Справа № 462/4065/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 січня 2017 року Залізничний районний суд м. Львова в складі: головуючої судді Румілової Н.М., при секретарі Гули М.І., за участю представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_4 О.Я.27.07.2016 р. звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому зазначила між нею та відповідачем 9.10.2014 р. розірвано шлюб, будинок 11 по вул.Й.Сліпого у м.Львів-Рудно є спільним майном. 16.04.2016 року ухвалою Залізничного районного суду м.Львова затверджена угода між сторонами, згідно якої за домовленістю сторін відповідач набув право власності на 1/3 частку будинку. Він несе відповідальність по утриманню будинку у розмірі 1/3 частини витрат. Після розлучення нею, як співвласницею будинку, були понесені витрати щодо утримання та збереження спільного майна, в тому на числі на поточні ремонтні роботи та утримання в порядку придомової території. Зокрема , на поточні ремонтні роботи та утримання було витрачено 252887грн., на оплату електроенергії з 01.03.2015 року сплачено 4190,69грн., на оплату газопостачання 18629,28 грн.. вважає, що відповідач зобовязаний як співвласник, відшкодувати їй половину понесених витрат, що складає 137853,48грн. Просить стягнути з відповідача на свою користь 137853,48грн. та понесені судові витрати.

Позивач ОСОБА_4 в судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причина неявки суду невідома.

Представник позивача ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, додав, що після розлучення позивач зробила ремонт у спільному будинку 11 по вул.Й.Сліпого у м.Львів-Рудно, в будинку відповідач не проживає, будинок є триповерховий, в натурі між співвласниками він не поділений, в будинку стоять лічильника на електро- та газопостачання. Відповідач не надає коштів на утримання будинку. Просив позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причина неявки суду невідома.

Представник відповідача ОСОБА_2 позов не визнав, зазначив, що відповідач з 2014 року проживає в м.Буськ, в спільний будинок 11 по вул.Й.Сліпого у м.Львів-Рудно позивачка його не впускає, у звязку з чим на розгляді в суді перебуває спір про його вселення в цей будинок. В будинку фактично позивачка проживає з другим чоловіком, дітьми від двох шлюбів. Вважає, що у звязку з тим, що відповідач не користується будинком, він і не повинен нести витрати на його утримання.

Вислухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, дослідивши матеріали справи та надавши їм оцінку в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає відмові з наступних підстав.

Згідно ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб, належить їм на праві спільної власності.

За ч.1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Судом встановлено, що Ухвалою Залізничного районного суду від 8 квітня 2016 року визнана мирова угода, укладена між позивачем та відповідачем, за умовами якої визнано за ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності по 1/3 частини будинку №11 по вул. Й.Сліпого в м.Львів-Рудно за кожним.

Сторонами не заперечувалось, що державна реєстрація права власності за мировою угодою не відбулася, крім того будинок в натурі не поділений.

Судом також встановлено, що відповідач з 2014 року не проживає в будинку№11 по вул.Й.Сліпого в м.Львів-Рудно, якій належить йому на праві сумісної власності, та в суді перебуває спір про його вселення в будинок, про що не заперечувалось представником позивача. Крім того, встановлено, що в будинку позивач ОСОБА_4 проживає зі своїм другим чоловіком та двома дітьми.

Будинок №11 по вул.Й.Сліпого в м.Львів-Рудно обладнаний лічильниками споживання електроенергії та газопостачання.

Відповідно до статті 360 ЦК України співвласник, відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності, зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном.

А відповідно до частини 1 і 2 статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників.

Відповідно до частини 1 статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», залежно від функціонального призначення, житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

В залежності від виду житлово-комунальних послуг нараховується і оплата за них, наприклад: оплата за воду і газ (у разі відсутності приладів обліку) залежить від кількості зареєстрованих в квартирі осіб, оплата за послуги з утримання будинків і прибудинкової території та оплата за опалення квартири залежить від площі квартири.

Таким чином, відповідач, як співвласник, зобов'язаний нести витрати на утримання будинку, однак, відповідач в будинку в період, визначений позивачем- з 1.03.2015 р., не проживає, а газ та електроенергія використовувались також і для побутових потреб позивача та членів її сімї. Суду не надано доказів, якій розмір суми позивач витратив саме на утримання будинку.

Крім того, суду не надано доказів тому, що будинок перебував у стані, що потребував ремонту та на здійснення такого була домовленість з відповідачем. Суд також враховує, що будь яких доказів про витрати позивача на здійснення ремонту у розмірі 252887грн. позивачем суду не надано, а такі докази, як то наданий бланк Акту надання послуг спеціаліста з ландшафтного дизайну від 8 липня 2016 р. без печатки та підпису, та складений перелік використаних матеріалів та робіт не вважається документальним підтвердженням понесених позивачем витрат на утримання та збереження спільного майна.

Таким чином, оскільки позивачем не доведено, які конкретно суми витрачені ним на утримання будинку, його вимоги про стягнення витрат задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 10,15,60, 212-215, 218 ЦПК України , суд

ВИРІШИВ:

У позові ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення коштів відмовити.

Рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Залізничний районний суд м.Львова шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: Н.М.Румілова