Справа № 489/6545/16-ц
Номер провадження 2-з/489/2/17
У Х В А Л А

Іменем України

24 січня 2017 р. Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі головуючого судді Тихонової Н.С., розглянувши заяву ОСОБА_1 про застосування заходів забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2016 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу. В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що між ним та відповідачкою було укладено договір позики, згідно якого він передав останній грошові кошти в сумі 6 500 дол. США зі сплатою відсотків в розмірі 5 % щомісячно, однак до теперішнього часу заборгованість відповідачкою не погашена. Посилаючись на викладене ОСОБА_1 просив суд стягнути з відповідачки на його користь заборгованість за договором позики в розмірі 38 693,70 дол. США, що еквівалентно 1 018 874 грн. 73 коп.

Згідно Ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєва від 11.01.2017 р. в частині вимог позивача про забезпечення даного позову шляхом накладення арешту на АДРЕСА_1 відмовлено.

З метою запобігання порушення своїх прав та забезпечення можливості виконання в майбутньому рішення суду позивач ОСОБА_1 повторно заявив вимоги про забезпечення позову, відповідно до яких просить суд забезпечити позов шляхом накладення арешту на 1/3 ідеальної частки квартири АДРЕСА_2, заборонивши здійснення будь-яких угод, повязаних з відчуженням вказаної частки майна (купівля-продаж, міна, дарування тощо) до розгляду справи по суті.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходів забезпечення позову.

Накладення арешту на майно відповідача (боржника) є видом забезпечення позову на будь-якій стадії розгляду справи, метою якого є запобігання можливості уникнення стороною виконання покладеного на неї зобовязання.

Відповідно до ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Дослідивши матеріали справи судом встановлено, що позивачем заявлено вимоги про застосування заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на майно, яке належить відповідачці, а саме на 1/3 частку квартири.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що в Системі електронних торгів арештованого майна розташоване оголошення про проведення аукціону з продажу квартири АДРЕСА_3. Позивач вважає, що продаж квартири здійснюється за зобовязаннями ОСОБА_3, не повязаними з іпотекою та з метою уникнення відповідальності за зобовязаннями по договору укладеному з позивачем.

Проте, вказані обставини спростовуються Витягом з Системи електронних торгів арештованого майна, згідно якого продаж квартири відповідачки відбувається в межах виконавчого провадження, стягувачем за яким є ОСОБА_4.

Так Постановою Голосіївського РВ ДВС м. Київ ГТ УЮ у м. Києві від 03.09.2014 р. накладено арешт на вказану квартиру та оголошено заборону її відчуження.

Згідно Договору іпотеки PLC-400/2/2007 від 22.08.2007 р. на вказану квартиру накладено заборону відчуження.

Постановами державного виконавця Центрального ВДВС ММУЮ від 11.06.2010 р. та від 12.10.2011 р. накладено арешт на квартиру відповідачки.

Таким чином суд дійшов висновку, що порушення прав позивача через ймовірне відчуження цього майна не вбачається.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що в задоволенні заявлених вимог необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 151, 152, 153 ЦПК України, суддя

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про застосування заходів забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана Апеляційному суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом пяти днів з дня отримання її копії.

Суддя: Н.С. Тихонова