22.02.2017 Єдиний унікальний номер 205/5276/16-ц
Справа №2/205/849/17
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 лютого 2017 року Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі головуючого судді Федченко В.М., при секретареві Джурко Ю.І., за участю представника позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення орендної плати, відшкодування збитків та 3% річних, завданих порушенням зобовязання та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5 про визнання угоди недійсною,-
На обґрунтування позову зазначила, що 08 жовтня 2015 року вона уклала з ОСОБА_4 договір оренди майна з правом викупу (далі договір), який був посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5 За цим договором вона (далі орендодавень) та ОСОБА_4 (далі орендодар) передала у строкове платне користування майно з наступним переходом права власності на майно від орендодавця до орендаря, а орендар зобовязався прийняти майно у строкове платне користування, а загалом і у власність, а також сплачувати орендодавцеві орендну плату.
За Договором Орендар зобовязався своєчасно сплачувати орендну плату в розмірі 13 333,33 грн. на місяць, з урахуванням її індексації, що повинна здійснюватися шляхом перерахування вищевказаної суми на будь-який картковий або інший рахунок Орендодавця, про який він зобовязався своєчасно повідомляти Орендарю. Орендна плата у відповідності до Договору повинна сплачуватися в безготівковому порядку не пізніше 12-го числа кожного наступного місяця, враховуючи вихідні та святкові дні.
На теперішній час відповідачем не сплачено орендну плату в повному обсязі за період з листопада 2015 року січень 2017 року та заборговнасоті складає 134 678,26 грн.
23 січня 2017 року відповідачка ОСОБА_4 звернулась до суду з зустрічним позовом, в якому просить визнати договір оренди майна з правом викупу укладеного між нею та ОСОБА_3 від 08 жовтня 2015 року, посвідченого приватним нотаруісом Дніпропетровського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за №1627, недійсним.
Представники позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2 в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Зустрічний позов не визнали та просили суд відмовити в його задоволенні. Проти заочного розгляду справи не заперечували.
Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила.
У відповідності до ч.4 ст. 169 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином був повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнанні неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення про заочну форму розгляду справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Вислухавши представників позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення орендної плати, відшкодування збитків та 3% річних, завданих порушенням зобовязання обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.
Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.
Відповідно до п.1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.
Згідно з п.1 ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно із ст. 11 ЦК України підставами виникнення прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Положеннями ст.627,628 ЦК України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно п.1.2.2 вартість майна сторни визначили у розмірі 160 000,00 грн.
Згідно п 4.1. строк оренди складає 1 рік з моменту прийняття майна, що орендується.
Згідно п 5.1. орендна плата згідно договору оренди встановлена в розмірі 13 333,33 грн. на місяць, з урахуванням її індексації, що здійснюється шляхом перерахування вищевказаної суми на будь-який картковий або інший рахунок орендодавця, про який він зобовязується своєчасно повідомляти орендарю. Орендна плата сплачується в безготівковому порядку не пізніше 12-го числа кожного наступного місяця, враховуючи вихідні та святкові дні.
Згідно п.8.1. договору, майно, що орендується, переходить у власність орендаря за умови повного розрахуку.
Судом встановлено, що на виконання умов договору оредни майна з правом викупу ОСОБА_4 були здійсненні наступні платежі 13 листопада 2015 року 3 992,00 грн.; 29 січня 2016 року 1 996,00 грн., 06 лютого 2016 року 1 996,00 грн., 05 березня 2016 року 3 992,00 грн., 01 квітня 2016 року 2 495,00 грн., 14 квітня 2016 року - 1 497,00 грн., 21 квітня 2016 року - 1 497,00 грн., 20 червня 2016 року 1990, 00 грн., 09 липня 2016 року -998,00 грн., 10 липня 2016 року 998,00 грн., 11 липня 2016 року 998,00 грн., 30 липня 2016 року 998,00 грн., 12 серпня 2016 року 1996,00 грн., а разом 25 321,74 грн., що підтверджується виписками з карткового рахунку ОСОБА_3, (а.с.13-26)
Заборгованість станом на 23 січня 2017 року складає 134 678,226 грн.
Позивачем на адресу відповдача було направлено претензію від 04.02.2016 року, з вимогою сплатити суму заборгованості по договору оренди з правом викупу (а.с.11).
Однак, в строк визначений договором, відповідач орендну плату за користування Об'єктом оренди не сплаитив в повному обсязі, та продовжує користуватися наданим в оренду автомобілем, у зв'язку із чим позивач вимушений звернутися до суду з позовом про стягнення боргу за договором оренди рухомого майна.
Згідно ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.
Згідно ч.1 ст.760 ЦК України предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ).
Відповідно до положень ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення. Плата за користування майном може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за користування майном встановлюється договором найму. Договором або законом може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру плати за користування майном. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.
Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 599 ЦК України, зокрема, виконанням, проведеним належним чином. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).
Частиною 1 ст. 772 ЦК України визначено, що наймач, який затримав повернення речі наймодавцеві, несе ризик її випадкового знищення або випадкового пошкодження.
Відповідач порушив прийняті на себе зобов'язаня за вказаним Договором та приписів ст. 692 Цивільного кодексу України щодо своєчасного та повного внесення орендної плати, у зв'язку з чим утворилась заборгованість по орендній платі у розмірі 134 678,226 грн. за період з листопада 2015 року січень 2017 року /а.с.34-37/
Згідно п.9.1 договору оренди майна з правом викупу, у випадку порушення зобовязання, що виникає з цього договору сторона несе відповідальність, визначену цим договоро та (або) чинним в України законодавством.
На підставі викладеного, у зв'язку з порушенням відповідачем зобовязання по договору оренди майна з правом викупу, відповідач повинен сплатити позивачу заборгованість у розмірі 134 678,226 грн.
Згідно п. 10.2 договору оренди майна з правом викупу, строк цього Договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 10.1 цього Договору та закінчується не пізніше дати повного розрахунку тобто дванадцятого жовтня дві тисячі шістнадцятого року.
Одночасно, відповідно до п. 10.3 даного Договору закінчення строку цього договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього Договору.
Тобто, договір оренди майна з правом викупу, припинив свою дію 12.10.2016 року.
Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема - плата неустойки. Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.
Відповідно до частини 1 статті 785 Цивільного кодексу України у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.
Окрім цього, ч. 2 ст. 785 ЦК України передбачено, що у випадку якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.
В нашому випадку час прострочення виконання обовязку щодо повернення речі становить 3 місяці, отже розмір неустойки становить - 13 333,33x2x3=79 999,98 грн.
Що стосується зутрічних позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5 про визнання угоди недійсною, то суд виходить з наступного.
Основним аргументом Відповідача для визнання Договору орнеди майна від 08.10.2015 року з правом викупу недійсним є те, що вона, підписуючи даний договір, вважала його договором купівлі-продажу авто, а суму у розмірі 13 333,33 грн. сплатою за визначену вартість машини, чим було порушена вимога дійсності правочину, щодо вільного волевиявлення його учасника і його відповідність внутрішній волі особи (ч. 3 ст. 203 ЦК України).
Дане твердження Відповідача не відповідає дійсності, зважаючи на наступне.
Згідно із ч.3 ст.203 ЦК волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обовязків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (ч.1 ст.229 ЦК).
Пленум ВС в п.19 постанови «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» від 6.11.2009 №9 розяснив, що правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.
Враховуючи викладене, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, дійсно було і має істотне значення. Такими обставинами є: вік позивача, його стан здоровя та потреба у звязку із цим у догляді й сторонній допомозі та інша.
Отже, на підтвердження вимог про визнання договору недійсним особа повинна довести неправильне сприйняття фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення. Про це йде мова у постанові Верховного Суду України від 16 березня 2016 року №6-93цс16.
ОСОБА_6 на момент вчинення оспорюваного правочину була при памяті та здоровому глузді, дієздатність її було перевірено нотаріусом. Також ОСОБА_4 в зустрічному позові зазначила про усну домовленність з ОСОБА_3 та умови оренди автомобіля з правом викупу, його варість, та строковість платежів, які відповідають положенням договору оренди з правом викупу, яким був між ними укладений 08.10.2015 року. Факт часткової сплати коштів на картковий рахунок свідчить про повне розуміння відповідачем, що вона сплачує кошти за користування автомобілем (орендну плату), і аж ніяк не за купівлю транспортного засобу.
Крім вищевикладеного, Верховний Суд у своїй постанові від 1.07.2015 у справі №3-195гс15 висловив правову позицію, згідно з якою фактичне користування майном на підставі договору оренди унеможливлює у разі його недійсності проведення між сторонами двосторонньої реституції, тому такий договір повинен визнаватися судом недійсним і припинятися лише на майбутнє, а не з моменту укладення.
Таким, чином виходячи з вищевикладеного, зустрічна позовна заява ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5 про визнання угоди недійсною не дідлягають задовленню.
Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 57-61, 76, 88, 169, 209, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, суд,-
В И Р І Ш И В:
Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення орендної плати, відшкодування збитків та 3% річних, завданих порушенням зобовязання задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_4 (РНОКПП - НОМЕР_2) на користь ОСОБА_3 (РНОКПП - НОМЕР_3) суму основного боргу у розмірі 134 678,26 (сто тридцять чотири тисячі шістсот сімдесят вісім) грн. 26 коп.
Стягнути з ОСОБА_4 (РНОКПП - НОМЕР_2) на користь ОСОБА_3 (РНОКПП - НОМЕР_3) суму 3 % річних від простроченої суми 14 956,03 (чотирнадцять тисяч девятсот пятдесят шість) грн. 03 коп.
Стягнути з ОСОБА_4 (РНОКПП - НОМЕР_2) на користь ОСОБА_3 (РНОКПП - НОМЕР_3) суму інфляційних витрат у розмірі 20 740,45 (двадцять тисяч сімсот сорок) грн. 45 коп.
Стягнути з ОСОБА_4 (РНОКПП - НОМЕР_2) на користь ОСОБА_3 (РНОКПП - НОМЕР_3) суму неустойки у розмірі 79 999,98 (сімдесят девять тисяч девятсот девяносто девять) грн. 98 коп.
Стягнути з ОСОБА_4 (РНОКПП - НОМЕР_2) на користь ОСОБА_3 (РНОКПП - НОМЕР_3) судовий збір в сумі 2503,74 грн. (дві тисячі пятсот три гривні) 74 коп.
Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП - НОМЕР_3) в дохід держави судовий збір 29,08 грн.
В задовленні зустрічної позовної заяви ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5 про визнання угоди недійсною - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом.
Суддя: В.М. Федченко