Номер провадження: 22-ц/785/1031/17
Головуючий у першій інстанції Свячена Ю. Б.
Доповідач Гайворонський С. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.01.2017 року м. Одеса

Судова колегія судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Гайворонського С.П.

суддів Сегеди С.М.

Заїкіна А.П.

при секретарі Цихиселі Л.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за заявою ОСОБА_3 (за участю зацікавлених осіб: ОСОБА_4, другої Одеської державної нотаріальної контори) про встановлення факту проживання однією сім'єюза апеляційною скаргою представника ОСОБА_5 (в інтересах Одеської міської ради) на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 липня 2016 року,

встановила:

ОСОБА_3 звернулась до суду з заявою про встановлення факту проживання однією сім'єю з ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, в квартирі АДРЕСА_1 з 06 червня 2007 року по ІНФОРМАЦІЯ_3.

Заявниця обґрунтувала свою заяву наступним чином.

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер її двоюрідний дядько ОСОБА_7

Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_1, загальною площею 47 кв. м.

ОСОБА_7 був зареєстрований та постійно мешкав у вказаній квартирі з 1957 року.

Також, ОСОБА_3 зазначила, що з 06 червня 2007 року по теперішній час вона постійно мешкає та зареєстрована у вищевказаній квартирі. Саме з 06 червня 2007 року вони з ОСОБА_7 проживали однією сім'єю, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки. За життя ОСОБА_7 не був складений заповіт.

В подальшому заявниця, звернувшись до другої Одеської державної нотаріальної контори з заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину, з'ясувала, що для прийняття спадщини їй необхідно встановити факт проживання однією сім'єю з ОСОБА_7 протягом не менш як останніх п'яти років до часу відкриття спадщини.

В судовому засіданні:

- представник заявниці ОСОБА_3 просила суд задовольнити заяву про встановлення факту проживання однією сім'єю;

- представник зацікавленої особи другої Одеської державної нотаріальної контори у судове засідання не з'явився.

- ОСОБА_4 у судове засідання не з'явилась.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 19 липня 2016 року заяву ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім'єю, - задоволено.

Встановлено факт проживання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, однією сім'єю з ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, в квартирі АДРЕСА_1 з 06 червня 2007 року по ІНФОРМАЦІЯ_3.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_5 (в інтересах Одеської міської ради) просить рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 липня 2016 року скасувати повністю, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні заяви повністю, посилаючись на те, що судом порушені норми матеріального та процесуального права.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає за необхідне її задовольнити повністю.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні,в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які буди досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

У п.п. 2, 3, 8 Постанови № 14 Пленуму Верховного України від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснено, що рішення є законним тоді, коли суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст. 8 ЦПК України, а також правильно витлумачив ці норми.

Як вбачається з положень ст.ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин.

Ухвалене у справі рішення має бути гранично повним, ясним, чітким, викладеним у послідовності, встановленій ст. 215 ЦПК України, і обов'язково містити вступну, описову, мотивувальну та резолютивну частини.

Згідно з ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Задовольняючи вищевказану заяву, суд першої інстанції виходив з наступного.

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_7

Після його смерті відкрилась спадщина на квартиру АДРЕСА_1, що належала йому на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності, виданого управлінням житлово-комунального господарства та паливно-енергетичного комплексу Одеської міської ради від 23 січня 2007 року за №8-20085.

За життя ОСОБА_7 не був складений заповіт.

ОСОБА_3, яка є двоюрідною племінницею ОСОБА_7, та спадкоємцем четвертої черги за законом згідно ст. 1264 ЦК України, здійснювала поховання ОСОБА_7

В подальшому, заявниця звернулась до другої Одеської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7

Однак, нотаріусом другої Одеської державної нотаріальної контори, заявниці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину.

ОСОБА_7 був зареєстрований та постійно мешкав у квартирі АДРЕСА_1 з 1957 року по день смерті, про що свідчить довідка дільниці №1 КП ЖКС «Портофранківський» від 02 липня 2015 року.

Починаючи з 06 червня 2007 року з ОСОБА_7 мешкала також ОСОБА_3

Заявниця проживала з ним однією сім'єю, доглядала за ним, вони були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки.

ОСОБА_3 сплачувала комунальні послуги за квартиру, про що свідчать квитанції, надані до суду представником заявниці.

Ці обставини підтверджуються також поясненнями допитаних у судовому засіданні у якості свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9

Враховуючи вищевикладене, районний суд вказав, що вважає доведеним факт проживання ОСОБА_3 однією сім'єю з ОСОБА_6 в квартирі АДРЕСА_1 з 06 червня 2007 року по ІНФОРМАЦІЯ_3.

Судова колегія вважає, що з вищевказаним рішенням суду першої інстанції погодитися не можна, оскільки суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, недоведені обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, суд неправильно застосував норми матеріального та процесуального права.

Судова колегія вважає, що вказані порушення призвели до невірного вирішення справи, а тому суд апеляційної інстанції на підставі п.п. 1-4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України рішення суду першої інстанції скасовує, ухвалює нове рішення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 234 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Ст. 256 ЦПК України встановлений перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку.

Як вбачається зі ст. 257 ЦПК України, заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається в суд за місцем її проживання.

Згідно зі ст. 258 ЦПК України, у заяві повинно зазначено:

- який факт заявник просить встановити та з якою метою;

- причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують факт;

- докази, що підтверджують факт.

Відповідно до ст. 259 ЦПК України, у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.

Як вбачається з роз'яснень викладених в п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року (з наступними змінами, далі Постанови) «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо:

- згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян;

- чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення;

- заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення;

- встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Відповідно до п. 3 Постанови, вирішуючи питання про прийняття заяв про встановлення фактів, що мають юридичне значення, судам необхідно враховувати, що ці заяви повинні відповідати як загальним правилам щодо змісту і форми позовної заяви, так і вимогам щодо її змісту.

Якщо в заяві не зазначено, який конкретно факт просить встановити заявник, з яких причин неможливо одержати або відновити документ, що посвідчує даний факт, якими доказами цей факт підтверджується або до заяви не приєднано довідки про неможливість одержання чи відновлення необхідних документів, суддя постановляє ухвалу про залишення заяви без руху.

Згідно з роз'ясненями викладеними в п. 5 Постанови, для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, у кожній справі після її порушення суддя зобов'язаний з'ясувати, які фізичні особи та організації можуть бути заінтересовані у вирішенні даної справи і підлягають виклику в судове засідання, у необхідних випадках запропонувати заявникові та заінтересованим особам подати додаткові докази на підтвердження заявлених вимог чи заперечень проти них.

При цьому, судова колегія зазначає, що у порядку окремого провадження суд може вирішити спір про факт, про стан, алене спір про право цивільне, так як метою такого судового розгляду є лише встановлення наявності або відсутності самого факту, і факт, що встановлюється судом у порядку окремого провадження, повинен мати юридичне значення, і мати безспірний характер, оскільки якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд повинен залишити заяву без розгляду і роз'янити заявнику право подачі позову на загальни підставах.

Відповідно до п. 6 Постанови, судам слід мати на увазі, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, повинні розглядатися за участю заявників і заінтересованих осіб.

Заявники й залучені до участі у справі заінтересовані особи мають право подавати докази на підтвердження обґрунтованості чи необґрунтованості заяви про встановлення факту, що розглядається судом, брати участь у дослідженні обставин справи, оскаржувати рішення і ухвали, вчиняти інші процесуальні дії, передбачені ЦПК України.

Між тим, як заявник в своїй заяві так і суд першої інстанції відповідно, не вказали в заяві та не залучили до участі у даній справі дійсно заінтересованих осіб, що призвело до порушень прав заінтересованої особи.

Як вбачається з роз'яснень, викладених в п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" № 7 від 30 травня 2008 pоку, у справах про спадкування нотаріуси не є заінтересованими особами і не повинні залучастися до участі у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов'язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.

Всупереч ст. 1277 ЦК України, судом першої інстанції до участі у даній справі не була залучена у якості заінтересованої особи Одеська міська рада.

Як вбачається з матеріалів даної справи, ОСОБА_3 звертаючись до суду із заявою про встановлення юридичного факту проживання однією сім'єю, послалась на те, що метою встановлення такого юридичного факту є належне оформлення спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_10

Вищевказане свідчить про те, що існує спір про право, а цей факт виключає розгляд даної вимоги в межах окремого провадження.

Згідно з ч. 2 ст. 3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім'ї належать особи, що постійномешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв'язках. Обов'язковою умовою для визнання їх членами сім'ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Вматеріалах даної справи відсутні належні докази, які підтверджують ведення спільного господарства та факт постійного проживання заявниці з ОСОБА_7 понад п'ять років однією сім'єю до часу відкриття спадщини.

Квитанції про сплату комунальних послуг на ім'я ОСОБА_7, які надані представником заявниці, не підтверджують сплату комунальних послуг за квартиру саме ОСОБА_3, навпаки, ці платіжні документи є письмовими доказами сплати комунальних послуг саме ОСОБА_7

Отже, заявниця не надала до суду належних доказів про те, що остання була членом сім'ї ОСОБА_7 в сенсі положень ст. 3 СК України, що підтверджує факт непроживання однієї сім'єю ОСОБА_3 зі спадкодавцем ОСОБА_7 не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини у квартирі № 41 будинку № 8 по Воронцовському провулку в м. Одесі.

На підставі усього вищевикладеного, керуючись ч. 4 ст. 256, ст.ст. 303, 304, 305, п. 2 ч. 1 ст. 307, п.п. 1-4 ст. 309, ст. 313, ч. 2 ст. 314, ст.ст. 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

вирішила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 (в інтересах Одеської міської ради) - задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 липня 2016 року року по цивільній справі за заявою ОСОБА_3 (за участю зацікавлених осіб: ОСОБА_4, другої Одеської державної нотаріальної контори) про встановлення факту проживання однією сім'єю - скасувати.

Заяву ОСОБА_3 (за участю зацікавлених осіб: ОСОБА_4, другої Одеської державної нотаріальної контори) про встановлення факту проживання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, однією сім'єю з ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, в квартирі АДРЕСА_1 з 06 червня 2007 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 - залишити без розгляду, роз'яснивши заявнику її право подати позов на загальних підставах.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції України.

Судді апеляційного суду

Одеської області С.П. Гайворонський

С.М. Сегеда

А.П. Заїкін