РІШЕННЯ

Іменем України

23.03.2017 року Франківський районний суд м.Львова

у складі: головуючого судді Гулієвої М.І.

при секретарі Жовнір Р.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 внутрішніх справ України,Державного підприємства ОСОБА_2 внутрішніх справ України «Львів-Інформ-Ресурси»про визнання незаконним наказу,поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

в с т а н о в и в :

позивач звернувся до суду з позовом про визнання незаконним наказу,поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу , посилаючись на те, що відповідно до наказу МВСУ від 14.10.13р.був призначений на посаду директора ДП«Львів-Інформ-Ресурси» та з ним укладено контракт.14.01.15р.з ним було укладено контракт на новий термін,строком дії до 13.01.16р.включно. Згідно наказу від 29.02.2016р. його звільнено з посади у зв»язку з розірванням контракту.Вважає дане звільнення незаконним, оскільки,після закінчення дії контракту він продовжував працювати,а тому даний контракт є продовженим на невизначений строк .Формулювання причин звільнення не відповідає п.5.6 контракту,причини та підстави звільнення не відповідають фактично існуючим на момент видачі наказу трудовим відносинам між ним та відповідачем.Крім того,з 01.02.16р. він перебував на листку непрацездатності.Просить визнати незаконним і скасувати наказ про звільнення, поновити його на роботі, стягнути заробіток за час вимушеного прогулу .

В подальшому позивач неодноразово збільшував позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відповідно до заяви від 13.01. 17р.просить стягнути з МВСУ в його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 98105,8 грн.Згідно заяви від 21.03.17р.просить стягнути 60003,59грн.середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, дав аналогічні пояснення, крім того,доповнив,що заяву від 15.02.16р.про звільнення не писав, дійсно в грудні 2015р.писав заяву про звільнення за згодою сторін,однак не вказував дати написання цієї заяви та часу з якого звільнити,просить позов задоволити.

Представник відповідачаДП«Львів-Інформ-Ресурси» проти позову заперечив та пояснив, що строк дії контракту з позивачем закінчився 13.01.16р.,на новий термін з ним контракт не укладено,а тому слід внести зміни в наказ про звільнення та вважати позивача звільненим з моменту закінчення контракту.

В судове засідання 23.03.17р.представник відповідача не з»явився,про причини неявки суд не повідомив,хоч належно увідомлений про час та місце судового розгляду.За наведених обставин суд вважає за можливе справу розглядати у його відсутності.

Представник відповідача ОСОБА_2 внутрішніх справ України в судове засідання не з»явився, не повідомив про причини неявки, хоч належно увідомлений про час та місце слухання справи,подав заперечення на позов.З матеріалів вбачаються права та взаємовідносини сторін, тому суд вважає за можливе справу слухати у його відсутності .

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задоволити .

Судом встановлено, що згідно наказу ОСОБА_2 внутрішніх справ України №922ос від 14.10.13р.позивача прийнято на посаду директора ДП МВСУ«Львів-Інформ-Ресурси» з 15.10.13р.та з ним було укладено контракт.

14.01.15р.згідно наказу ОСОБА_2 внутрішніх справ України №28 ос.,із ОСОБА_1Г,укладено контракт на новий термін.

Як вбачається з контракту з директором ДП МВСУ«Львів-Інформ-Ресурси» від ОСОБА_3призначений на посаду директора на термін з 14.01.15р.до 13.01.16р.

Відповідно до п.5.2 Контракту,контракт припиняється у разі закінчення терміну його дії,за згодою сторін,до закінчення дії контракту у випадках,передбачених п.5.3 контракту,яким встановлено підстави розірвання з ініціативи органу управління майном та з інших підстав,визначених законодавством та Контрактом.

Згідно п.5.4Контракту, директор може за своєю ініціативою розірвати контракт до закінчення терміну його дії в разі його хвороби,інвалідності,які перешкоджають виконанню обов»язків та з інших причин,що унеможливлюють виконання обов»язків за Контрактом.

За 2 місяці до закінчення терміну дії контракту він може бути за угодою сторін продовжений або укладений на новий чи інший термін,що вбачається з п.5.5 Контракту.

Якщо розірвання контракту проводиться на підставах,установлених у контракті,але не передбачених законодавством,про це зазначається в трудовій книжці директора з посиланням на п.8 ч.1 ст.36 КЗпП України, що вбачається з п.5.6.Контракту.

Згідно листа МВСУ від 15.11.15р.№41124/АВ ОСОБА_1повідомлено про намір не продовжувати дію контракту від 14.01.15р.

Відповідно до наказу ОСОБА_2 внутрішніх справ України №221-ос від 29.02..ОСОБА_4звільнено з роботи , у зв»язку з розірванням контракту на підставі заяви ОСОБА_1від 15.02.16р.,пп.1п.5.2 Контракту від 14.01.15р.

Із наданої суду копії заяви ОСОБА_1 від 15.02.16р.вбачається,що він просив звільнити його з роботи за угодою сторін -п.1 ст.36 КЗпП України,з 15.02.16р.

Як встановлено судом, позивач з 01.02.2016р.до 20.02.16р. ,з 22.02.16р.по 3.03.16р.знаходився на амбулаторному лікуванні,з 3.03.16р.по 19.03.16р.проходив стаціонарне лікування,з 21.03.16р.по 23.04.16р.лікувався амбулаторно,про що свідчать листки непрацездатності серія АВИ №668057, серія АВИ №668139, серія АВИ №668255, серія АВИ №668218, серія АВИ №668339.

Положеннями ст.36 КЗпП України визначено підстави припинення трудового договору з працівником. Відповідно до пункту 1 частини 1 цієї норми визначено, що такою підставою може бути угода сторін.

Як зазначено у п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України (з наступними змінами) «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року № 9, вирішуючи позови про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 8 ст. 36 КЗпП, суди повинні мати на увазі, що на підставі цієї норми припиняється трудовий договір при наявності умов, визначених сторонами в контракті для його розірвання. Оскільки на працівників, з якими укладено контракт, поширюється законодавство про працю, що регулює відносини по трудовому договору, за винятком, встановленим для цієї форми трудового договору, їх трудовий договір може бути припинено й з інших підстав, передбачених законодавством (статті 36, 39 - 41 КЗпП).

Відповідно до ч. 3ст. 21 КЗпП України особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (у тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, у тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Як встановлено судом,контракт з позивачем було укладено строком до 13.01.16р.,однак незважаючи на повідомлення відповідача про намір не продовжувати дію вказаного контракту,позивач не був звільнений по закінченні терміну дії контракту,а продовжував працювати, про що свідчить довідка ДП»Львів-Інформ-Ресурси» № 78 від 16.05.16р.,згідно якої ОСОБА_1 у січні відпрацював 19 днів та отримав дохід в сумі 6649,04грн.

Таким чином,виходячи з положень ст.39-1 КЗпП України,дія контракту вважається продовженою на невизначений строк.

Відповідно до статті 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу, власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Відповідно до ст.60 ЦПК України ,кожна сторона зобов»язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог чи заперечень.

Позивач,заперечивши в судовому засіданні те,що у заяві про звільнення вказував дату написання заяви та зазначення дати звільнення, клопотання про призначення почеркознавчої експертизи не заявляв,хоча судом йому було роз»яснено його право.

Позивачем не надано суду доказів на спростування даних ,вказаних у заяві ОСОБА_1.,а тому суд приходить до висновку,що позивач 15.02.16р.писав заяву про його звільнення з 15.02.16р.за угодою сторін.

У разі домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 КЗпП України (за угодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювати таку домовленість можна лише за взаємною згодою про це власника або уповноваженого ним органу і працівника.

Окрім цього, працедавець не вправі самостійно змінювати визначену працівником причину звільнення,що узгоджується із правовою позицією Верховного Суду Укрїни,висловленою у постанові №6-120цс12.

Однак,як вбачається з наказу про звільнення,позивача звільнено у зв»язку з розірванням контракту.

При цьому підставою звільнення вказано заяву ОСОБА_1. від 15.02.16р.,згідно якої він просить звільнити його за угодою сторін, та пп.1п.5.2 Контракту від 14.01.15р.,за яким Контракт припиняється у разі закінчення терміну його дії .

Разом з тим,підстави розірвання контракту за ініціативою працедавця передбачені п.5.3,за ініціативою директора- п.5.4 Контракту.

Таким чином,формулювання наказу про звільнення не відповідає ні заяві позивача,ні положенням пп.1п.5.2 ,п.5.4 Контракту від 14.01.15р.

За наведених обставин,наказ №221ос. Від 29.02.16р.слід визнати незаконним та поновити позивача на роботі.

Відповідно до ч.2 ст.235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі, орган,який розглядає трудовий спір , одночасно приймає рішення про виплату працівнику середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Виходячи з довідки №78 від 16.05.2016р. ,ОСОБА_1 у грудні 2015р.за 23 відпрацьованих дні отримав дохід 9198,93грн., за січень 2016р.за 19 відпрацьованих дні- 6649,04грн.,отже середньоденний заробіток позивача становить377,33 грн.(9198,93+6649,04 /42 робочих дні за вказані місяці).

З довідки Львівського МЦЗ від 21.02.17р.вбачається,що ОСОБА_1Г.з 29.04.16р.був зареєстрований як безробітний та його дохід з 29.04.16р.по 21.11.16р.становить 33534,43грн.

Згідно довідки Львівської філії ДП МВСУ «Інформ-Ресурси» від 06.02.17р,позивач працював начальником відділу з надання поліграфічних послуг з 21.11.16р.по 01.02.17р.,загальна сума нарахованої зарплати складає 7399,09грн.

На день розгляду справи позивач перебував у вимушеному прогулі 269 робочих днів, а тому в його користь слід стягнути 60 758,25грн.(269х377,33-40743,52грн.) середнього заробітку за час вимушеного прогулу .

Керуючись ст.ст.10,11,60,169,208,209,212-215,218 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

позов задоволити .

Визнати незаконним наказ ОСОБА_2 внутрішніх справ України №221/ос від 29.02.16р. про звільнення з роботи ОСОБА_1 .

Поновити ОСОБА_1 на посаді директора Державного підприємства ОСОБА_2 внутрішніх справ України «Львів-Інформ-Ресурси».

Стягнути з Державного підприємства ОСОБА_2 внутрішніх справ України «Львів-Інформ-Ресурси» в користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 60 758 (шістдесят тисяч сімсот п»ятдесят вісім)грн.25коп.

Відповідно до ст.235 КЗпП України допустити негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі та стягнення заробітку в межах місячного платежу в сумі 8301,26грн.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 10 днів з дня проголошення до апеляційного суду Львівської області.

Суддя: М.І.Гулієва