Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 310/6216/16-ц Головуючий у 1-й інстанції Полянчук Б.І.
Провадження № 22-ц/778/689/17 Суддя-доповідач ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької с області у складі:

Головуючого Онищенка Е.А.

Суддів Бєлки В.Ю.

ОСОБА_2

При секретарі Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 27 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, про стягнення грошових коштів, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, про стягнення грошових коштів.

В обґрунтування позову зазначено, що 01.08.2013 року він та ОСОБА_4 уклали договір безпроцентної позики, відповідно до умов якого та за розпискою від 01.08.2013 року ОСОБА_4 отримала від нього 71 937 грн., що становило на день укладення договору позики за офіційним курсом НБУ 9000 доларів США, з кінцевим строком повернення 01.09.2013 року.

01.08.2013 року в якості забезпечення виконання зобовязань за договором позики був укладений договір поруки, за умовами якого ОСОБА_5 взяв на себе зобовязання у повному обсязі солідарно з ОСОБА_4 відповідати перед ним за виконання зобовязань за договором позики.

Проте, відповідачі зобовязання за договорами позики та поруки не виконали.

Зазначав, що умовами договору був визначений грошовий еквівалент суми позики у доларах США, який на 30.08.2016 року складає 229397 грн.

Крім того, умовами договору передбачено нарахування неустойки (пені), яка з 30.08.2015 року до 30.08.2016 року складає 280 105 грн.

Враховуючи вищевикладене просив стягнути з відповідачів на його користь в солідарному порядку заборгованість за договором позики в сумі 229397 грн. та 280105 грн. пені, а також 5095,02 грн. витрат по сплаті судового збору.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 27 жовтня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 71 937 грн. заборгованості за договором позики та 280 105 грн. неустойки.

У іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 по 1760,21 грн. судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду змінити, стягнути з відповідачів на його користь 229 397 грн. заборгованості за договором позики та 280 105 грн. неустойки та судові витрати в сумі 10699,52 грн.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення, є неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Судом встановлено, що 01 серпня 2013 року між позивачем та ОСОБА_4 укладено письмовий договір безпроцентної позики, відповідно до якого ОСОБА_3 передав позичальнику 71937 грн., що становить на день укладення договору за курсом НБУ 9000 доларів США, а останній зобовязався повернути їх не пізніше 01 вересня 2013 року (а.с.3).

Отримання ОСОБА_4 від ОСОБА_3 грошових коштів у розмірі 71937 грн., що становить за курсом НБУ 9000 доларів США підтверджується розпискою від 01.08.2013 року (а.с.4).

У забезпечення виконання ОСОБА_4 зобовязань за договором позики від 01.08.2013 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 01.08.2013 року укладено договір поруки, за умовами якого поручитель відповідає солідарно з ОСОБА_4 перед ОСОБА_3 за виконання ОСОБА_4 усіх зобовязань за договором позики від 01.08.2013 року (а.с.5).

У п. 1 Договору позики сторони визначили грошовий еквівалент 71 937 грн. у доларах США за офіційним курсом НБУ суму 9000 дол. США.

Пункт 2 Договору передбачає порядок повернення коштів у сумі еквівалентній 9000 дол. США на день привернення позики.

Крім того пунктом 8 договору позики від 01.08.2013 року передбачено, що в разі прострочення повернення повної суми боргу в зазначений в п. 2.2 цього договору термін позичальник повинен сплатити позикодавцю неустойку в розмірі 0,4 % від суми заборгованості, що залишилась за кожен день прострочення до повного погашення суми боргу. Пунктом 2.2 договору позики передбачено повернення суми позики не пізніше 01 вересня 2013 року (а.с.3).

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 3 вказаної статті, позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Згідно з ч. 1 ст. 543 ЦК України, у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Відповідно до ч. 2 ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Судом встановлено, що строк виконання зобовязання закінчився і позивач 26.12.2014 року звертався до відповідачів із вимогами про виконання умов договору позики та договору поруки від 01.08.2013 року, але відповідачі зобовязання за цими договорами не виконали, тому вимоги про стягнення в солідарному порядку з відповідачів грошових коштів за договором позики підлягають задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині повернення суми боргу у грошовому еквіваленті 71937 грн. за курсом НБУ 9000 доларів США суд виходив з положень статей 1046, 1047, 1049 ЦК України та задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення пені у еквіваленті іноземній валюті керувався ст. 549 ЦК України.

Проте з таким застосуванням та тлумаченням норм матеріального права судом першої інстанції погодитись не можна з наступних підстав.

Так відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України).

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

За правилами ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (ч. ч. 1, 3 ст. 533 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 533 ЦК України, якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Статтею 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 цього Декрету.

Як роз'яснено у п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 "Про судове рішення у цивільній справі" роз'яснено, що у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

У постанові Верховного Суду України у справі за № 6-145цс14 зазначено, що в силу положень ст. ст. 192, 533 ЦК України та ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю", вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність у банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини, - стягнути грошову суму в іноземній валюті.

Якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором чи іншим нормативно-правовим актом.

Разом із тим, оскільки виконання договірних зобов'язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, то наряду зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й проценти за користування кредитом в іноземній валюті, оскільки такий процент не є фінансовою санкцією.

Проте положення ч. 2 ст. 192, ч. 3 ст. 533 ЦК України, Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання та валютного контролю" можуть бути застосовані тільки при вирішенні питання про стягнення основної заборгованості за кредитом та стягнення відсотків за користування валютним кредитом та не підлягають застосуванню при вирішенні питання про стягнення пені.

З огляду наведеного судова колегія вважає, що поверненню позивачу підлягають сума основного боргу станом на 30.08.2016 року за офіційним курсом НБУ у еквіваленті 9000 дол. США тобто - 229397 грн., та пеня за період заявлений у позові з 30.08.2015 року по 30.08.2016 року від суми боргу 71937 грн., а саме 71937х 0,4% х 365/100 = 105 028 грн..

Доводи позивача, що пеня повинна відраховуватися від еквіваленту іноземній валюті спростовується вищенаведеними мотивами.

Судова колегія приходить до висновку, що вказані порушення призвели до неправильного вирішення справи, тому суд апеляційної інстанції на підставі ст. 309 ЦПК України рішення суду скасовує та ухвалює нове рішення про відмову в задоволенні позову.

В порядку ст. 88 ЦПК України підлягають розподілу судові витрати пропорційно задоволених вимог виходячи з суми стягнення 334 425 грн., та 1 % відсоток відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір» складає 3344 грн. за подачу позову, та 3344 грн. за подачу апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 27 жовтня 2016 року у цій справі скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, про стягнення грошових коштів задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 229 397 грн. заборгованості за договором позики та 105 028 грн. неустойки, а всього 334 425 грн.

У іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 судові витрати в сумі 6688 грн. з кожного по 3344 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: