Номер провадження 2/229/382/2017
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2017 року Дружківський міський суд Донецької області

у складі:

головуючого судді Петрова Є.В.

при секретарі Польської Д.А.

за участі позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Дружківка цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Українська охоронно-страхова компанія", ОСОБА_2 про стягнення шкоди внаслідок дорожньо - транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И В :

до суду звернувся ОСОБА_1 з позовом про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» та ОСОБА_2 матеріальної і моральної шкоди, спричиненої внаслідок ДТП.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 29 грудня 2014 року о 18.00 відбулася ДТП, в якій було пошкоджено його транспортний засіб - автомобіль НОМЕР_1.

Винним, згідно постанови Дружківського міського суду від 14.01.2015 року, у ДТП визнано водія автомобіля ГАЗ 33021 ОСОБА_2.

Відповідно до автотоварознавчого висновку № 16-420/2 розмір матеріальної шкоди, завданої позивачу внаслідок ДТП становить 10466 грн. 68 коп.

Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля ГАЗ 33021, державний номер НОМЕР_2 на час зіткнення була застрахована ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія», страхове відшкодування за даним договором складає 50000 грн., франшиза 1000 грн. Зазначеному страховику була надана заява про виплату страхового відшкодування. Однак, в порушення вимог законодавства ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія» не виплатила страхове відшкодування.

Також позивач просить суд стягнути з ОСОБА_2 як особи, винної у ДТП, різницю між страховим відшкодуванням та розміром матеріальної шкоди, визначеної автотоварозначним дослідженням, що становить 1000,00 коп.

Позивач просить стягнути моральну шкоду солідарно з двох відповідачів, посилаючись на ст. 23, 1167 ЦК України.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав в частині стягнення матеріальної шкоди, просить суд його задовольнити.

Представник відповідача ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія» в судове засідання не зявився, проте надав заперечення на позовну заяву. Згідно наданого заперечення відповідач проти задоволення позову не заперечував в частині стягнення страхового відшкодування та витрат на проведення авто товарознавчого дослідження. Стосовно стягнення моральної шкоди заперечував вважаючи, що її не доведено належними та допустимим доказами, посилався на ст. 26-1 закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та оскільки позивач під час ДТП не постраждав і заяву з заподіяння шкоди здоровю не надавав.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не зявився, заяву слухати справу без його участі не надавав, про час та місце судового засідання був повідомлений.

Заслухавши пояснення позивача, вивчивши заперечення відповідача, дослідивши письмові докази у справі, суд встановив наступне.

Згідно ст. 1 Закону України «Про страхування», страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Згідно ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Судом встановлено, що 29.12.2014 року о 18 год. 00 хв. В м. Дружківка на території автостоянки по вулиці Солідарності, 59, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля ГАЗ 33021 державний номер 188-30ХА, під керуванням водія ОСОБА_2 та автомобіля НОМЕР_1, що належить на праві приватної власності ОСОБА_1.

Постановою Дружківського міського суду Донецької області від 14.01.2015 року ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні ДТП, що сталася 29.12.2014 року та піддано до адміністративного стягнення. Вказана постанова 26.01.2015 року набрала законної сили (а.с.5).

Згідно з постановою Дружківського міського суду Донецької області від 14.01.2015 року вищевказана дорожньо-транспортна пригода відбулась внаслідок порушення водієм - ОСОБА_2 п. 10.9 Правил дорожнього руху України.

Постановою Пленуму Верховного Суду України за №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення» (з наступними змінами) передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення.

Згідно з положеннями ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, а отже, виходячи з даних правил, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, якою встановлена вина притягнутої до адміністративної відповідальності особи, є обов'язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову, з питань щодо того, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, вина ОСОБА_2 встановлена та в порядку ст.61 ЦПК України доказуванню не підлягає.

З матеріалів справи вбачається, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2, як водія автомобіля ГАЗ 33021 державний номер 188-30ХА, на час вчинення дорожньо-транспортної пригоди, була застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Українська охоронно-страхова компанія» відповідно до полісу № АІ/4151092.

Згідно даного полісу, ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну становить 50000,00 грн., ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну життю і здоровю становить 100000,00 грн., розмір франшизи становить 1000,00 грн. (а.с.14).

Позивач звернувся до ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія» з заявою про виплату страхового відшкодування (а.с. 46).

Згідно звіту № 16-420/2 від 23.12.2016 року авто товарознавчого дослідження, вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля НОМЕР_1, внаслідок пошкодження при ДТП складає 10 466,68 грн. (а.с.6-11).

Зі звіту № 16-420/2 від 23.12.2016 року вбачається, що визначення матеріального збитку проводилося відповідно до Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів,затверджених наказом МЮУ, Фонду державного майна України 24.11.2003 р. за № 142/5/2019, у редакції чинної на момент дослідження, Довідника «Бюлетень Автотоварознавця», випуск №81 , 2015 р. та Комп'ютерної програми для складання кошторису ремонту КТЗ Аudatex. При цьому, розмір матеріального збитку визначався на момент ДТП, з урахування коефіцієнта фізичного зносу.

Оцінивши звіт № 16-420/2 від 23.12.2016 року про оцінку вартості збитку нанесеного власнику пошкодженого колісного транспортного засобу за правилами ст. 212 ЦПК України, суд не знайшов обставин, які б дозволяли стверджувати про необґрунтованість, неправильність звіту чи суперечливість його іншим матеріалам справи, а тому суд приймає його до уваги при постановленні даного рішення у справі.

Відповідно до п.22.1. ст. 22 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно ст. 29 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відповідно до ст.1 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів, зокрема, фізичних осіб.

Суд вважає, що звернення позивача до суду з позовом про стягнення страхового відшкодування відповідає способу захисту, що передбачений нормами чинного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача в частині стягнення з ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія» на користь позивача суми страхового відшкодування в розмірі 9466,68 грн. (10466,68 грн. (шкоду заподіяну майну) - 1000,00 (франшиза) = 9466,68 грн.).

Суд знаходить підстав для стягнення з ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія» на користь позивача частини суми витрат на проведення експертизи в розмірі 300,00 грн. виходячи з наступного.

Згідно п.34.4 ст. 34 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники. Страховиком, МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися аварійні комісари, експерти або юридичні особи, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти. Однак, до п.34.3 ст. 34 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з'явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов'язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).

З матеріалів справи вбачається, що на виконання вимог п.34.3 ст. 34 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія» не направило експерта для проведення автотоварознавчого дослідження транспортного засобу Ford Focus державний номер НОМЕР_3.

Також в своєму запереченні на позов ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія» погодилась сплатити частину витрат на проведення авто товарознавчого дослідження у розмірі 300,00 грн. (а.с 44)

Відповідно до п.6 Постанови ПВСС України за №4 від 01.03.2013 року "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" зазначено, що особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст. ст. 22, 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, за винятком випадків, передбачених законом. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно положень ст.ст. 1187, 1188 Цивільного кодексу України, шкода спричинена джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. При цьому, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до п.16 Постанови "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" передбачено, що при відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Пленум Верховного суду України у Постанові «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27.03.1992 року (із змінами та доповненнями) роз'яснює, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Більше того при заподіянні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на його володільця не може бути покладено обов'язок по її відшкодуванню лише тоді, коли шкода виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, а у випадках, передбачених спеціальним законом, - тільки умислу потерпілого (абз. 1, 2 п. 2 Постанови).

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Враховуючи вищевикладене, а також те, що франшиза 1000,00 грн., а розмір заподіяних збитків автомобілю позивача внаслідок ДТП, що сталася 29.12.2014 року 19466,68 грн., суд приходить до висновку про стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача матеріального збитку в розмірі 1000,00 грн, а також частину витрат на проведення авто товарознавчого дослідження у сумі 300,00 грн.

Щодо відшкодування моральної шкоди, суд вважає зазначені вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Статтею 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з пошкодженням чи знищенням її майна, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Суд приймає до уваги ту обставину, що відповідно ст. 261 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» моральна шкода страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров'я під час дорожньо-транспортної пригоди. Оскільки ушкодження здоров'я позивача внаслідок ДТП не було і позивач не надав доказів по справі їх наявності, відшкодувати моральну шкоду повинна особа, яка винна у ДТП ОСОБА_2. У судовому засіданні позивачем не було уточнено позовні вимоги, що моральну шкоду стягнути не солідарно з відповідачів по справі, а тільки з ОСОБА_2. Більш того, у судовому засіданні позивач не довів доказами наявність моральної шкоди та не наполягав на її стягненні.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_1.

Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати.

Керуючись Законом України "Про страхування", Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", ст.ст. 10, 11, 60, 61, 209, 212, 213, 214, 215, 218, 223 ЦПК України, ст.ст. 16, 22, 985, 1187, 1188, 1192, 1194 ЦК України, суд-

В И Р І Ш И В:

позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Українська охоронно-страхова компанія", ОСОБА_2 про стягнення шкоди внаслідок дорожньо - транспортної пригоди задовольнити частково.

Стягнути на користь ОСОБА_1 з Приватного акціонерного товариства "Українська охоронно-страхова компанія" (03056, м. Київ, вул. Борщагівська, 145, ) суму страхового відшкодування в розмірі 9466 (дев'ять тисяч чотириста шістдесят шість) грн. 68 коп.

Стягнути на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 Ільхам, ІНФОРМАЦІЯ_1, матеріальну шкоду в розмірі 1000 (одна тисяча) грн. 00 коп.

Стягнути на користь ОСОБА_1 з Приватного акціонерного товариства "Українська охоронно-страхова компанія" (03056, м. Київ, вул. Борщагівська, 145, ) суму судового збору в розмірі 960 (дев'ятсот шістдесят) грн. 00 коп. та витрати на проведення автотоварознавчого дослідження в сумі 300 (триста) грн. 00 коп.

Стягнути на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 Ільхам суму судового збору в розмірі 960 (дев'ятсот шістдесят) грн. 00 коп. та витрати на проведення автотоварознавчого дослідження в сумі 300 (триста) грн. 00 коп.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Дружківський міський суд шляхом подання в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: Є. В. Петров