Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний №336/5681/16 Головуючий у 1 інстанції: Суркова В.П.
Провадження № 22-ц/778/552/17 Суддя-доповідач: Спас О.В.

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 березня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Спас О.В.,

суддів: Полякова О.З.,

Кухаря С.В.,

при секретарі Бабенко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Міністерства оборони України
на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 28 жовтня 2016 року
у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А :
У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди.

В позові зазначав, з 20.05.1985 року по 20.08.1987 року він проходив військову службу в Демократичній Республіці Афганістан. У 1986 році при виконанні службового обов`язку отримав вогнепальне осколкове поранення голови (контузія головного мозку), що підтверджено висновком спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи № 1105/ж від 27.04.2016 року Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи. Після проведення лікування зазначених поранень стан його здоров`я не покращився та він вимушений тривалий час знаходитися на лікарняних, проходити чисельні медичні огляди та обстеження, відновлювальні процедури. У зв`язку з отриманням зазначеної контузії був звільнений з лав збройних сил, йому встановлена ІІІ група інвалідності внаслідок захворювання, яке пов`язане з проходженням військової служби. Від отриманої травми у нього розвинулись хвороби та погіршився стан здоров`я. У зв`язку з цим, він позбавлений можливості вести повноцінний спосіб життя, постійно відчуває страждання, психологічний дискомфорт, багато коштів витрачає на лікування. Вважає, що у зв`язку з отриманням контузії під час військової служби та отриманням інвалідності внаслідок захворювання, яке пов`язане з проходженням військової служби, йому завдана моральна шкода в розмірі 100000,00 грн. Оцінюючи завдану йому моральну шкоду виходить з тривалості й глибини своїх душевних страждань, чисельності негативних наслідків для нього, що викликані внаслідок травми, а також фізичного та фактичного значного погіршення стану здоров`я. Посилаючись на викладене, просив стягнути з Міністерства оборони України на його користь моральну шкоду в розмірі 100000,00 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 28 жовтня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 20 000 грн. В задоволенні іншої частини позову відмовлено. Стягнуто з Міністерства оборони України на користь держави судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Міністерство оборони України подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

ОСОБА_2 надані заперечення на апеляційну скаргу, в яких він вважає доводи апеляційної скарги Міністерства оборони України безпідставними і просить апеляційну скаргу Міністерства оборони України відхилити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, представника позивача ОСОБА_3 , представника відповідача Вологжаніної О.Д., перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін. Відповідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлені такі обставини та правовідносини.

ОСОБА_1 проходив військову службу в складі Збройних Сил України та був звільнений, що підтверджується копією військового білету. (а.с.8-10).

Під час проходження військової служби в період часу з 20.05.1985 року по 25.08.1987 року ОСОБА_1 проходив військову службу в Демократичній Республіці Афганістан в складі діючої армії в період бойових дій, що підтверджується копією довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 №619/с від 18.04.2016 року. (а.с.11).

У 1986 році при виконанні військового обов`язку в Демократичній Республіці Афганістан отримав вогнепальне осколкове поранення голови (контузія головного мозку), що підтверджено висновком спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи № 1105/ж від 27.04.2016 року Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи (а.с.18).

Згідно витягу з протоколу №1943 від 29.04.2016 року вогнепальне осколкове поранення голови (контузія головного мозку 1986 році) призвело до розвитку: «Стійких залишкових явищ перенесеної ЗЧМТ, у вигляді після травматичної та дисцикуляторної енцефалопатії ІІ-ІІІ ступеня, прогресуючого кризового перебігу, з вираженим церебростенічним синдромом, двобічною пірамідною симптоматикою, вегето-судинною дисфункцією, частинами (1-2 рази на тиждень) судинними кризами змішаного характеру (лікворо-гіпертезивні, вертебро-базилярні), мнестичним зниженням, емоційно вольовою нестійкістю. Післятравматичного церебрального арахноїду з вираженим лікворо-гіпертензивним синдромом, вираженим вестибуло-атактичним синдромом, центральною вестибулярною дисфункцією ІІІ ст., стійко вираженим цефалічним синдромом. Дифузного кардіосклерозу, персистуючої форми тріпотіння передсердь. Гіпертонічної хвороби ІІ ст., 3 ст., ризик дуже високий. СН І ст. Ангіопатії сітківки обох очей. Двобічної хронічної сенсоневральної туговухості ІІІ ст. Поранення (контузія) та захворювання, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії (а.с.14).

29 червня 2016 року ОСОБА_1 була встановлена ІІІ група інвалідності в зв`язку з хворобою, яка пов`язана з проходженням військової служби, що підтверджується випискою з акта огляду медико-соціальною комісією до довідки МСЕК серії АВ №0679011 (а.с13).

З матеріалів справи вбачається, що суд з дотриманням вимог ст. ст. 212 - 215 ЦПК України належно оцінив надані сторонами докази, виконав всі вимоги цивільного судочинства і вирішив справу згідно з законом, вирішивши питання наявності обставин, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, суті правовідносин, що випливають із встановлених обставин, правильно застосував правові норми до цих правовідносин і дійшов вірного висновку про часткове задоволення позову.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з положень ст.ст. 23, 1167 ЦК України, зазначаючи про наявність правових підстав для стягнення на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди, оскільки сам факт встановлення ІІІ групи інвалідності у зв`язку з проходженням військової служби, та наслідки такого каліцтва спричинили позивачеві втрати немайнового характеру у вигляді психологічного дискомфорту, переживань, хвилювань, душевних та фізичних стражданнях, а також необхідності довготривалого лікування.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року із змінами та доповненнями відшкодування військовослужбовцям заподіяної моральної і матеріальної шкоди провадиться у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичні або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частиною 1 статті 1168 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Із матеріалів справи вбачається, що від травми, отриманої під час проходження військової служби, в позивача розвинулися хвороби, та стан його здоров`я погіршився. Відповідно до свідоцтва про хворобу № 271, виписного епікризу № 28 (а.с.15), виписки із медичної картки стаціонарного хворого № 1387 (а.с.16), консультативного висновку №7096/16 від 27.04.2016 року (а.с.20), виписних епікризів, довідки на МСЕК №1612474 від 27.04.2016 року (а.с.28) та інших медичних документів, ОСОБА_1 має ряд захворювань, що пов`язані з проходженням військової служби.

Згідно зі ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Аналогічні положення містяться у частинах 1 ст.ст. 3,15 ЦПК України.

Визначаючи розмір завданої позивачу моральної шкоди, суд першої інстанції врахував ступінь моральних страждань позивача та зазначив, що протягом багатьох років позивач переживає душевні страждання та у зв`язку з пошкодженим здоров`ям позбавлений нормального життя, відчуває страждання, психологічний дискомфорт.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України та п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації та з урахуванням інших обставин.

Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Доводи апеляційної скарги про те, що Міністерство оборони є неналежним відповідачем у справі, являються неспроможними.

Статтею 170 ЦК України передбачено, що держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Статтею 3 Закону України «Про Збройні Сили України» передбачено, що Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України.

Отже, обов`язок держави відшкодувати позивачу завдану моральну шкоду покладається на Міністерство оборони України як на уповноважений орган державного управління.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 21 жовтня 2014 року у справі № 3-86гс14, який згідно зі ст. 360-7 ЦПК України має бути врахований судом.

З урахуванням вказаних норм колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та вважає, що судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги про неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права не знайшли свого підтвердження.

Таким чином, при розгляді справи апеляційним судом встановлено, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а доводи апеляційних скарг не спростовують його висновків.

Немає передбачених законом підстав для скасування або зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу Міністерства оборони України відхилити.
Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 28 жовтня 2016 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:
Судді: