Справа № 372/3139/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 січня 2017 року м.Обухів

Обухівський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Зінченка О. М. ,

при секретарі Абашідзе Т.П.,

представника ОСОБА_1,

розглянувши у приміщенні Обухівського районного суду Київської області у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання договору дарування недійсним,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду із позовною заявою про визнання недійсним договору дарування частини квартири, обґрунтовуючи яку вказала, що за час сумісного проживання з відповідачем ОСОБА_3 ними було приватизовано, а в подальшому обміняна квартира АДРЕСА_1, тобто дана квартира вона вказує є спільною сумісною власністю подружжя. 09 березня 2006 року шлюб між сторонами було розірвано та вони стали проживати окремо. В жовтня 2016 року їй стало відомо, що бувший чоловік подарував частину квартири відповідачці ОСОБА_4 без її згоди. Вважає , що даний договір дарування є не законним та просить його скасувати, визнавши дану квартиру спільною сумісною власністю.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 підтримав подану заяву з підстав викладених у ній та просить позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги визнав, вказавши, що дійсно при укладанні оскаржуваного договору він не повідомив нотаріуса про те що спірна квартира придбана в час сумісного проживання з іншою жінкою.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилася, хоча про час та місце розгляду даної справи повідомлена належним чином за місцем своєї реєстрації.

Суд вислухавши представника позивача, віжповідача, перевіривши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

28 квітня 1984 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Іркутської області я уклала шлюб з ОСОБА_3, про що було складено відповідний актовий запис за № 113 та видано свідоцтво про укладення шлюбу (а.с.9).

04 січня 1993 року було проведено обмін квартир, між ОСОБА_3 та ОСОБА_5, в ході якого ОСОБА_3, обміняв квартиру АДРЕСА_4, на квартиру ОСОБА_5 за АДРЕСА_2 (а.с.11).

28 вересня 1993 року ОСОБА_3, обміняв квартиру за АДРЕСА_2, на квартиру АДРЕСА_1, яка належала ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Обухівським комбінатом комунальних підприємств 23 вересня 1993 року та зареєстрованого в Обухівському бюро технічної інвентаризації по реєстру №2770/35, кн. 23 (а.с.12-13).

09 березня 2006 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, було розірвано (а.с.10).

14 жовтня 2011 року ОСОБА_3, подарував ? частину нашої спільної квартири за АДРЕСА_1, ОСОБА_4. Дану угоду було посвідчено Щуром О.І., приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу та зареєстровано в реєстрі за №1968 (а.с.14).

Відповідно до статей 16, 17 Закону України "Про власність", статті 22 КпШС України, який був чинним до 1 січня 2004 року, спільною сумісною власністю визнавалось майно, нажите подружжям за час шлюбу (майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, чи майно, що є у власності осіб, які ведуть селянське (фермерське) господарство, якщо письмовою угодою відповідно між членами сім'ї чи членами селянського (фермерського) господарства не передбачено інше, або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю).

Відповідно до абз. 3 ч.2 ст.331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації, а згідно до ч.3 ст.3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

На виконання постанови КМУ від 27 лютого 1995 року № 150 "Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України" були прийняті Правила державної реєстрації об'єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затверджені наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року № 56, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 19 січня 1996 року за № 31/1056. Правила встановлювали порядок державної реєстрації об'єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб. До об'єктів нерухомого майна, що підлягали державній реєстрації, відносяться: жилі будинки (домоволодіння), розташовані на земельній ділянці під окремим порядковим номером на вулиці, площі, провулку; нежилі будинки, дачі, садові будинки, гаражі, будівлі виробничого, господарського, соціально-побутового та іншого призначення, розташовані на окремих земельних ділянках; вбудовані в жилі будинки нежилі приміщення (як частини цього будинку); квартири в багатоквартирних будинках.

Відповідно до п. 4.1 зазначених Правил оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна проводилось із видачею свідоцтва про право власності: фізичним особам на новозбудовані, перебудовані або реконструйовані об'єкти нерухомого майна; власникам спільних будівель, які на законних підставах здійснили перебудову, прибудову, внаслідок чого змінились належні їм частки; членам житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу, товариства або об'єднання, які повністю внесли свої пайові внески та в інших випадках. Державні органи приватизації видавали свідоцтва наймачам квартир у державному житловому фонді, які приватизували їх відповідно до Закону України від 19 червня 1992 року № 2482-XII "Про приватизацію державного житлового фонду". Правила втратили чинність на підставі наказу Держархітектури від 9 червня 1998 року № 121.

На виконання постанови КМУ від 18 лютого 1998 року № 192 "Про заходи щодо створення системи реєстрації прав на нерухоме та рухоме майно" прийнято Інструкцію про порядок державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, яка затверджена наказом Держбуду України від 9 червня 1998 року № 121, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 26 червня 1986 року за № 399/2839.

Інструкція втратила чинність згідно з наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 15 лютого 2002 року № 36 у зв'язку з прийняттям Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 18 лютого 2002 року за № 157/6445.

Відповідно до ст.6 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" систему органів державної реєстрації прав становлять: Міністерство юстиції України; центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації прав; органи державної реєстрації прав, утворені Міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку. Держателем Державного реєстру прав є центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері державної реєстрації прав.

Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно встановлює, що до 1 січня 2012 року державна реєстрація права власності та права користування (сервітут) на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельних ділянках, права користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами; права власності на об'єкти незавершеного будівництва, а також облік безхазяйного нерухомого майна, довірче управління нерухомим майном проводиться реєстраторами БТІ, створеними до набрання чинності Законом України від 11 лютого 2010 року "Про внесення змін до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" та інших законодавчих актів України" та підключеними до Реєстру прав власності на нерухоме майно (пункти 1.1, 1.3).

Статтею 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, а згідно статті 72 СК України встановлено, що до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки, тим самим суд вважає звернення позивача правомірним та поданим без порушення строків позовної давності, оскільки позивачу стало відомо про порушення її прав лише в жовтня 2016 року.

Беручи до ували покази сторін, які узгоджуються з наявними матеріалами справи, суд вважає за можливе позовні вимоги задовольнити.

Керуючись ст. ст.215,559,659 ЦК України, ст.ст. 60,61 СК України, ст.ст. 15, 57, 60, 209, 212-214 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання договору дарування недійсним задовольнити.

Визнати договір дарування ? частини квартири АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Щур О.І., 14 жовтня 2011 року, зареєстрований в реєстрі за №1968 - недійсним.

Визнати квартиру АДРЕСА_1, спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_2.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області через Обухівський районний суд шляхом подачі в 10 денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, особами які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засідання під час проголошення рішення з дня отримання копії цього рішення.

СуддяЗінченко О. М.