Провадження № 2/369/905/17
01.03.2017 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:
головуючої судді Пінкевич Н.С.,
при секретарі Пилипець А.Б.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -
У грудні 2016 року позивач звернувся до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що між ним та ОСОБА_2 був укладений договір позики, за яким остання отримала в борг 185 000 грн. до 01 липня 2009 року та 318 377,50 грн. до 10 листопада 2011 року. За рішенням суду з відповідача на його користь стягнуто 569 126 грн. та 982 115,23 грн. Судові рішення у добровільному порядку відповідачем не виконуються та перебувають на примусовому виконанню в виконавчій службі. В даний час загальна сума боргу становить 1 551 241,30 грн. Зважаючи на ту обставину, що борг відповідача виник із договірних зобовязань, а борг за рішенням суду відповідач не повернув йому і на даний час з незалежних від нього причин, тому стягненню з відповідача підлягають інфляційні втрати та три відсотки річних. Виходячи з суми залишку несплаченого боргу за договором позики в розмірі 1 551 241,30 грн нарахував три відсотки річних та інфляційні втрати, пеню 889 371,64 грн, що розраховано за період з 12 жовтня 2015 року по 19 грудня 2016 року. З огляду на вищенаведене вважає своє право порушеним, у зв`язку із чим змушений був звернутись до суду.
Просив суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь 889 371.64 грн.; судові витрати покласти на відповідача.
У судове засідання позивач не з`явився. Направив до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперечує.
У судове засідання відповідач не зявивсь. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Письмових клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.
Відповідно до ч.5 ст. 74 ЦПК України судова повістка надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. Фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.
Згідно ч.1 ст.77 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобовязанні повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.
У зв'язку з чим суд з урахуванням заяви представника позивача вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача та відповідно до положень ст. 169 ч. 4, ст. 224 ЦПК України ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи із наступного.
Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ст.60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.
При розгляді справи судом встановлено, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 жовтня 2012 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних у розмірі 569 126,07 грн.
Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 18 грудня 2012 року рішення районного суду залишено без змін.
Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 листопада 2015 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість в розмірі 982 115,23 грн.
У відповідності ч.1 ст.14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.
Стаття 124 Конституції України встановлює, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.
18 січня 2013 року Києво-Святошинським районним судом Київської області видано ОСОБА_1 виконавчий лист №2-2696 для пред`явлення до відділу державної виконавчої служби.
Постановою головного державного виконавця ВДВС Києво-Святошинського РУЮ від 08 лютого 2013 року відкрито виконавче провадження (ВП №36512148) щодо примусового виконання рішення суду про стягнення з ОСОБА_2 боргу в розмірі 569 126,07 грн.
Постановою головного державного виконавця ВДВС Києво-Святошинського РУЮ від 18 січня 2016 року відкрито виконавче провадження (ВП №49843082) щодо примусового виконання рішення суду про стягнення з ОСОБА_2 боргу в розмірі 982 115,23 грн.
Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від ухвалення рішення суду про присудження суми боргу, відкриття виконавчого провадження чи його зупинення відповідно до вимог Закону №2711-IV. Саме до цього зводиться правова позиція, що висловлена Верховним Судом України в постановах від 20 грудня 2010 року у справі №3-57 гс10 і від 4 липня 2011 року у справі №3-65 гс11.
Отже, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України.
Встановлено, що 01 червня 2009 року ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 грошову суму у розмірі 185 000 гривень, з терміном повернення до 01 липня 2009 року. Згідно умов договору позики від 08 жовтня 2010 року ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 додатково 318 377,50 гривень, з терміном повернення до 10 листопада 2011 року, але гроші не повернуто.
Дані обставини встановлені судовими рішеннями від 01 жовтня 2012 року та від 09 листопада 2015 року.
Разом з тим, суд не погоджується з розрахунком, поданим позивачем.
Відповідно до розяснень, що викладені в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 січня 2013 р. № 10-74/0/4-13: грошові зобовязання, відповідальність за які встановлена ст. 625 ЦК, передбачають насамперед договірні правовідносини. Статтею 625 ЦК регулюються зобовязальні правовідносини, тобто її дія поширюється на порушення грошового зобовязання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. При цьому ч. 5 ст. 11 ЦК, в якій ідеться про те, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обовязки можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень ст. 625 ЦК у разі наявності між сторонами деліктних, а не договірних зобовязань. Крім того, з рішення суду зобовязальні правовідносини не виникають, так як вони виникають з актів цивільного законодавства, про що й зазначено в ст. 11 ЦК, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить у них ясність та визначеність.
Слід також зазначити, що відшкодування шкоди це відповідальність, а не боргове (грошове) зобовязання, на шкоду не повинні нараховуватись проценти за користування чужими грошовими коштами, що теж є відповідальністю. Отже, нарахування процентів на суму шкоди є фактично подвійною мірою відповідальності.
Посилання позивача, що ст. 625 ЦК України поширюється на всі порушення сплати грошового зобовязання, суд не бере до уваги, оскільки статтею передбачено нарахування індексу інфляції та трьох відсотків річних на боргове зобовязання, а не на індекс інфляції та три відсотки річних.
Тому нарахування має відбуватись на основне боргове зобовязання, а саме на борг 185 000 гривень, та на 318 377,50 гривень, що становить 503 377,5 грн.
Індекс інфляції за період з 12 жовтня 19 грудня 2016 року становить: жовтень місяць 2015 - 98.7%; листопад місяць 2015 -102.0%; грудень місяць 2015 -100.7%; січень місяць 2016 - 100.9%; лютий місяць 2016 -99.6%; березень місяць 2016 -101.0%; квітень місяць 2016 -103.5%; травень місяць 2016 -100.1%; червень місяць 2016 -99.8%; липень місяць 2016 - 99.9%; серпень місяць 2016 -99.7%; вересень місяць 2016 -101.8%; жовтень місяць 2016 - 102.8%; листопад місяць 2016 -101.8%; грудень місяць 2016-100.9%. Таким чином інфляційні втрати за даний період становить 70 022.74 грн., що підлягають стягненню з відповідача.
З ОСОБА_2 також підлягають стягненню три відсотки річних за період з 12 жовтня 2015 року по 19 грудня 2016року на суму 503377.00 грн. в розмірі 17 956.00 грн.
Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору , виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу , інших актів цивільного законодавства , звичаїв ділового обороту, розумності та справедливості.
Згідно ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Згідно ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Ч. 1 ст. 1048 ЦК України передбачає , що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Таким чином, з ОСОБА_2 за період з 12 жовтня 2015 року по 19 грудня 2016року підлягають стягненню відсотки в розмірі 223 692.46 грн., три відсотки річних в розмірі 17 956.00 грн., інфляційні втрати в розмірі 70 022.74 грн., а всього 311 671,20 грн.
Оцінюючи подані докази в сукупності суд вважає, що позивачем надано достатньо доказів, що підтверджують неналежне виконання відповідачем умов договору. Тому позовні вимоги про підлягають задоволенню частково.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з ОСОБА_2 на користь позивача повинна бути стягнена сума сплаченого судового збору пропорційно до задоволеної частини вимог в сумі 3 116,71 грн.
Враховуючи викладене, на підставі статей 525, 526, 625, 629 ЦК України та керуючись статтями 60, 79, 88, 212, 215 - 218, 224-228,294 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1), на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2/5, кв.24) за період з 12 жовтня 2015 року по 19 грудня 2016року відсотки за користування коштами в розмірі 223 692.46 грн., три відсотки річних в розмірі 17 956.00 грн., інфляційні втрати в розмірі 70 022.74 грн., а всього 311 671,20 грн. (триста одинадцять тисяч шістсот сімдесят одна грн. 20 коп.).
Стягнути з ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1), на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2/5, кв.24) судові витрати в розмірі 3 116,71 грн. (три тисячі сто шістнадцять грн. 71 коп.).
У задоволенні решти вимог відмовити.
ОСОБА_2 заочного рішення негайно направити відповідачу.
Заява про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом десяти днів з дня отримання його копії до Києво-Святошинського районного суду Київської області.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Київської області протягом 10 днів з дня його проголошення через Києво-Святошинський районний суд Київської області. У разі якщо особи, які беруть участь у справі не були присутні під час ухвалення рішення, апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом десяти днів з моменту його отримання.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його апеляційне оскарження.

Суддя Пінкевич Н.С.