Справа № 463/3657/16-ц
Провадження № 2/463/373/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2017 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі:

головуючого судді Гирич С. В.

при секретарі судових засідань ОСОБА_1

за участю представника позивача ОСОБА_2

у м. Львові

у відкритому судового засіданні,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Приватні інвестиції", ОСОБА_5 про визнання поруки припиненою, -

в с т а н о в и в :

позивачі звернулись до суду із позовною заявою до відповідачів про визнання припиненою поруки перед ОСОБА_6 «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» за зобовязанням ОСОБА_5 за кредитним договором №1100 від 28.12.2007 року.

Позов мотивує тим, що 28.12.2007 року між ВАТ «Кредобанк» та ОСОБА_5 укладено кредитний договір №1100, за умовами якого банк надав позичальнику кредит в сумі 240 000,00 доларів США на строк до 27.12.2012 року на умовах договору. В подальшому, 14.09.2009 року було укладено додатковий договір до кредитного договору №1100 від 28.12.2007 року про зміну валюти зобовязання у гривню та підвищення розміру процентної ставки за користування кредитом до 18% річних і продовження строку кредитування до 27.12.2022 року. Окрім цього, 14.09.2009 року між відповідачами та ОСОБА_3 та між відповідачами та ОСОБА_4 укладено договору поруки, згідно яких позивачі взяли на себе відповідальність за виконання ОСОБА_5 за кредитним зобовязанням як солідарні боржники.

В подальшому між ПАТ «Кредобанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» договору факторингу від 29.11.2011 року відбулося відступлення права вимоги всіх грошових зобовязань до позичальника та поручителів, зокрема, за кредитним договором №1100 від 28.12.2007 року та договорами поруки від 14.09.2009 року. У звязку з тим, що своїх зобовязань щодо сплати чергових платежів за кредитним договором позичальник належним чином не виконував, кредитор звертався до боржника із вимогу про виконання зобовязань. Окрім цього, вимоги були відправлені поручителям ОСОБА_4 та ОСОБА_7, які були отримані 14.05.2013 року. Таки чином, з врахуванням положень ст.559 ЦК України, шестимісячний строк для предявлення позову до поручителів сплив 26.12.2013 року. Разом з тим, позивач в квітні 2014 року звернувся до суду із позов про дострокове стягнення із позичальника та позивачів заборгованості за кредитним договором. Умови договору поруки про його дію до повного припинення зобовязань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя, що підтверджується правовою позицією Верховного Суду України, викладеній в постанові від 17.09.2014 року у справі № 6-53цс14. Виходячи з наведеного, шестимісячний строк для предявлення позовних вимог до поручителів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про сплату заборгованості за кредитним договором №1100 від 14.09.2009 року сплив 26,12.2013 року.

Виходячи із загальних засад цивільного законодавства й судочинства, права особи на захист у суді порушених або невизнаних прав, рівності процесуальних прав та обов'язків сторін позивачі вважають, що у разі невизнання кредитором права поручителя, передбаченого ч.4 ст.559 ЦК України, на припинення зобов'язання за договором поруки, про що стверджує факт подання позову до позивачів, таке право підлягає захисту судом за позовом поручителя на підставі п.1 ч.2 ст.16 ЦК України. А тому, просять позов задоволити.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_2 позов підтримала в повному обсязі, дала пояснення аналогічні наведеним в позовній заяві, просить позов задоволити.

Позивач ОСОБА_4 в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся нелажним чином, неодноразово подавав до суду заяви про розгляд справи без його участі, зокрема востаннє 27.01.2017 року, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не зявилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась нелажним чином. Представник відповідача ОСОБА_8 та відповідач ОСОБА_5 неодноразово подавали до суду заяву про розгляд справи без участі відповідача ОСОБА_5 та її представника, зокрема востаннє 27.01.2017 року, позовні вимоги визнають.

Представник відповідача в останнє судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, подав до суду заяву від 30.01.2017 року про розгляд справи без його участі. Також подав до суду заперечення, вважає позовні вимоги безпідставними, оскільки перше прострочення боржником відбулось в 2011 році, коли ПАТ «Кредобанк» було предявлено позов до позивачів та відповідача ОСОБА_5 в межах шестимісячного строку, тому просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Оскільки вказані особи подали заяви про розгляд справи у їх відсутності, суд вважає, що їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті і суд здійснює розгляд справи у їх відсутності.

Заслухавши пояснення представника позивача, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, суд позов задовольняє з таких підстав.

Відповідно до ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як вбачається із копії кредитного договору (а.с.12-14), 28.12.2007 року між ВАТ «Кредобанк» та ОСОБА_5 укладено Кредитний договір № 1100, за умовами якого банк зобовязався надати позичальнику кредит у сумі 240 000,00 Доларів США на поточні потреби позичальника, а позичальник зобовязується повернути кредит в термін до 27 грудня 2012 року і сплачувати відсотки за користування кредитними коштами, у розмірі 12% річних. Банк свої зобовязання виконав, кредит був наданий в повному обсязі, що сторонами не оспорюється.

Як вбачається із копії додаткового договору (а.с.15), 14.09.2009 року між ВАТ «Кредобанк» та ОСОБА_5 укладено Додатковий договір № 1100#USD до кредитного договору №1100 від 28.12.2007 року, за умовами якого сторони домовилися змінити валюту зобовязання позичальника перед банком за договором з долара США на гривню та продовжити термін кредитування до 27.12.2022 року.

Судом встановлено, що в забезпечення виконання даних кредитних зобовязань 14.09.2009 року між ВАТ «Кредобанк», ОСОБА_5 та ОСОБА_3 було укладено договір поруки, за умовами якого поручитель зобовязався нести перед кредитором солідарну відповідальність разом із позичальником за не виконання останнім своїх зобовязань по поверненню кредиту, по сплаті відсотків та комісій за користування кредитом, пені штрафів, що передбачені кредитним договором, що стверджуються копією договору поруки (а.с.16).

Також, в забезпечення виконання вказаних кредитних зобовязань 14.09.2009 року між ВАТ «Кредобанк», ОСОБА_5 та ОСОБА_4 було укладено договір поруки, за умовами якого поручитель зобовязався нести перед кредитором солідарну відповідальність разом із позичальником за не виконання останнім своїх зобовязань по поверненню кредиту, по сплаті відсотків та комісій за користування кредитом, пені штрафів, що передбачені кредитним договором, що стверджуються копією договору поруки (а.с.17).

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач ОСОБА_5 свої зобовязання за кредитними зобовязаннями не виконувала належним чином, внаслідок чого допустила утворення заборгованості.

У відповідності до положень ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Аналогічне право зазначене і у п.4.9 кредитного договору. Окрім цього позичальник зобовязаний протягом 30 банківських днів з моменту отримання письмової вимоги банку достроково повернути кредит та інші платежі у відповідності до положень договору.

Як вбачається із копії позовної заяви від 05.09.2011 року про дострокове стягнення заборгованості, що була подана самим відповідачем (а.с.103-105), 28.01.2010 року банком надсилалось вимоги про дострокове погашення заборгованості поручителям.

В судовому засіданні встановлено, що ПАТ «Кредобанк» звертався із позовом від 05.09.2011 року до Франківського районного суду м. Львова.

Разом з тим, з долученої до заперечень ухвали вбачається, що позовну заяву було повернуто у звязку із непідсудністю справи Франківському районному суду м. Львова (а.с.102).

Так, дійсно, відповідно до положень частини другої статті 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Разом з тим, суд вважає безпідставним доводи відповідача в частині заперечень щодо предявлення позову в 2011 році в межах шестимісячного строку, оскільки сам факт подачі до суду позовної заяви не перериває строк позовної давності.

За змістом статті 257, частини другої статті 264, частин четвертої, пятої статті 267 Цивільного кодексу України, частини першої статті 118, частини першої статті 122 Цивільного процесуального кодексу України перебіг позовної давності шляхом пред'явлення позову може перериватися не в разі будь-якого направлення позову поштою, а здійсненого з додержанням вимог процесуального законодавства, зокрема статей 109, 119, 120 ЦПК України. Якщо судом у прийнятті позовної заяви відмовлено або її повернуто, то перебіг позовної давності не переривається. Не перериває перебігу такого строку й подача позову з недодержанням правил підсудності.

Аналогічну позицію викладено у постанові Верховного Суду України від 2 грудня 2015 року по справі № 6-895цс15.

Таким чином, з представлених відповідачем даних вбачається, що після предявлення вимоги до боржника та поручителів 28.01.2010 року, відповідач належним чином не скористався своїм право на звернення до суду в частині предявлення вимог до поручителів, таким чином пропустив встановлений шестимісячний строк. Окрім цього, вказаний банком позов було подано вже після закінчення шестимісячного терміну. Жодної іншої інформації про звернення банку до позивачів у встановленому законом порядку не представлено.

Судом також встановлено, що 29.11.2011 року між ПАТ «Кредобанк», яке є правонаступником ВАТ «Кредобанк», та ОСОБА_6 «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» було укладено договір факторингу, згідно якого до відповідача перейшло право вимоги до боржників за зобовязаннями за кредитним договором №1100#USD.

Відповідно до положень ст.514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існувала на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Проте, як вбачається із повідомлень-вимог (а.с.18-20), відповідач ОСОБА_6 «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» 14.05.2013 року, як правонаступник ВАТ «Кредобанк», повторно звернувся до боржника та поручителів із вимогою про дострокове повернення кредиту протягом 30 днів з моменту отримання письмової вимоги. Як вбачається із позовної заяви, вказані повідомлення були отримані позивачами та відповідачем ОСОБА_5 14.05.2013 року, що відповідачем не спростовано.

Разом з тим, як вбачається із копії позовної заяви ОСОБА_6 «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» (а.с.21-26), така була подана відповідачем до Радехівського районного суду Львівської області лише після 04.04.2014 року.

Відповідно до положень ч.4 ст.559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв'язку із закінченням строку її чинності ч.4 ст.559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки; протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя; протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги),якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя.

Зі змісту цієї норми вбачається, що у тексті ч.4 ст.559 ЦК України застосовуються поняття «пред'явлення вимоги» та «пред'явлення позову», як умови чинності поруки.

Враховуючи правову конструкцію зазначеної правової норми, викладеної в одному абзаці, подібність правовідносин, які вона регулює, та на підставі системного, послідовного, логічного тлумачення змісту цієї норми слід дійти висновку про те, що передбачений цією нормою підхід до правового регулювання строків дії поруки та її припинення є однаковим.

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване ч.4 ч ст.559 ЦК України словосполучення "пред'явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку (ст.ст. 61, 64 Господарського процесуального кодексу України, ст.122 ЦПК України) протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Отже, виходячи з положень ч.4 ст.559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, аналізуючи ч.4 ст.559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що застосоване в цій нормі поняття "строк чинності поруки" повинне розглядатися однаково, тобто як строк, протягом якого кредитор може в судовому порядку реалізувати свої права за порукою як видом забезпечення зобов'язання.

Відповідно, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Аналогічну позицію визначено в правовій позиції Верховного Суду України у справі №6-53цс14 від 17.09.2014 року.

Враховуючи наведене, суд прийшов до висновку, що позов слід задовольнити повністю, оскільки після спливу 30 банківських днів з моменту пред'явлення вимоги до поручителів 28.01.2010 року протягом 6 місяців, під час яких у нього існувало право на стягнення заборгованості, ПАТ «Кредобанк» як правонаступник ВАТ «Кредобанк» не звернувся із позовом у встановленому законом порядку. Поданий банком позові від 05.09.2011 року не можна вважати належим звернення до суду, оскільки такий був поданий із недотриманням правил підсудності та такий був поданий після закінчення шестимісячного строку предявлення вимог до поручителів. Також, після переходу права вимоги до ОСОБА_6 "Фінансова компанія "Приватні інвестиції", до якого права первісного кредитора у зобовязанні перейшло в обсязі і на умовах, що існувала на момент переходу цих прав, останній звернувся із позовом від 04.04.2014 року до поручителів лише після повторного звернення із повідомленням-вимогою.

Відтак, порука позивачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4, яка виникла на підставі договорів від 14.09.2009 року, укладеними між ВАТ «Кредобанк», відповідачем ОСОБА_9 та позивачами перед ОСОБА_6 "Фінансова компанія "Приватні інвестиції" за кредитним зобовязанням ОСОБА_5, що виникли із кредитного договору №1100 від 28.12.2007 року та додаткового договору від 14.09.2009 року № 1100#USD, як на час зверненням ПАТ «Кредобанк» до Франківського районного суду м. Львова, так і на час предявлення вимоги відповідачем, так і на час подання відповідачем позовної заяви до Радехівського районного суду м. Львова вважаються припиненими.

Крім цього, у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України, у звязку із задоволенням позовних вимог, слід стягнути з відповідачів у рівних частках на користь позивачів судові витрати, понесені кожним із них.

Керуючись ст.ст. ст. 10, 60, 88, 208, 209, 212, 215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

позов задоволити.

Визнати припиненою поруку ОСОБА_3 за договором від 14.09.2009 року, укладеним між Відкритим акціонерним товариством «Кредобанк» та ОСОБА_3, перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Приватні інвестиції" за кредитним зобовязанням ОСОБА_5, що виникають із кредитного договору №1100 від 28.12.2007 року.

Визнати припиненою поруку ОСОБА_4 за договором від 14.09.2009 року, укладеним між Відкритим акціонерним товариством «Кредобанк» та ОСОБА_4, перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Приватні інвестиції" за кредитним зобовязанням ОСОБА_5, що виникають із кредитного договору №1100 від 28.12.2007 року.

Стягнути в рівних частках з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Приватні інвестиції" (), ОСОБА_5 (і.н. НОМЕР_1) на користь ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 551,2 грн. (пятсот пятдесят одна гривня двадцять копійок).

Стягнути в рівних частках з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Приватні інвестиції" (), ОСОБА_5 (і.н. НОМЕР_1) на користь ОСОБА_4 судовий збір в розмірі 551,2 грн. (пятсот пятдесят одна гривня двадцять копійок).

На рішення може бути подана апеляційна скарга в строки і порядок передбачені ст. 294 ЦПК України до Апеляційного суду Львівської області через місцевий суд.

Суддя: Гирич С. В.