Номер провадження: 22-ц/785/529/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Сидоренко І. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.01.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі: головуючого судді - Сидоренко І.П., суддів Станкевича В.А., Цюри Т.В., при секретарі Колмакові В.І, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» на рішення Березівського районного суду Одеської області від 03 листопада 2016р. по справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» про визнання договору недійсним та стягнення сплачених коштів, -

ВСТАНОВИЛА:

20 липня 2016р. ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» про захист прав споживача, та просив суд: визнати недійсним договір фінансового лізингу з додатками від 30 червня 2016р., стягнути з відповідача на його користь кошти у розмірі 32000грн., і судові витрати.

В обґрунтування позову ОСОБА_2 вказав, що він 30 червня 2016р. уклав із ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» договір фінансового лізингу №004566 з додатками, предметом якого є транспортний засіб трактор марки «Foton FT 354». На виконання вказаного договору він 30 червня 2016р. здійснив передплату в сумі 32000грн. шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок відповідача, після чого йому обіцяли передати в користування предмет лізингу.

В подальшому він зрозумів, що його обманули, оскільки вартість предмету лізингу в договорі майже вдвічі більша ніж та на яку розраховував, та представник лізингової компанії не розяснено йому призначення платежу в сумі 32000грн., що фактично виявилося адміністративним платежем повязаним з укладенням договору.

Позивач стверджував, що у нього фактично не було можливості ретельно ознайомитися з умовами договору, так як представник лізингової компанії спонукала позивача швидше підписати договір, мотивуючи тим, що на неї чекають інші особи. Предмет лізингу йому не було передано, та після підписання та вивчення змісту договору стало зрозуміло, що сплачені кошти не будуть повернути, можливості розірвати договір без втрати грошових коштів також не має.

Позивач вважає, що під час укладення вказаного договору були порушені вимоги чинного законодавства та його права як споживача, його було введено в оману щодо обставин, які мають істотне значення, та відповідач при укладенні вказаного правочину застосовував нечесну підприємницьку діяльність, оскільки позбавив його достатнього часу для ознайомлення з умовами договору й прийняття свідомого рішення, що зміст договору фінансового лізингу не відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Відповідач не має відповідної ліцензії та договір фінансового лізингу від 30 червня 2016р. нотаріально посвідчений не був.

Рішенням суду від 03 листопада 2016р. позов ОСОБА_2 задоволено. Суд визнав недійсним договір фінансового лізингу №004566 з додатками від 30 червня 2016р. Судом стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» на користь ОСОБА_2 сплачені кошти в розмірі 32000грн., і судові витрати у розмірі 551грн.20коп. (а.с.110-115).

В апеляційній скарзі ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» просить скасувати рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про відмову у задоволені позову ОСОБА_2 з посиланням на те, що суд в порушені вимог процесуального і матеріального безпідставно задовольнив позов, судом не враховано, що позивач підписав договір погодився на усі договору (а.с.120-122).

Справу розглянуто у відсутності сторін, які були належним чином сповіщені про слухання справи, що підтверджується відповідними поштовими повідомленнями про слухання справи, але суд про причини неявки не сповіщено.

Заслухавши суддю доповідача, який доповів зміст оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність, обґрунтованість рішення суду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 30 червня 2016р. між ОСОБА_2 та ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» був укладений договір фінансового лізингу № 004566, відповідно до умов якого лізингодавець (відповідач) бере на себе зобов'язання придбати предмет лізингу, а саме трактор марки «Foton FT-354 у власність та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу (позивачу) на термін та на умовах, передбачених договором. Лізингоодержувач користується предметом лізингу на умовах даного договору фінансового лізингу та згідно з положеннями чинного законодавства (а.с.13-20).

Відповідно до додатку № 1 до вищевказаного договору фінансового лізингу, вартість предмету лізингу становить 12800 доларів США; авансовий платіж 6400 доларів США, щомісячний авансовий платіж 533,33 доларів США; адміністративний платіж у розмірі 10%, а саме 280 доларів США; комісія за передачу у розмірі 3%,а саме 384 доларів США. Вартість предмета лізингу на дату підписання договору становить 320000грн. (а.с.21).

Позивач ОСОБА_2 30 червня 2016р. на виконання вищевказаного договору сплатив ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» суму в розмірі 32000грн., а також комісію за переказ готівки в розмірі 320грн. (а.с.23).

Спеціальним законом, що регулює лізингові відносини в Україні є Закон України «Про фінансовій лізинг», який визначає загальні правові та економічні засади фінансового лізингу, як виду цивільно-правових відносин.

Відповідно до ст.ст.1, 2 Закону України «Про фінансовий лізинг», фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

Статтею 6 цього Закону передбачено, що договір лізингу має бути укладений у письмовій формі. Істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Строк лізингу визначається сторонами договору лізингу відповідно до вимог цього Закону.

Поняття договору лізингу регулюється і нормами ЦК України, а саме ст.806 ЦК України, яка визначає, що за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом.

Суд першої інстанції з урахуванням вищевказаних вимог закону дійшов до правильного висновку про факт укладення такого правочину, як договору фінансового лізингу між сторонами.

Відповідно до п.1.1 договору фінансового лізингу, предметом фінансового лізингу по даному договору є транспортний засіб, а саме: трактор марки «Foton FT- 354» (а.с.22).

Згідно п. 1.3 договору, лізингодавець бере на себе зобовязання придбати предмет лізингу у власність (отримати право власності на предмет лізингу) та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу на термін та на умовах, передбачених цим договором. Лізингоодержувач користується предметом лізингу на умовах даного договору фінансового лізингу та згідно з положеннями чинного законодавства. Відповідно до п. 1.7 договору, предмет лізингу передається лізингоодержувачу протягом строку, який становить не більше 30 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця: адміністративного платежу, авансового платежу, комісії за передачу предмета лізингу.

Відповідно до п.10.1 договору, лізинговий періодичний-платіж - це платіж, що сплачується кожного місяця лізингоодержувачем на користь лізингодавця відповідно до графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (додаток №3 до договору). Кожний лізинговий платіж включає - відсотки (проценти) за користування обсягом фінансування в розмірі 21 відсотків річних на залишок частини від обсягу фінансування; - частина від обсягу фінансування (сума, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу); - комісія за супроводження договору в розмірі 7 відсотків.

Згідно п. 10.15 договору, у разі неузгодженої у даному договорі зміни розмірів лізингових платежів лізингодавець та лізингоодержувач складають додаткову угоду до даного договору, а також на вимогу лізингодавця підписують акт коригування вартості предмета лізингу. У разі відмови лізингоодержувача від підписання такої додаткової угоди та/або акту коригування вартості предмета лізингу, лізингодавець має право розірвати даний договір, після чого лізингоодержувач зобовязаний повернути лізингодавцю предмет лізингу протягом 5 (пяти) календарних днів з моменту отримання від лізингодавця письмової пропозиції про зміну розмірів лізингових платежів.

Пунктом 12.1 договору фінансового лізингу передбачено, що лізингоодержувач, який не сплатив лізингові платежі, що передбачені в п.1.7 та 4.1., та не отримав транспортний засіб, має право розірвати даний договір за власним бажанням, про що має повідомити лізингодавця у письмовій формі з чітким волевиявленням щодо розірвання договору, шляхом направлення відповідного листа рекомендованою кореспонденцією на адресу лізингодавця та надати реквізити особистого банківського рахунку для здійснення такого повернення. У строк, встановлений чинним законодавством, лізингодавець розглядає заяву лізингоодержувача та надає письмову відповідь, в якій повідомляє про розірвання договору та про наслідки його розірвання. В такому випадку поверненню підлягає 60% від сплаченого авансового платежу та / або частини авансових платежів, 40% лізингодавець утримує в якості штрафу за дострокове розірвання договору. Адміністративний платіж в такому випадку поверненню не підлягає.

Пунктом 12.5 договору передбачено, що за несвоєчасне внесення лізингових платежів, лізингоодержувач зобовязаний сплачувати лізингодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє в період, за який сплачується пеня, а також зобовязаний сплачувати проценти за користування чужими коштами в розмірі 3% річних за кожний день прострочення сплати лізингових платежів.

Відповідно до п. 12.6 договору, за використання предмета лізингу не за призначенням, невиконання обовязку з утримання його у відповідності до технічних умов, правил технічної експлуатації, інструкції виробника предмета лізингу, неподання інформації про стан та місцезнаходження предмета лізингу, порушення умов п.п. 3.3.6 п.3.3 договору, лізингоодержувач зобовязаний сплатити лізингодавцю штраф у розмірі 3% від загальної вартості предмету лізингу, за кожен випадок такого порушення.

Пунктом 12.7 договору передбачено, що за створення перешкод представника лізингодавця в інспектуванні предмета лізингу, лізингоодержувач зобовязаний сплатити лізингодавцю штраф у розмірі 5% від загальної вартості предмета лізингу, за кожен випадок такого порушення.

Згідно п. 16.5 договору, лізингодавець може передати свої права і обовязки за даним договором третім особам в односторонньому порядку, письмово повідомивши про це лізингоодержувача.

Згідно з п. 2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», перед укладенням договору кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про кредитні умови, зокрема: форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; тип відсоткової ставки; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати за страхування, юридичне оформлення тощо); строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Згідно п.6 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Перебіг цього строку розпочинається з моменту передачі споживачеві примірника укладеного договору. Тобто лізингоодержувачу в даному випадку повинно бути надано право на розірвання договору впродовж 14 днів з моменту його укладення.

Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій статті 18 цього Закону, та умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобовязань, включаючи умови про взаємозалік, зобовязання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обовязків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2,3 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів»; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у звязку з розірвання або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону).

Суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що зі змісту спірного договору фінансового лізингу від 30 червня 2016р., укладеного між сторонами вбачається, що в договорі виключені та обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обовязків, передбачених договором та законом (пункт 12.4, 12.7 ст.12 договору), а також допущено звуження обовязків лізингодавця, які передбачені в Законі України «Про фінансовий лізинг», в положеннях ЦК України, та повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обовязків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості, одночасно значно розширені права лізингодавця, які суперечать вимогам чинного законодавства.

Також суд першої інстанції обґрунтовано звернув увагу на те, що оскільки вибір продавця предмета лізингу за договором здійснює відповідач, так як в договорі лізингу відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має звертатись споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару, то пункт 1.4 договору, щодо усунення лізингодавця від відповідальності в частині якості, комплектності, справності та ін. суперечить положенням ст.808 ЦК України, у відповідності до якої якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобовязання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, монтажу, запуску в експлуатацію, тощо.

Слід зазначити, що відносно нотаріального посвідчення договору фінансового лізингу, частиною 2 ст.806 ЦК України передбачено, що до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. Тому до відносин, пов'язаних з укладанням договору лізингу, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Судом встановлено, що всупереч вимогам закону договір фінансового лізингу від 30 червня 2016р., укладений між сторонами, не був посвідчений нотаріально.

Відповідно до ч.2 ст.215 ЦК України нікчемний правочин є недійсним через його невідповідність вимогам законодавства. Такий правочин недійсний з моменту його вчинення незалежно від того, чи визнав його таким суд. Що ж стосується оспорюваного правочину, то він може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду.

Згідно правовій позиції, викладеній у Постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015р. по справі №6-2766цс15, суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку про недійсність договору фінансового лізингу у зв'язку з його несправедливими умовами, наслідком яких є дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду позивачу, відсутністю нотаріального посвідчення договору фінансового лізингу.

Відповідно до ч.1 ст.360-7 ЦПК України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Представник відповідача не надав суду першої та суду апеляційної інстанції відповідні та допустимі докази на підтвердження своїх заперечень проти позову ОСОБА_2

Відповідно до ч. 1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» - відхилити.

Рішення Березівського районного суду Одеської області від 03 листопада 2016р. залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: І.П.Сидоренко

Судді: Т.В.Цюра

ОСОБА_3