Дата документу 28.03.2017
Справа №320/1472/17-ц.
У Х В А Л А

28 березня 2017 року суддя Мелітопольського міськрайонного суду Редько О.В., розглянувши заяву Публічного Акціонерного Товариства комерційний банк Приватбанк про забезпечення позову,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 17854,02 грн.

З метою забезпечення позовних вимог позивач просить накласти арешт на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_1Є, посилаючись на те, що відповідач може здійснити відчуження даного майна третім особам, що може утруднити та зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до вимог ст. 151 ЦПК України забезпечення позову за заявою осіб, які беруть участь у справі, допускається на будь якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом на прохання осіб, які беруть участь у справі, передбачених законом заходів, спрямованих на реальне виконання майбутнього судового рішення. Інститут забезпечення позову в цивільному процесі дозволяє гарантувати дійсне і ефективне виконання судового рішення, а тим самим і здійснення реального захисту порушених, оспорюваних і невизнаних прав, свобод та інтересів осіб.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 22.12.2006 р. "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, повинен з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Позивачем не наведено обґрунтованих причин, у зв'язку з якими необхідно забезпечити позов, та доказів на їх підтвердження не представлено.

Доводи позивача про те, що відповідач може вчинити дії щодо реалізації свого майна, є лише припущеннями, доказів на підтвердження цих обставин позивачем не надано.

Згідно з п. 1 ч. 1 та ч. 3 ст. 152 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Так, суд має право накласти арешт на майно, враховуючи співмірність вимог, заявлених позивачем. Між тим, з позову вбачається, що ціна позову становить 17854,02 грн. при цьому з метою забезпечення позову позивач просить накласти арешт на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, тобто обраний ним вид забезпечення позову, як накладення арешту на житло, не співмірний з його вимогами.

Отже, заява позивача про забезпечення позову не містить в собі належного обґрунтування того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду та обраний ним вид забезпечення позову, як накладення арешту на житло, не співмірний з його вимогами, а тому дана заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 151, 152 ЦПК України,

У Х В А Л И В

Заяву Публічного Акціонерного Товариства комерційний банк «Приватбанк» про забезпечення позову залишити без задоволення.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Запорізької області через Мелітопольський міськрайонний суд протягом 5 днів з дня отримання її копії.

Суддя: