УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., ЗавгородньоїІ.М., Попович О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за скаргою ОСОБА_4, заінтересована особа - акціонерний банк «Київська Русь», на дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Григорян Олени Грайровни, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 14 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 03 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду зі скаргою, яку уточнив в ході розгляду справи, та остаточно просив:

- скасувати постанову ВП № 37884309 від 23 лютого 2016 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, вимоги державного виконавця від 23 лютого та 02 березня 2016 року, а також акт державного виконавця від 01 березня 2016 року;

- визнати неправомірними та незаконними дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві Григорян О.Г., а саме: накладення арешту на майно боржника та заборони на його відчуження - квартиру АДРЕСА_1; винесення постанови ВП № 37884309 від 23 лютого 2016 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; винесення вимог державного виконавця від 23 лютого та 02 березня 2016 року; внесення до постанови ВП № 37884309 від 23 лютого 2016 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження адреси боржника, яка не відповідає виконавчому документу.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 14 червня 2016 року скаргу задоволено частково.

Визнано неправомірними та незаконними наступні дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві

Григорян О.Г.: внесення до постанови ВП № 37884309 від 23 лютого 2016 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження адреси боржника, яка не відповідає виконавчому документу.

В іншій частині скарги відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 03 жовтня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 14 червня 2016 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу апеляційного суду та змінити ухвалу суду першої інстанції, та постановити нову ухвалу про задоволення скарги у повному обсязі.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

За вимогами п. 1 ч. 1 ст. 342 ЦПК України, розглянувши касаційну скаргу на ухвалу суду, суд касаційної інстанції відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом прийнято ухвалу з додержанням вимог закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суди попередніх інстанцій, частково задовольняючи скаргу, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст.ст. 57, 212 ЦПК України), правильно встановили характер правовідносин сторін у справі, застосувавши норми матеріального права, які їх регулюють, та врахувавши, що до постанови ВП № 37884309 від 23 лютого 2016 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження внесено невірну адресу боржника, а саме: АДРЕСА_1, замість: АДРЕСА_2, яку зазначено у виконавчому документі, дійшли обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для визнання таких дій головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві Григорян О.Г. неправомірними та незаконними.

При цьому, відмовляючи у задоволенні скарги в іншій частині її вимог, суди керувалися вимогами ст. ст. 11, 57 Закону України «Про виконавче провадження» та виходили з того, що рішення суду про звернення стягнення на майно не скасоване, виконавче провадження відкрито відповідно до вимог чинного законодавства, у зв'язку з чим дійшли обґрунтованого висновку про правомірність та законність винесення державним виконавцем Григорян О.Г. постанови від 23 лютого 2016 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, а внесення в неї невірної адреси боржника, відмінної від зазначеної у виконавчому документі, не є підставою для її скасування.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги є аналогічними доводам, викладеним в апеляційній скарзі, та не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині рішень, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки.

З огляду на вищевикладене та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 14 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 03 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

І.М. Завгородня

О.В. Попович