У х в а л а

20 березня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: Попович О.В., Завгородньої І.М., Коротуна В.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4, який діє також в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5, до ОСОБА_6 про вселення, встановлення порядку користування житловим приміщенням, зобов'язання не чинити перешкоди у користуванні житлом та за зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про припинення права на частку у спільному майні, визнання права власності на 1/3 частку квартири, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 24 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 09 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

В січні 2015 року ОСОБА_4, який діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_5, звернувся до суду з указаним позовом та, з урахуванням його уточнень, просив: вселити його та ОСОБА_5 до квартири АДРЕСА_1; встановити порядок користування вказаним житловим приміщенням, виділити йому та ОСОБА_5 кімнату площею 11,4 кв. м, ОСОБА_6 - кімнату площею 18.9 кв. м, підсобні приміщення - коридор, кухню вбиральню, ванну, шафу - залишити у спільному користуванні; зобов'язати ОСОБА_6 не чинити йому та ОСОБА_5 перешкод в користуванні вказаними приміщеннями.

На обґрунтування позовних вимог зазначав, що з 1988 року та по

24 травня 2011 року перебував у шлюбі з ОСОБА_6 З 2014 року він та ОСОБА_6 є власниками квартири АДРЕСА_1 загальною площею 52,4 кв. м., житловою площею 30,3 кв. м., яка належить їм на праві спільної часткової власності. Йому належить на праві власності 1/3 частки, а ОСОБА_6 - 2/3 частки вказаної квартири.

З 18 липня 2011 року по 24 серпня 2013 року він не проживав у спірній квартирі, оскільки перебував у місцях позбавлення волі. Після повернення вселився у вказану квартиру та зареєстрував місце проживання, але ОСОБА_6 змінила замок у вхідних дверях та перешкоджає йому користуватися спірною квартирою.

Через вказані протиправні дії ОСОБА_6, він, ОСОБА_7 та їх малолітня дитина ОСОБА_5 позбавлені можливості користуватися вказаною квартирою, змушені проживати у орендованому житлі та нести додаткові витрати. Крім того, після звільнення з місць позбавлення волі він зобов'язаний обліковуватися в органах МВ ГУМВС України за місцем реєстрації проте змушений постійно пояснювати причини фактичного проживання за іншою адресою. Також, не проживання малолітньої дитини за місцем реєстрації викликає складнощі при влаштуванні її до дитячих дошкільних закладів та при зверненні за медичною допомогою.

В квітні 2015 року ОСОБА_6 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_4 про припинення права на частку у спільному майні, визнання права власності на 1/3 частку квартири.

Зазначала, що їй належить на праві власності 2/3 частки квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 10 грудня 1999 року (1/3 частка) та свідоцтва про право на спадщину за законом від 11 лютого

2014 року після смерті сина ОСОБА_8 (1/3 частка). На підставі свідоцтва про право на спадщину від 04 серпня 2014 року 1/3 частка спірної квартири, виділ якої є неможливим, належить ОСОБА_4 Вказувала, що ОСОБА_4 має іншу сім'ю, забезпечений іншим житлом, а тому вважає, що припинення його частки у праві власності на вказану квартиру з виплатою грошової компенсації не завдасть шкоди його інтересам.

На підставі зазначеного просила припинити право власності ОСОБА_4 на 1/3 частку квартири АДРЕСА_2, виплатити ОСОБА_4 компенсацію вартості частки у розмірі 117 630 грн, яка знаходиться на депозитному рахунку Державної судової адміністрації України у Запорізькій області, визнати за нею право власності на 1/3 частку квартири АДРЕСА_2.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 24 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 24 вересня 2013 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено, зустрічні позовні вимоги ОСОБА_6 задоволено.

Припинено право власності ОСОБА_4 на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 з виплатою йому грошової компенсації вартості 1/3 частки цієї квартири в розмірі 117 630 грн, яка внесена

ОСОБА_6 на депозитний рахунок ТУ Державної судової адміністрації України у Запорізькій області за квитанцією 0.0.442175301.1 від 01 жовтня 2015 року у Бердянському відділенні ПАТ «КБ «ПриватБанк».

Визнано за ОСОБА_6 право власності на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 в порядку сплати ОСОБА_4 компенсації вартості його частки.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 24 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 09 березня 2016 року, прийняти нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити, в задоволені зустрічних позовних вимог ОСОБА_6 відмовити.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК Українипідставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Колегія суддів вважає, що справа підлягає призначенню до судового розгляду, оскільки викладені в касаційній скарзі доводи про порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права потребують перевірки в судовому засіданні.

Керуючись ч. 5 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Справу за позовом ОСОБА_4, який діє також в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5, до ОСОБА_6 про вселення, встановлення порядку користування житловим приміщенням, зобов'язання не чинити перешкоди у користуванні житлом та за зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про припинення права на частку у спільному майні, визнання права власності на 1/3 частку квартири, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 24 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 09 березня 2016 рокупризначити до судового розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

Попович О.В., ЗавгородняІ.М., Коротун В.М.