дійшов вірного висновку про задоволення позову. Крім того, апеляційний суд відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України перевірив законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді, та обґрунтовано залишив вказане рішення без змін.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій і при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги на правильність висновків судів не впливають та їх не спростовують.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 09 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 08 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: І.М. Фаловська

В.С.Висоцька

О.В.Умнова