Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/84/17 Головуючий у суді І-ї інстанції Квітка О. О.
Доповідач Дьомич Л. М.
УХВАЛА

Іменем України

19.01.2017 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді: Дьомич Л.М.

суддів: Гайсюка О.В.; Єгорової С.М

за участю секретаря: Федоренко Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 20 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Аджамської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області про визнання недійсним заповіту,-

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2016 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3, Аджамської сільської ради Кіровоградського району, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача приватний нотаріус Кіровоградського нотаріального округу Воронько Тетяна Миколаївна про визнання недійсним заповіт, складений ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3, посвідчений 23 січня 2002 року виконкомом Аджамської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області за реєстром № 5.

В обгрунтування вимог зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла його бабуся ОСОБА_6.

Після смерті спадкодавця відкрилась спадщина, яка складається із 3/4 частин житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1.

Він на підставі ч. 1 ст. 1266 ЦК України має право на спадкування після смерті бабусі за правом представлення, у зв'язку з чим 23 січня 2015 року звернувся із заявою про прийняття спадщини.

Але 23 січня 2002 року спадкодавецем ОСОБА_6 складено заповіт, посвідчений виконкомом Аджамської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області за реєстровим № 5, за яким вона все своє майно, з чого б воно не складалось, заповіла доньці ОСОБА_3.

Заповіт посвідчено особою, яка не мала на те відповідних повноважень, що відповідно до ст. 47 ЦК УРСР тягне за собою його недійсність. Так як Аджамською сільською радою за період за 1998, 2002 роки відсутні відомості про покладення обов'язків на секретаря сільської ради Звоник Л.І. повноважень вчинення нею нотаріальних дій.

Рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 20 вересня 2016 року в задоволені позову відмовлено.

ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить про скасування рішення суду та ухвалення нового про задоволення позовних вимог. Зазначає, що суд першої інстанції приймаючи рішення не повно з'ясував обставини, що мають істотне значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального і процесуального права. А саме, не враховано, що відсутнє рішення яким покладені обов'язків на секретаря сільської ради повноважень вчинення нотаріальних дій. У зв'язку з чим при посвідченні спірного заповіту не були дотримані вимоги нотаріального посвідчення, а тому в силу ст.ст. 47, 541 він має бути визнаний судом недійсним.

При зверненні до суду сторона позивача також вказувала в підставу предмету позову вчинення заповіту під впливом обману та не усвідомлення заповідачем значення своїх дій на момент складання заповіту. Межі апеляційного оскарження становили висновок суду стосовно підстави відсутності рішення органу самоврядування щодо делегування повноважень секретарю сільської ради на вчинення нотаріальних дій.

ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена через засоби масової інформації та в порядку ч. 3 с. 76 ЦПК УКраїни (т. 2 а.с.32;36;39).

Частиною 2 статті 305 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_8, представника Аджамської сільської ради ОСОБА_9, дослідивши письмові докази по справі, перевіривши рішення суду у межах доводів апеляційної скарги колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню за наступного.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України - під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема питання про те, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції виходив з його недоведеності та необґрунтованості, оскільки порушень щодо оформлення та нотаріального посвідчення спірного заповіту передбачених ЦК Української РСР 1963р., Законом України «Про нотаріат» та Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України судом не встановлено. Належних і достовірних доказів, які б свідчили про те, що заповіт ОСОБА_6 від 23.01.2002 складений під впливом обману та не відповідав внутрішній волі заповідача позивачем та його представником не надано.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволенні заявлених вимог.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_6, яка з 1963 року до дня смерті проживала та була зареєстрована АДРЕСА_1, що підтверджується довідкою виданою 22 вересня 2014 року виконкомом Аджамської сільської ради Кіровоградського району (а.с.8; 68).

За життя спадкодавцем складено заповіт, яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що буде їй належати на день її смерті, на що вона за законом матиме право заповіла доньці ОСОБА_3, який посвідчений секретарем Аджамської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області Звоник Любов Іванівною 23 січня 2002 року і зареєстрований в реєстрі за № 05 (а.с.188).

ОСОБА_2 є онуком померлої ОСОБА_5, що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії НОМЕР_1 та серії НОМЕР_2 (т. 1 а.с.9-10). Позивач є спадкоємцем за правом представлення, оскільки його батько ОСОБА_11 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.11).

23 січня 2015 року ОСОБА_2 звернувся до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті бабусі ОСОБА_6. (а.с.12).

ОСОБА_3, згідно копії спадкової справи №111/2014, заведеної приватним нотаріусом Кіровоградського районного нотаріального округу Воронько Т.М., щодо майна померлої ОСОБА_6 09 жовтня 2014 року звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом та отримала 21 квітня 2015 року свідоцтво про право на спадщину за заповітом (т. 1а.с.61-132).

Згідно архівної довідки Кіровоградської районної державної адміністрації № 01-58/45 від 02 червня 206 року у документах архівного фонду Аджамської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області у протоколах сесії сільської ради та засідань виконавчого комітету за 1998, 2002 роки відомості, про покладення обов'язків на секретаря сільської ради Звоник Л.І. щодо вчинення нотаріальних дій, відсутні (т. 1 а.с.149). З цих підстав заявлені позовні вимоги і надавались докази позивачем протягом судового провадження і складають підстави апеляційного оскарження.

Вимоги заявлені про визнання недійсним заповіту, який посвідчений секретарем Аджамської сільської ради 23 січня 2002 році, тому до спірних правовідносин застосовуються положення ЦК Української РСР 1963 року та нормативні акти, які діяли на час посвідчення заповіту.

Згідно ст. 7 ЗУ «Про нотаріат» нотаріуси та інші посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, у своїй діяльності керуються законами України, постановами Верховної Ради України, указами і розпорядженнями Президента України, постановами і розпорядженнями Кабінету Міністрів України, а на території Республіки Крим, крім того, - законодавством Республіки Крим, наказами Міністра юстиції України, нормативними актами обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій.

Статтею ст. 47 ЦК Української РСР 1963р. передбачено, що нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу.

Стаття 541 ЦК Української РСР 1963 року вимагала обов'язкової нотаріальної форми заповіту.

Відповідно до ст. 37 Закону України від 02 вересня 1993 року № 3425-ХІІ «Про нотаріат», який був чинний на день виникнення спірних правовідносин, у населених пунктах, де немає нотаріусів, посадові особи виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів вчиняють нотаріальні дії, зокрема: посвідчують заповіти.

Згідно ст. 48 ЦК Української РСР 1963 року недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону.

Згідно до ст. 545 ЦК Української РСР 1963р. недійсність окремих частин заповіту не тягне за собою недійсності його в цілому. Якщо заповіт буде визнаний недійсним, то спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений спадщини, одержує право спадкувати на загальних підставах.

Пунктами 2, 33 Інструкції "Про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських рад народних депутатів України" (яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин та втратила чинність згідно з наказом Міністерства юстиції України від 11 листопада 2011 року № 3306/5) передбачено, що нотаріальні дії у виконавчих комітетах сільських, селищних, міських Рад народних депутатів вчиняють посадові особи, на яких за рішенням виконавчого комітету відповідної Ради народних депутатів покладено вчинення цих дій. Посадова особа виконавчого комітету посвідчує заповіти дієздатних громадян, складені відповідно до вимог статей 541, 543 ЦК і особисто подані ними посадовій особі виконавчого комітету.

В суді достовірно встановлено, що рішення органу місцевого самоврядування щодо делегування секретарю Аджамської сільської ради повноважень на вчинення нотаріальних дій, не приймалося. Зазначене не спростовувалось вказаної стороною.

За ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог й заперечень.

За загальними положеннями ЦПК України обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

23 квітня 1993 року рішенням другої сесії ХХШ скликання Аджамської сільської ради та 16 квітня 2002 року рішенням першої сесії ХХІУ скликання сільської ради затверджувався виконавчий комітет сільської ради у складі 9-ти осіб, до якого в якості секретаря виконкому обрано Звоник Лобов Іванівну, якою 23 січня 2002 року посвідчений заповіт ОСОБА_6 (т.1 а.с. 151;153).

Статтею 37 Закону України «Про нотаріат» ( в редакції станом на час виникнення спору) визначено про повноваження посадових осіб виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів у посвідченні заповітів. Секретар виконавчого комітету Аджамської сільської ради Звоник Л.І. будучі посадовою особою на момент посвідчення заповіту не була позбавлена наданих їй ст. 37 Закону України «Про нотаріат» повноважень на посвідчення спірного правочину, оскільки відсутність рішення виконавчого комітету відповідної Ради про покладення вчинення цих дій на конкретну особу комітету, має організаційне значення. В матеріалах справи відсутні відомості згідно яких на момент посвідчення заповіту складеного ОСОБА_6 існувало рішення виконавчого комітету про покладення відповідних повноважень на іншу особу, тобто достовірно встановлено що саме секретар ради протягом періоду з 1998 по 2002 рік вчиняла нотаріальні дії.

Інструкція, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, є підзаконним актом та відповідно до принципу верховенства права не може обмежувати зміст закону, який має вищу юридичну силу, про наявність повноважень на посвідчення заповіту посадової особи виконавчого комітету сільської ради.

Крім того, сама по собі відсутність рішення виконавчого комітету про покладення на секретаря Аджамської сільської ради повноважень щодо вчинення нотаріальних дій не є підставою для визнання недійсним заповіту, оскільки відсутність вказаного рішення жодним чином не вплинула на волевиявлення заповідача, дійсна воля якого відображена у заповіті і воля спадкодавця не залежить від організації роботи виконавчого комітету. Тобто, наявність порушень з боку органу публічної влади не може бути підставою для обмежень прав особи, яка жодних порушень не вчинила.

Тому, оспорюваний правочин не суперечить актам цивільного законодавства, при його складанні спадкодавець був дієздатним, його дієздатність перевірена, волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його внутрішній волі та меті (наслідкам), яку він переслідував. Після підписання заповідачем правочин посвідчено секретарем Аджамської сільської ради Кіровоградського району та зареєстровано в реєстрі за № 5, що відповідало вимогам ЦК України Української РСР 1963р .та Закону України «Про нотаріат».

Доводи сторони позивача про відсутність відповідної підготовки секретаря сільської ради, що могло вплинути на волю спадкодавця складати заповіт, неможливість обґрунтовано роз'яснити наслідки вчинення заповіту, є припущенням сторони, які не заслуговують на увагу. Більш того, Інструкція "Про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських рад народних депутатів України" повністю регламентує порядок вчинення нотаріальних дій посадовою особою органу самоврядування і не передбачала проходження відповідного навчання, тощо.

Враховуючи вищевикладене в даному випадку відсутні правові підстави для визнання заповіту, складеного ОСОБА_5 на ім'я доньки ОСОБА_3 недійсним, у зв'язку з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, а тому суд дійшов правильного висновку про недоведеність позивачем тієї обставини, що спірний правочин не відповідає вимогам закону та в силу цього є недійсним.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому, відповідно до ч. 1 ст.308 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст. 304, ст. 307, ст. 308, ст. 313, ст. 314, ст. 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 20 вересня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: