Справа № 350/716/16-ц
Провадження № 22-ц/779/534/2017
Головуючий у 1 інстанції Пулик М. В.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Бойчука І.В.,

суддів Васильковського В.М., Ясеновенко Л.В.,

секретаря Возняк В.Д.,

з участю сторін та представника апелянта,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: Осмолодська сільська рада про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Рожнятівського районного суду від 14 лютого 2017 року

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рожнятівського районного суду від 14 лютого 2017 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: Осмолодська сільська рада про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою.

Апелянти подали апеляційну скаргу в якій вказують, що рішення є незаконним та необґрунтованим, а висновки суду є безпідставними, неправильними, та передчасними.

Судом першої інстанції при вирішенні питання про підставність заявлених позовних вимог щодо порушення їх прав та інтересів, не взято до уваги той факт, що відповідач здійснив будівництво житлового будинку та господарських споруд з порушенням будівельних норм і правил, змістивши їх в сторону належного позивачам домоволодіння, внаслідок чого відповідач самочинно перегородив частину земельної ділянки позивачів, яка слугувала як заїзд та встановив на ній гараж, а також ворота, перекривши заїзд до господарства, а також встановив виробниче приміщення, чим спричинив перешкоди в користуванні земельною ділянкою.

Апелянти вказали, що ними надано суду оригінал будівельного паспорта, виданого 27 серпня 1970 року районною архітектурою ОСОБА_5, з якого вбачається, що земельна ділянка відведена в натурі і проведено розбивку будівництва житлового будинку, господарських будівель і споруд по вул..Івана Франка, 12 в с.Гриньків Рожнятівського району.

Будівельний паспорт ОСОБА_4 отримав в 1976 році з врахуванням вже збудованих їхнім дідом ОСОБА_5 житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Крім того, суд при постановленні оскаржуваного рішення не прийняв до уваги, що відповідач по справі ОСОБА_4 є їхнім сусідом, так як їхні земельні ділянки межують.

Розмір земельної ділянки для будівництва та обслуговування належного їм домоволодіння по вул. І.Франка,12 в с.Гриньків Рожнятівського району становить 0,25 га, що підтверджується довідкою Осмолодської сільської ради №199 від 06 жовтня 2015 року.

Суд не прийняв до уваги поданий відповідачем технічний паспорт на належне йому домоволодіння, в якому не відображено самочинно збудований відповідачем ОСОБА_4 гараж і даного гаражу не зазначено в Державному реєстрі речових права на нерухоме майно.

В рішенні суду неправильно зазначено правову позицію представника Осмолодської сільської ради про невизнання ним заявленого цивільного позову, оскільки в судовому засіданні 20 липня 2016 року він не висловлювався щодо визнання чи невизнання позову, а поклався на вирішення справи судом, зазначивши, що спір між сторонами триває вже давно і був предметом розгляду комісій з числа керівників сільської ради, районної архітектури та земельного відділу, проте не вирішений по даний час. Сторони використовують свої земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель та споруд без правовстановлюючих документів, оскільки обидві земельні ділянки знаходяться в охоронній зоні магістрального проводу «Союз» і не підлягають приватизації.

Також апелянт зазначає, що листом голови Рожнятівської РДА №С-406 від 06.08.2015 року підтверджено, що комісією 10 лютого 2015 року встановлено факт самочинного встановлення гаражу громадянином ОСОБА_4 на ділянці, яка знаходиться поза межами встановленої ним огорожі, у зв'язку з чим комісією суміжного землекористувача ОСОБА_4 попереджено та зобов'язано в місячний термін знести самочинно встановлену ним будівлю (гараж)

Проте суд першої інстанції вказаний письмовий доказ на підтвердження заявлених ними позовних вимог не врахував при прийнятті рішення.

Апелянти, просять скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі та стягнути на їхню користь судові витрати.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення сторін та представника апелянта, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги.

Судом встановлено, що сторони є сусідами і проживають в ІНФОРМАЦІЯ_1 по вул. І.Франка Рожнятівського району Івано-Франківської області і надані їм земельні ділянки та господарства межують між собою.

З даних свідоцтва на забудову та дозволу на право виконання будівельних робіт на імя ОСОБА_6 (батька відповідача) вбачається, що на земельній ділянці площею 0.12 га, по вул. Франка, 13 в с. Гриньків, яка виділена йому Осмолодською сільською радою у 1976 році, останній здійснив будівництво індивідуального житлового будинку з господарськими спорудами.

ОСОБА_4, як спадкоємець, згідно свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом, є власником домоволодіння по вул. І.Франка,13 в с.Гриньків Рожнятівського району, в тому числі спірного гаражу площею 21.1 кв.м. ( а.с.62), який, як вважають позивачі, є самовільним будівництвом, який збудований без їхньої, як суміжних землекористувачів згоди, і створює їм перешкоди, а тому підлягає знесенню.

Відповідно до ч.ч.1, 4 та 7 статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦПК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням змісту статті 376 ЦК України в поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 ЦК України позивачами за такими вимогами можуть бути відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування та інші особи, право власності яких порушено самочинним будівництвом.

Вимоги про знесення самочинного будівництва інші особи можуть заявляти за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою. Такий висновок узгоджується з нормами статей 3, 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України, згідно з якими кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 19 листопада 2014 р. у справі N 6-180цс14).

За змістом частин 4 та 7 ст. 376 ЦК України залежно від ознак самочинного будівництва зазначені в цих пунктах особи можуть вимагати від особи, яка здійснила самочинне будівництво: знесення самочинно збудованого об'єкта або проведення його перебудови за її рахунок.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_4 здійснив самочинне будівництво гаража на земельній ділянці, яка знаходиться в його користуванні і призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Позивачі є користувачами суміжної земельної ділянки, з таким самим цільовим призначенням.

Із змісту позовної заяви вбачається, що позивачі повязують порушення свого права у створенні їм перешкод відповідачем у користуванні їхнім домоволодінням та земельною ділянкою саме самочинним будівництвом гаража, встановленням воріт та самовільним захопленням земельної ділянки.

Показами представника відділу містобудування, архітектури та регіонального розвитку Рожнятівської РДА встановлено, що позивачі, здійснюючи будівництво власного житлового будинку з господарськими спорудами на основі виданого у 1970 році свідоцтва на забудову, відхилилися від плану забудови, і цим самим самі собі спричинили певні обмеження. Самовільно збудований відповідачем гараж не створює позивачам жодних перешкод в користуванні ні їхньою ділянкою, ні домоволодінням. Інших перешкод для позивачів відповідач ОСОБА_4не створив, земельної ділянки не захоплював.

Сам факт неузгодження відповідачем з позивачами спорудження на земельній ділянці відповідача гаража не може слугувати доказом того, що відповідачем створені перешкоди позивачам у користуванні домоволодінням та земельною ділянкою.

Жодних доказів, які б свідчили про захоплення відповідачем частини земельної ділянки позивачів та встановлення воріт на заїзді, останніми суду не надано.

У п. 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» розяснено, що Застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не повязані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого.

Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не повязаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не повязаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані (статті 57-59 ЦПК), на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки.

Суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, тобто твердженнях, які самі по собі потребують доведення. Обов'язок доказування покладається на сторони і тягар доказування не переходить від однієї сторони до іншої, тому підставу позову повинен довести саме позивач, зокрема створення перешкод у користуванні домоволодінням та земельною ділянкою у звязку із самочинним будівництвом, чим порушені або можуть бути порушені у майбутньому права позивача.

Доказів щодо створенням відповідачем у звязку із самочинним будівництвом гаража перешкод позивачам, останніми суду також не представлено.

В суді апеляційної інстанції встановлено, що саме позивачі побудували належні їм господарські споруди на межі з земельною ділянкою відповідача, тому вважають, що доступ до цих споруд має бути зі сторони відповідача шириною 3 метри.

Також обґрунтовано та на підставі зібраних доказів, суд першої інстанції відмовив у задоволенні вимог про визнання недійсним рішення виконкому Осмолодської сільської ради від 10.01.2008 року №2 про визнання за ОСОБА_4 та ОСОБА_6 права власності на домоволодіння по вул. Івана Франка, 13 в с.Гриньків Рожнятівського району в частині визнання права власності на гараж площею 21.1 кв.м., визнання недійсним свідоцтва про право власності на домоволодіння по вул.Івана Франка, 13 в с.Гриньків Рожнятівського району, видане Осмолодською сільською радою 10.05.2008 року ОСОБА_4 та ОСОБА_6 в частині оформлення права власності на гараж площею 21.1 кв.м.

Доводи апеляційної скарги про порушення самочинним будівництвом гаража відповідачем прав та інтересів позивачем, не знайшли свого підтвердження в суді, обґрунтовано судом відхилені і з такими доводами погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції постановлено рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують його законності та обґрунтованості. Підстав для його скасування з мотивів, наведених у апеляційній скарзі, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Рожнятівського районного суду від 14 лютого 2017 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді: І.В. Бойчук

ОСОБА_7

ОСОБА_8