Справа №442/4424/16-ц
Провадження №2/442/201/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2017 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Коваля Р.Г.,

з участю секретаря Антоненко В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дрогобичі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся із позовом в якому просив зобовязати відповідача відшкодувати заподіяну внаслідок зловживання процесуальним правом матеріальну та моральну шкоду та стягнути з Відповідача в його користь 5889 грн. 45 коп. ( пять тисяч вісімсот вісімдесят девять грн., сорок три коп.) заподіяної матеріальної шкоди та 12505 (дванадцять тисяч пятсот пять грн..) моральної шкоди.

В обгрунтування заявленого позову покликається на те, що на протязі 2015 р. Дрогобицьким міськрайонним судом розглядалась цивільна справа № 442/4208/15-ц за позовом ОСОБА_2А до ОСОБА_1Є про усунення перешкод в користуванні коридором. Вважає, що позовні вимоги Позивачки були безпідставними та незаконними, а також умисними, що виразилось у зловживанні процесуальним правом та з метою заподіяння йому матеріальних затрат, спричинення моральної шкоди.

Позивач в судове засідання зявився, позов підтримав просив його задоволити з підстав, які викладені в позовній заяві.

Відповідач в судове засідання зявилася у задоволенні позову просила відмовити з підстав викладених у письмових запереченнях. Зазначила, що будь-якої шкоди її діями позивачу заподіяно не було.

Представник відповідача проти заявленого позову заперечив з підстав викладених у письмових запереченнях.

Дослідивши матеріали справи суд приходить до переконання, що у задоволенні позову слід відмовити виходячи з наступних міркувань:

Положеннями ч.1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 1 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Таким чином загальним підставами цивільно-правової відповідальності, які підлягають обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування, як моральної так і матеріальної шкоди є : наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Вказана позиція висловлена зокрема в у п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»

Зі змісту позовної заяви вбачається, що на думку позивача йому заподіяна матеріальна та моральна шкода саме внаслідок зловживанням відповідачем процесуальним правом.

Разом з тим, позивачем не долучено жодного доказу на підтвердження зловживання відповідачем належними йому процесуальними чи будь-якими іншими правами.

Суд відхиляє як не обґрунтовані доводи позивача, що позовні вимоги позивачки у межах іншої судової справи № 442/4208/15-ц є незаконними, а також умисними, що виразилось у зловживанні процесуальним правом та з метою заподіяння йому матеріальних затрат спричинення моральної шкоди.

Так право на звернення особи до суду гарантовано зокрема ч.2 ст. 8 Конституції України та п.5 ч.1 ст. 3 Цивільного Кодексу України.

Таким чином звернення до суду не може вважатися дією протиправного характеру, а відповідно і витрати які були понесені особисто позивачем в ході розгляду цієї справи не можуть вважатися заподіяною шкодою.

Крім того суд відзначає, що до заявлених позивачем витрат, віднесено зокрема витрати на платні послуги юриста в межах цивільної справи № 442/9704/13 та витрати повязані з платними послугами юриста при складені позовної заяви у межах цієї цивільної справи.

З приводу зазначених доводів суд відзначає, що матеріали справи не містять документального підтвердження понесення зазначених витрат. Крім того суд звертає уваги, що позивач не звертався із заявою в порядку визначеному ст. 56 ЦПК України для залучення особи, яка надає правову допомогу.

Крім того право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013).

Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Порядок надання безоплатної правової допомоги у цивільних справах передбачений у розділі III Закону України від 02 червня 2011 року № 3460-VI "Про безоплатну правову допомогу", положення якого забезпечуватимуться поетапно, починаючи з 01 січня 2015 року.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права.

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При цьому в ході розгляду справи позивачем не було представлено жодного доказу понесення ним витрат на правову допомогу їх розрахунку та документального підтвердження. Відповідні докази не долучені і до заявленого позову.

Решту заявлених позивачем витрат (виготовлення ксерокопій, виготовлення технічного висновку, витрати повязані із поїздками, виготовлення технічного паспорта, лікування в стаціонарі ДУ «ТМО МВС України по Л/о) не можуть віднесені до шкоди. Відповідні витрати робились позивачем особисто. Позивачем не доведено, що відповідні витрати були понесені саме внаслідок зловживання відповідачем своїми правами, а також не доведено наявність будь-якого причинного зв'язку між понесеними витратами і діями відповідача.

Стосовно заявлених Позивачем вимог по відшкодуванню моральної шкоди, суд відзначає, що у відповідності до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» суд повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини.

В ході розгляду справи судом не було встановлено, а позивачем не було доведено, заподіяння йому моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, котрі б були заподіяні діями (бездіяльністю) Відповідача.

Положеннями ч.1 ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 15, 57-60, 88, 208, 209, 212- 215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення або десяти днів з дня отримання копії цього рішення особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час його проголошення.

Суддя Р.Г.Коваль