АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 524/2818/16-ц Номер провадження 22-ц/786/396/17Головуючий у 1-й інстанції Середа А. В. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого: Дорош А.І.

Суддів: Одринської Т.В., Триголова В.М.

при секретарі: Ачкасовій О.Н.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО»

на заочне рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 21 червня 2016 року

у цивільний справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» про визнання договору фінансового лізингу недійсним, стягнення коштів та захист прав споживачів,

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив визнати недійсним договір фінансового лізингу № 003586 від 30 березня 2016 року, укладений між ним та ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО», та стягнути з останнього на його користь сплачений платіж в сумі 165 000 грн., а також 3 000 грн. витрат на правову допомогу та судовий збір в сумі 275,60 грн.

Заочним рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 21 червня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені.

Визнано договір № 003586 фінансового лізингу від 30 березня 2016 року, укладеного між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО», недійсним.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» на користь ОСОБА_2 адміністративний та авансовий платіж в сумі 165 000,00 грн.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу в сумі 3 000,00 грн.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» на користь ОСОБА_2 судовий збір за подання заяви про забезпечення позову в сумі 275, 60 грн.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» на користь ОСОБА_2 судовий збір за подання позовної заяви в сумі 1 650,00 грн.

В апеляційній скарзі представник ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО», посилаючись на незаконність судового рішення, порушення норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно ч.1 п.1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 30 березня 2016 року між ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» та ОСОБА_2 укладено договір фінансового лізингу № 003586, який складається з самого договору, додатку № 1 графік сплати авансового платежу, додатку № 2 специфікація, додатку № 3 графік покриття витрат та виплати лізингових платежів (а.с. 18-25).

Згідно п. 1.1. предметом вказаного договору є транспортний засіб, а сaме: автомобіль SKODA OKTAVIA. Вказаний траспортний засіб позивач мав намір придбати для власних потреб, оспорений договір укладений ним як фізичною особою, даний факт вбачається зі змісту договору, в якому вказано його дані як фізичної особи -громадянина.

Відповідно до умов вказаного договору відповідач зобов'язався придбати та передати на умовах фінансового лізингу у користування вищевказаний автомобіль, а позивач зобов'язався прийняти даний автомобіль та сплачувати за нього лізингові платежі та інші платежі згідно з умовами договору.

На виконання умов договору від 30 березня 2016 року ОСОБА_2 сплатив на рахунок ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» 165 000 грн. авансового платежу, що підтверджується квитанцією № QS01 від 30 березня 2016 року (а.с. 26).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що договір фінансового лізингу від 30.03.2016 р. № 0003586, укладений між сторонами, є недійсним з підстав, визначених ч. 1 ст. 220 ЦК України, так як він нотаріально не посвідчений. Договір підряду не містить будь-чких посилань на права і обов»язки сторін, обсяги та строки виконання робіт (послуг), перелік необхідних документів для підготовки, перевірки та розгляду підрядником, що є істотними умовами договору. Сторонами при підписанні договору не було узгоджено, але підписано додаток № 3 «Графік покриття витрат та виплати лізингових платежів між сторонами», що є невід»ємною частиною договору, та не досягнуто згоди щодо предмету лізингу, що є його істотними умовами. Одержані відповідачем без достатньої правової підстави грошові кошти в сумі 165 000 грн. підлягають поверненню. Крім того, судом не встановлено наявності у відповідача ліцензії на здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб, що свідчить про відсутність такого дозволу (ліцензії) та що суперечить вимогам законодавства.

Як встановила колегія суддів, такий висновок місцевого суду є правильним, оскільки суд дійшов його після повного, всебічного та об"єктивного з"ясування фактичних обставин справи, прав та обов"язків сторін в даних правовідносинах, з правильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до частини першої статті 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Згідно частин першої, другої статті 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» договір лізингу має бути укладений у письмовій формі. Істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно пункту 4 частини першої статті 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії.

Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (пункт 11-1 статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»).

Згідно пункту другому частини першої статті 7 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» від 02 березня 2015 року № 222-VIII надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів) підлягає ліцензуванню.

Відповідно до частини першої статті 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Враховуючи положення зазначених вимог чинного законодавства України, суд першої інстанції дійшов висновку, що послуги з фінансового лізингу ТОВ «ЛК «ВАШ АВТО» мало право здійснювати лише за умови набуття статусу фінансової установи та отримання відповідної ліцензій, наявність якої на дату укладання між сторонами спірного договору відповідачем доведено не було, отже, договір фінансового лізингу № 003586 від 30 березня 2016 року, укладений ТОВ «ЛК «ВАШ АВТО» з позивачем без відповідного дозволу (ліцензії) є недійсним.

Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Виходячи з аналізу норм чинного законодавства договір лізингу за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору та частини другої статті 628 ЦК України.

За правилами частини другої статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

З матеріалів справи вбачається, що договір фінансового лізингу № 003586 від 03 березня 2016 року, укладений між ОСОБА_2 та ТОВ «ЛК «ВАШ АВТО», нотаріально не посвідчений, отже, є нікчемним.

Згідно статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою.

Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживачів.

Визнання поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій статті 18 цього Закону. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Зміст розділу 12 договору, зокрема, пункту 12.1 свідчить про встановлення жорсткої односторонньої відповідальності лише лізингоодержувача за порушення зобов'язань за договором і за розірвання договору за його ініціативою. Положення розділу 12 договору усувають відповідальність відповідача, не надають право споживачу вимагати дострокового розірвання договору, передбачають покладення на лізингоодержувача штрафу за дострокове розірвання договору, і надають відповідачу право не повертати адміністративний платіж за організацію договору та 40% суми авансових платежів у випадку дострокового розірвання договору споживачем, що є обмеженням визначених пунктами 3, 6 ч.1 ст. 3, ч.3 ст. 509 ЦК України принципів свободи договору, справедливості, розумності та добросовісності, а також передбачених ч.1 ст. 7, п.3 ч.1 ст. 11 Закону України «Про фінансовий лізинг» прав споживача на розірвання договору.

У договорі виключені та обмежені права лізингоодержувача, як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обов'язків передбачених договором та законом, звужені обов'язки лізингодавця, які передбачені Законом України «Про фінансовий лізинг», ЦК України, повністю виключена відповідальність відповідача за невиконання або неналежне виконання обов'язків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості, одночасно значно розширені права лізингодавця. Такі положення договору призводять до істотного дисбалансу прав та обов'язків його сторін.

Про дисбаланс інтересів сторін у цьому договорі свідчить і те, що, всупереч вимогам закону лізингоодержувач позбавлений можливості визначитись з усіма можливими необхідними витратами на придбання предмету лізингу, з огляду на те, що він, відповідно до Розділу 11 договору, набуває право на його придбання у власність (викуп) не раніше сплати всіх платежів, передбачених п.п. 11.1, 11.2, 11.3. договору, в повному обсязі та витрат, які зазнав чи міг зазнати лізингодавець у зв'язку з переходом права власності щодо предмета лізингу.

Така умова договору, яка ставить лізингоодержувача перед перед обов'язком можливої сплати і тих витрат, розмір яких не визначений у договорі, з огляду на те, що Лізингодавцю надається право вимагати сплати і тих витрат, яких він не зазнав, але міг зазнати, також свідчить про їх несправедливість, як умову визнання наявності істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін, оскільки надає право лізингодавцю в односторонньому порядку вирішувати питання про розмір цих витрат без права лізингоодержувача відмовитись від оплати витрат, розмір і перелік яких не обумовлений договором, наслідком чого може стати відмова відповідача від укладення договору купівлі-продажу.

Про дисбаланс прав та обов'язків сторін свідчить і зміст Розділу 10 «Сплата лізингових платежів» договору, зокрема, п.10.15., який є також несправедливим, оскільки, всупереч вимогам п.13 ч.3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», надає право Лізингодавцю визначення ціни предмета лізингу на момент його поставки споживачеві та разом з іншими умовами надають йому можливість збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору, передбачають неповернення здійснених платежів у разі відмови від зміни лізингових платежів.

У відповідності до ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» розмір лізингових платежів є істотною умовою договору.

Положення п.10.15. договору, відповідно до якого лізиногві платежі можуть коригуватися, а Лізингодавець має виключне право на односторонню їх зміну, свідчать про те, що в умови договору закладене можливе заподіяння шкоди інтересам споживача.

Всупереч вимогам п.п. 1, 4 ч.2 ст. 10, ст.11 Закону України «Про фінансовий лізинг», ч.1 ст. 767, ч. 2 ст. 768 ЦК України в договорі фінансового лізингу від 30.03.2016 року не передбачений обов'язок лізингодавця надати лізингоодержувачу предмет лізингу у стані, який би відповідав його призначенню, не встановлена та повністю виключена в договорі відповідальність лізингодавця за передачу предмета лізингу належної якості.

Договором передбачене право лізингодавця змінювати та розривати договір в односторонньому порядку, проте таке право в жодному випадку не надається лізингоотримувачу. Одночасно для нього встановлюються жорсткі зобов'язання та непропорційно великий розмір штрафу. Виконання зобов'язань забезпечене лише відповідальністю Лізингоотримувача.

В договорі лізингу передбачена сплата лізингоодержувачем штрафу, пені та збитків. При цьому адекватного захисту прав лізингоодержувача від неналежного виконання договірних зобов'язань лізингодавцем умовами договору не передбачено.

Отже умови договору свідчать про їх несправедливість з посиланням на те, що для визнання недійсним оспорюваного договору на підставі ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», необхідна наявність одночасно таких ознак: умови договору порушують принцип добросовісності; умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; умови договору завдають шкоди споживачеві (відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 11 вересня 2013 року (справа № 6 -40 цс13).

Також, до аналогічного рішення дійшла Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України, про що йдеться у постановах від 16.12.2015 року та від 19. 10.2016 року (справа № 6-1551цс16).

Доводи відповідача про те, що нотаріальне посвідчення договору фінансового лізингу не вимагається, що ним не порушені вимоги щодо наявності ліцензії на такий вид діяльності, не грунтуються на вимогах чинного законодавства.

Щодо доводів відповідача в частині безпідставного стягнення з нього витрат на правову допомогу у розмірі 3 тис. грн., то на підтвердження виконання окремих дій з надання правовї допомоги позивачу за договором про надання правових послуг від 13.04.2016 р. № 18/16 у відповідності до вимог Заокну України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», надана довідка представником позивача ОСОБА_2 - адвокатом Пінчук Ю.В., яка містить відомості про граничний розмір витрат на правову допомогу відносно мінімальної заробітної плати станом на 01.01.2016 р. - 551,2 грн., про домовленість годинної оплати адвоката, загальний час, витрачений на надання правової допомоги, всього 10 годин з конкретизацією послуг щодо ознайомлення з матеріалами справи тощо (а.с. 33,34,35), тому доводи відповідача в цій частині не заслуговують на увагу.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308 ч.1, 313-315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» - відхилити.

Заочне рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 21 червня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

СУДДІ: