Номер провадження: 22-ц/785/298/17
Головуючий у першій інстанції Бочаров А. І.
Доповідач Дрішлюк А. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.01.2017 року м. Одеса

Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді Дрішлюка А.І., суддів Сєвєрової Є.С., Таварткіладзе О.М.,

при секретарі судового засідання Поліхранової Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 16.03.2016 року про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон за поданням головного державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Овідіопольського районного управління юстиції Одеської області Захарової Брігіти Юріївни про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон ОСОБА_2, -

ВСТАНОВИЛА:

12.02.2013 року до Овідіопольського районного суду Одеської області звернувся ОСОБА_4 з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу (т. 2, а.с. 2-3).

19.03.2013 року ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області було об'єднано в одне провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу та цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про відшкодування витрат на усунення недоліків товару, привласнивши об'єднаній справі № 509/618/13-ц (т. 2, а.с. 31).

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 09.04.2015 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про відшкодування витрат на усунення недоліків товару було задоволено, стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 103380,00 грн. як відшкодування витрат на усунення недоліків житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2; позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу були задоволені частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 104000,00 грн. як заборгованість за договором купівлі продажу від 05.01.2011 року, який посвідчений приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області Мірошниченко Н.М. та зареєстрований у реєстрі за № 3; у задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено (т. 1, а.с. 194-198).

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 16.07.2015 року, за наслідками розгляду апеляційної скарги ОСОБА_4, рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 09.04.2015 року було змінено та ухвалено нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про відшкодування витрат на усунення недоліків товару було відмовлено; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 витрати по сплаті судового збору в сумі 920 грн.; в частині вимог про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 витрат на правову допомогу в сумі 4000 грн. відмолено; в іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін (т. 1, а.с. 230-240).

Відповідно до зазначеного рішення суду апеляційної інстанції, районним судом 10.08.2015 року були видані виконавчі листи, за якими головним державним виконавцем відділу ДВС Овідіопольського РУЮ були відкриті виконавчі провадження 21.08.2015 року, які у подальшому 03.09.2015 року були приєднані до зведеного виконавчого провадження.

17.02.2016 року головний державний виконавець відділу ДВС Овідіопольського РУЮ Захарова Б.Ю. звернулася до Овідіопольського районного суду Одеської області з поданням про тимчасове обмеження боржника фізичної особи ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України у зв'язку з тим, що вимоги виконавчих документів боржником не виконуються та жодних виплат в рахунок погашення боргу не перераховується (т. 2, а.с. 40-41).

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 16.03.2016 року задоволено подання головного державного виконавця відділу ДВС Овідіопольського РУЮ Захаровою Б.Ю., тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України - ОСОБА_2 до виконання вищезазначених виконавчих листів (т. 2, а.с. 72).

06.12.2016 року, не погоджуючись з ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 16.03.2016 року про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон, ОСОБА_2 звернулася до суду з апеляційною скаргою, по якій просить ухвалу районного суду скасувати, постановити у справі нову ухвалу про відмову у задоволенні подання ДВС про тимчасову заборону у праві виїзду за межі України, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Дослідивши матеріали справи та копію матеріалів виконавчого провадження, заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду першої інстанції скасуванню з направленням для нового розгляду подання ДВС про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.

Згідно з ч.1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ч. 3 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, з врахуванням вимог ст. 303 ЦПК України, судова колегія вважає за необхідним зазначити наступне.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 10.08.2015 року районним судом були видані три виконавчі листи щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4: 104000,00 грн. (заборгованість за договором купівлі-продажу), 1040 грн. (судові витрати) та 920 грн. (судовий збір) (т. 2, а.с. 42,43,44), які ОСОБА_4 отримав 10.08.2015 рогу (т. 1, обкладинка справи).

Постановами державного виконавця відділу ДВС Овідіопольського РУЮ від 21.08.2015 року відкриті виконавчі провадження за вказаними трьома виконавчими листами (т. 2, а.с.45, 46, 47).

Зазначені постанови були приєднані до зведеного виконавчого провадження постановами головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Овідіопольського РУЮ Захаровою Б.Ю. від 03.09.2015 року (т. 2, а.с. 48, 49, 50).

З наданих ДВС копій документів, які стали додатком до вищезазначеного подання не вбачається належних та допустимих письмових доказів щодо своєчасного направлення рекомендованим листом боржнику ОСОБА_2 постанов про відкриття виконавчого провадження.

Між іншим, з копії матеріалів виконавчого провадження, наданих відділом ДВС Овідіопольського РУЮ під час надання заперечень на апеляційну скаргу, вбачається копія супровідного листа від 21.08.2015 року про направлення, зокрема, боржнику ОСОБА_2 постанови про відкриття виконавчого провадження від 21.08.2015 року, винесену на підставі виконавчого листа від 10.08.2015 року, без зазначення додатку (т. 2, а.с. 152).

З вказаного супровідного листа не вбачається, що боржнику були направленні три постанови про відкриття виконавчого провадження.

Крім того, зі списку згрупованих внутрішніх поштових відправлень, яке не заповнено та не засвідчено належним чином, вбачається, що боржнику ОСОБА_2 було здійснено поштове не рекомендоване відправлення (т. 2, а.с. 157).

З копій конверту, довідки та рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення на ім'я боржника ОСОБА_2 вбачається, що конверт повернувся відправнику без вручення адресату 10.11.2015 року (т. 2, а.с. 158, 159, 160).

Дана обставина також свідчить про несвоєчасне направлення боржнику копій постанов про відкриття виконавчого провадження, а також відсутні докази направлення боржнику трьох різних постанов про відкриття виконавчого провадження.

За змістом ч. 1 ст. 31, ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», положення якого діяли на момент розгляду подання, боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. Постанова про відкриття виконавчого провадження надсилається боржнику рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Зазначене дає підстави для висновку, що до подання державного виконавця мають бути долучені копії належним чином завіреного поштового повідомлення про вручення боржникові копії постанови державного виконавця про виконавче провадження, або конверта з копією цієї постанови, який повернувся на адресу державного виконавця з певною відміткою поштового відділення (адресат за цією адресою не проживає, не знайдений, по закінченні терміну зберігання тощо) та опис документів виконавчого провадження.

Під час звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, державним виконавцем не були долучені копії належним чином завіреного поштового повідомлення про вручення боржникові копії постанови державного виконавця про виконавче провадження, або конверта з копією цієї постанови, який повернувся на адресу державного виконавця з певною відміткою поштового відділення та опис документів виконавчого провадження.

Таким чином, суд першої інстанції був позбавлений можливості перевірити дані обставини своєчасного повідомлення боржника про відкриті виконавчі провадження, особливо, приймаючи до уваги, що районним судом під час розгляду подання матеріали виконавчого провадження не витребовувались.

Відповідно до п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року, який діяв на момент постановлення ухвали суду, що оскаржується, державний виконавець має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника ? фізичної особи або керівника боржника ? юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням.

Реалізація цих прав здійснюється шляхом звернення до суду в порядку ст. 377-1 ЦПК з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

До подання державного виконавця додаються належним чином завірені копії виконавчого документа, постанови про відкриття виконавчого провадження, а також інші документи виконавчого провадження, які, на думку державного виконавця, підтверджують ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, відомості про характер та розмір невиконаних зобов'язань боржником тощо. Подання підписується державним виконавцем із зазначенням дати його подання.

Колегія суддів, звертає увагу на те, що подання про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України не було підписано державним виконавцем, а також надані копії документів, які стали додатком до подання не завірені належним чином.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що постанови про відкриття виконавчого провадження були прийнятті державним виконавцем відділу ДВС Овідіопольського РУЮ Іскра С.І., у той час як з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України звертається головний державний виконавець відділу ДВС Овідіопольського РУЮ Захарова Б.Ю.

У випадку заміни державного виконавця після відкриття виконавчого провадження до подання мають бути додані документи, які підтверджують, що з поданням до суду звернувся саме той виконавець, який здійснює виконання за конкретним виконавчим документом.

Відповідні документи щодо підтвердження повноважень державного виконавця також не були надані відділом ДВС під час звернення до суду з вищезазначеним поданням.

Суд першої інстанції на зазначені недоліки неналежного оформлення подання уваги не звернув, не залишив подання без руху, не надав державному виконавцю строк для усунення недоліків.

Одночасно, відповідно до ч. 2 ст. 377-1 ЦПК України, суд зобов'язаний негайно розглянути подання державного виконавця про тимчасове обмеження боржника-фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи у праві виїзду за межі України.

Поняття «негайно» означає, що подія відбувається зразу, без затримки, терміново.

Певною мірою поняття «негайно» розкривається у ч. 4 ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження», якою регулюється строк здійснення виконавчого провадження. Зокрема, у ній зазначено, що коли рішення підлягає негайному виконанню, державний виконавець відкриває виконавче провадження не пізніше наступного робочого дня після надходження документів, зазначених у ст. 17 цього Закону, і невідкладно розпочинає його примусове виконання.

Враховуючи обов'язковість виклику державного виконавця при розгляді подання в порядку ст. 377-1 ЦПК України та можливого витребування необхідних документів, то розгляд подання повинен здійснюватися в день його надходження (за наявності необхідних документів), але не пізніше наступного дня його надходження до суду.

Оскільки ч. 2 ст. 377-1 ЦПК передбачено негайний розгляд справи, що унеможливлює повідомлення державного виконавця про дату розгляду подання шляхом направлення судової повістки з повідомленням про вручення, то державний виконавець може бути повідомлений про дату судового засідання у спосіб, передбачений ч.ч. 5, 6 ст. 74 ЦПК України (телеграма, факс), а також кур'єром із зворотною розпискою, електронною поштою, телефонограмою.

Але, з матеріалів справи вбачається, що подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України було зареєстровано районним судом 17.02.2016 року та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючий суддя (суддя-доповідач) був визначений 17.02.2016 року (т. 2, а.с. 38).

Супровідним листом з нечітко визначеною датою у березні 2016 року відділ ДВС та боржник ОСОБА_2 були повідомлені про розгляд справи за поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, яке відбудеться 16.03.2016 року (т. 2, а.с.70).

З довідки секретаря судового засідання від 16.03.2016 року вбачається, що особи, які беруть участь у справі, до суду не з'явились (т. 2, а.с. 71).

Доказів належного сповіщення боржника та державного виконавця матеріали справи не містять.

Колегія суддів, звертає уваги, що участь державного виконавця під час розгляду судом його подання є обов'язковою в силу закону (ч. 2 ст. 377-1 ЦПК України), а не внаслідок постановлення судом відповідної ухвали. Неявка державного виконавця не перешкоджає розгляду подання.

За потреби суд постановляє ухвалу про витребування в порядку ст. 88 Закону України «Про виконавче провадження» матеріалів виконавчого провадження.

У разі неявки до суду державного виконавця на судовий виклик та/або неподання до суду витребуваних документів виконавчого провадження суд відмовляє у задоволенні подання.

Неявка державного виконавця не перешкоджає розгляду подання, але у випадку необхідності з'ясування судом обґрунтованості внесеного подання, явку державного виконавця до суду може бути визнано обов'язковою. У випадку неявки до суду державного виконавця, якщо його явка визнана судом обов'язковою, та/або неподання до суду витребуваних документів виконавчого провадження суд повинен відмовляти у задоволенні подання.

Таким чином, колегія судді вважає, що суд першої інстанції, розглянувши подання без участі державного виконавця і без дослідження матеріалів виконавчого провадження, порушив процедуру розгляду клопотання, допустив неповноту з'ясування фактичних обставин та дійшов передчасного висновку про наявність підстав для встановлення такого обмеження.

Вищезазначені чисельні порушення судом першої інстанції норм процесуального права є підставою для скасування ухвали районного суду.

Одночасно, колегія суддів звертає увагу на наступні фактичні обставин у справі.

Відповідно до п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», положення кого діяли на момент розгляду подання, державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника ? фізичної особи або керівника боржника ? юридичної особи за межі України ? до виконання зобов'язань за рішенням.

Ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи) позначає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків, у зв'язку з чим і здійснюється примусове виконання.

Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

З наданих копій документів державним виконавцем вбачається, що ОСОБА_2 працює в Іллічівській міській раді та має джерело доходу (т. 2, а.с.58, 61).

За боржником зареєстрований: житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_2 (т. 2, а.с. 52), на який постановою державного виконавця відділу ДВС Овідіопольського РУЮ від 03.12.2015 року був накладений арешт; земельна ділянка за цією ж адресою, на яку постановою державного виконавця відділу ДВС Овідіопольського РУЮ від 27.11.2015 року, (т. 2, а.с.64); ? частина квартири АДРЕСА_1 (т. 2, а.с. 54).

Крім того, постановою державного виконавця відділу ДВС Овідіопольського РУЮ від 22.09.2015 року був накладений арешт на все майно боржника ОСОБА_2 та оголошена заборона його відчуження (т. 2, а.с. 57).

З акту від 16.10.2015 року вбачається, що державний виконавець виходив за місцем проживання боржника, повідомив про відкриття виконавчого провадження, але боржник відмовився від підпису (т. 2, а.с. 60).

Вказаний акт був складений державним виконавцем за відсутності свідків та понятих.

З доводів державного виконавця вбачається, що 19.10.2015 року боржник ОСОБА_2 звернулась до відділу ДВС Овідіопольського РУЮ шляхом надіслання електронного листа, за яким повідомила, що вона отримала три постанови про відкриття провадження, але на теперішній час в неї відсутня можливість погашення суми заборгованості у повному обсязі, а також повідомила, що для можливості сплати боргу, нею та її сім'єю буде здійснено продаж автомобіля та інших речей, повідомила про намір оскарження рішення апеляційного суду, а також намір про звернення з заявою про розстрочку виконання рішення (т. 2, а.с. 51).

З копії вказаного листа не вбачається доказів отримання його за допомогою електронної адреси відділу ДВС.

Крім того, вказаним листом боржник повідомив про намір виплатити заборгованість, про пошук нею та її сім'єю шляхів реалізації їх майна з метою погашення заборгованості та про відсутність матеріальної можливості виконати рішення на момент жовтня 2015 року.

Листом відділу ДВС Овідіопольського РУЮ від 26.01.2016 року боржника ОСОБА_2 було повідомлено про проведення 05.02.2016 року примусових дій у вигляді арешту та опису майна за місцем проживання боржника (т. 2, а.с. 65), який ОСОБА_2 отримала 30.01.2016 року, про що свідчить підпис у рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення (т. 2, а.с.69), але як вбачається з акту від 05.02.2016 року доступ до житлового будинку боржником не надано (т. 2, а.с. 66).

Так, на момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов'язань повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження. Обов'язок щодо підтвердження цих обставин належними доказами покладається на державного виконавця, який ініціює встановлення тимчасового обмеження у виїзді особи за межі України.

За змістом п. 3 роз'яснень Постанови Пленуму ВССУ від 07.02.2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», підставою для звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України згідно зі ст. 377-1 ЦПК України є доведення факту зловживання боржником процесуальними правами чи невиконання обов'язків, передбачених ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження».

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання.

У зв'язку з цим з метою всебічного і повного з'ясування усіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, суд першої інстанції повинен був з'ясувати, чи дійсно боржник ОСОБА_2 свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.

Теоретично невиконання зобов'язання може бути зумовлене об'єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби і подібне. Однак воно може мати й принципово інше походження, суб'єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання ? має змогу виконати зобов'язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.

Проте лише самостійне невиконання боржником зобов'язань протягом строку, вказаного державним виконавцем у постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням суду, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та доведеним, що має вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

З аналізу наданих копій документів, не вбачається, що на момент звернення державного виконавця з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України існував об'єктивно наявний факт навмисного чи свідомого ухилення боржника ОСОБА_2 від виконання зобов'язань за рішенням суду.

Відповідно такий факт не був доведений та підтверджений державним виконавцем.

Застосування тимчасового обмеження права особи на виїзд за межі України слід вважати доцільним у випадках, коли особа ухиляється від виконання зобов'язання, покладеного на неї рішенням суду.

Наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню.

Колегія суддів звертає увагу, що надані до подання письмові документи не доводять факту ухилення боржника від виконання рішення суду.

Таким чином, сама по собі наявність невиконання зобов'язання не є безумовною підставою для встановлення обмеження у праві, доведенню підлягає ухилення боржника від виконання.

Відповідно до ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною.

На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

На вищевказані обставини звертає увагу Верховний Суд України в узагальненнях від 01.02.2013 року «Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України».

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що з матеріалів справи не вбачається доказів перетинання або намагання перетнути ОСОБА_2 кордон України протягом виконавчого провадження.

Аналізуючи зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції не було встановлено в чому саме полягає ухилення боржника від виконання рішення суду, доведеність факту ухилення, тобто висновки суду були передчасними та при цьому були зроблені з порушеннями норм процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження, а згідно ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення, то колегія суддів задовольняє апеляційну скаргу частково, скасовує ухвалу та повертає справу на новий розгляд в суд першої інстанції.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 311, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 16.03.2016 року про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон за поданням головного державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Овідіопольського районного управління юстиції Одеської області Захарової Брігіти Юріївни про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 16.03.2016 року про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон - скасувати.

Передати питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон ОСОБА_2 на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та подальшому оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді апеляційного суду

Одеської області А.І. Дрішлюк

Є.С. Сєвєрова

О.М. Таварткіладзе