Справа № 347/1375/16
Провадження № 22-ц/779/195/2017
Головуючий у 1 інстанції Бельмега М. В.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Максюти І.О.,

суддів: Матківського Р.Й., Фединяка В.Д.

секретаря Капущак С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Косівського районного суду від 23 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2016 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором кредиту. Позовні вимоги мотивовані тим, що 14 лютого 2006 року між позивачем та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №б/н на суму 10 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідачем підтверджено свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір, про що свідчить підпис у заяві.

У звязку із порушеннями відповідачем зобовязань за кредитним договором станом на 30 червня 2016 року утворилась заборгованість у розмірі 44 246,28 грн., яку просив стягнути з відповідача, а також судові витрати.

Рішенням Косівського районного суду від 23 листопада 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, представник Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з»ясування обставин, які мають значення по справі.

Апелянт не погоджується з висновком суду щодо ненадання доказів на підтвердження своїх позовних вимог, оскільки з моменту підписання фізичною особою заяви, між кредитором і позичальником було укладено кредитний договір в порядку ч.1 ст.634 ЦК України шляхом приєднання позичальника до запропонованого кредитором договору.

Відповідач не заперечував факт підписання заяви позичальника, отже фактично визнав наявність правовідносин між сторонами, а також своїми діями підтвердив наявність між сторонами кредитних правовідносин, так як з наданого суду розрахунку заборговності вбачається активне користування відповідачем кредитною карткою, що включало в себе як зняття кредитних коштів, так і поповнення картки. Стороною відповідача такий розрахунок жодним чином не спростовано, не наведено контрозрахунку, який би підтверджував факт повного або частково погашення заборгованості за договором, не надано доказів повторної та своєчасної сплати заборгованості перед банком та відсутності заборгованості за договором або її наявності у розмірі, що відрізняється від запропонованої банком.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовну заяву Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк». Стягнути з відповідача судові витрати у справі.

Представник апелянта та відповідач у судове засідання не зявилися, про причини неявки суд не повідомили, хоча повідомлялися належним чином про день, місце та час судового розгляду справи.

Вважаючи, що неявка осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, не перешкоджає апеляційному розгляду справи, тому колегія суддів розглянула справу за їх відсутності.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає її обґрунтованою, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із необгрунтованості та недоведеності позовних вимог, що стали б підставою для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором.

З такими висновками суду першої інстанції не погоджується колегія суддів, оскільки вони не відповідають матеріалам справи, є взаємосуперечливими, а також судом не застосовані норми матеріального права, які підлягали застосуванню.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 14 лютого 2006 року між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №б/н відповідно до якого ОСОБА_2 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку на суму 10 000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. (а.с.37)

Підписом у заяві ОСОБА_2 підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами складає укладений між ним та Банком даний кредитний договір.

Із розрахунку заборгованості за кредитом (а.с.4-6) встановлено, що з 15.03.2006р. відповідач користувався картковим рахунком, використовуючи кошти і повертаючи кредит. Станом на 25.12.2013 року прострочена заборгованість за тілом кредиту була відсутня, про що свідчить інформація у графі «сальдо простроченої заборгованості за кредитом» (колонка № 5) за 25.12.2013 року. Натомість сальдо поточної заборгованості за кредитом станом на вказану дату становило 8205,65 грн. (колонка № 3), що свідчить про те, що відповідповідач отримав грошові кошти (тіло кредиту) для особистих потреб у зазначеному розмірі. Зазначені кошти по мірі настання строку платежу розподілялися банком на сальдо поточної та простроченої заборгованості, що на певний розрахунковий період до 30 червня 2016р. (день розрахунку заборгованості) у сумі становило 8205,65 грн.

Відповідачем здійснювалася оплата заборгованості 25.12.2013 р. 600 грн., 26.06.2014р. 500 грн.,19.07.2014 400 грн, 26.08.2014 400 грн., 05.09.2014р. 900 грн. і останній платіж 18.09.2014р. 600 грн. (колонка № 15), які банком розподілені на сплату процентів та комісії (колонки №№ 11-14).

Згідно ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом статей 525, 526, 530 ЦК України зобовязання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається. Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до вимог статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідачем 14.02.2006 року була підписана заява-анкета про приєднання до ОСОБА_3 та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, копія якої міститься у справі. Із цієї заяви виходить, що відповідач погодився з тим, що ця заява разом із пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами становить між ним і банком договір про надання банківських послуг. Він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді . При тому у заяві зазначено, що відповідач просить відкрити рахунки і надати послуги у вигляді кредитної карти: тип карти, валюта гривня, тип кредитного ліміту фінансовий фіксований, сума кредитного ліміту 10 000 гривень; базова відсоткова ставка 3% на місяць з розрахунку 360 днів на рік; строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії карти; порядок погашення заборгованості: щомісячними платежами у розмірі 7% від суми заборгованості по кредитному ліміту може здійснюватися як шляхом внесення коштів на карту клієнтом, так і списанням банком коштів з дебетної карти (а.с.7 зворот).

Із розрахунку заборгованості за кредитом (а.с.4-6) та заяви ОСОБА_2 про надання банківських послуг встановлено, що сторони договору дійшли згоди про встановлення базової процентної ставки за кредитним лімітом 3% на місяць, тобто 36% річних. Розмір такої процентної ставки застосовувався банком з моменту укладення договору по 01.01.2013р., коли був зменшений до 30% річних, з 01.09.2014 р. позивачем був збільшений розмір процентної ставки до 34,80% річних, з 01 квітня 2015 року знову позивачем збільшено процентну ставку по кредиту з 34.80% до 43.20%.

Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Виходячи з правового аналізу вказаних норм ОСОБА_3 та правила надання банківських послуг та тарифи банку, які стосуються зміни відсоткової ставки в сторону збільшення від 36% і більше не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, оскільки позивачем не надано доказів, що такі умови містять підпис позичальника.

Відповідно до п. 8.6 ОСОБА_3 та правил надання банківських послуг при порушенні клієнтом строків платежів за будь-яким із грошових зобов»язхань, передбачених даним договором, більш ніж на 120 днів, клієнт зобов»язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 гривень+5% від суми позову (а.с.11).

Аналогічно судом не може бути застосована і ця штрафна санкція як умова кредитного договору, оскільки матеріали справи не містять відомостей про те, що саме з цими умовами та правилами надання банківських послуг погодився відповідач на момент укладення договору.

Позивач суду не надав доказів про підписання відповідачем ОСОБА_3 та правил надання банківських послуг.

Це не суперечить і правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у справі № 6-16 цс 15 від 11 березня 2016 року.

Що ж стосується комісії та пені, то така умова кредитування не зазначена ні у заяві позичальника про надання банківським послуг, а також не передбачена і наданими позивачем у матеріали справи умовами та правилами надання банківських послуг, тому заборгованість за пенею та комісією також не підлягає стягненню з відповідача.

За таких обставин, з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором станом на 30.06.2016р. за тілом кредиту у розмірі 8 205,65 грн. та проценти із відсоткової ставки 36%.

Таким чином, різниця у нарахованих процентах за період з 01.04.2015р. по 30.06.2016 р. складає 7,2%. Загальний розмір нарахованих відсотків за цей період складає 25 166,89 гривень, а від цієї суми 7,2% складає 1812,02 гривень. Загальний розмір заборгованості за процентами складає 29545,45 грн (31 357,47 1812,02).

Таким чином, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову частково, стягнення заборгованості за тілом кредиту та процентами із застосуванням відсоткової ставки на рівні не більше 36% річних.

Крім того, з відповідача на користь банку підлягають стягненню і понесені судові витрати, сплачені у вигляді судового збору за подання позову та апеляційної скарги, відповідно до ст. 88 ЦПК України пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 2459,73 грн. (85% від 1378,00+1515,80)

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 307,309, 313-314,316-317, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Косівського районного суду від 23 листопада 2016 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути зі ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 14.02.2006 року станом на 30.06.2015 року, яка складається із заборгованості за кредитом в розмірі 8205,65 грн. (вісім тисяч двісті п»ять гривень шістдесят п»ять копійок), заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 29 545, 45 грн. (двадцять дев»ять тисяч п»ятсот сорок п»ять гривень сорок п»ять копійок), а всього 37 751,10 грн. (тридцять сім тисяч сімсот п»ятдесят одна гривня десять копійок) та сплачений судовий збір у розмірі 2459,73 грн. (дві тисячі чотириста п»ятдесят дев»ять гривень сімдесят три копійки).

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді: І.О. Максюта

ОСОБА_4

ОСОБА_5