Справа № 752/9444/16-ц
Провадження № 2/752/854/17
РІШЕННЯ

Іменем України

18.01.2017 року Голосіївський районний суд м. Києва

в складі головуючого судді Чередніченко Н.П.

з участю секретаря Литвиненко Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа : Служба у справах дітей Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації про відібрання дітей та визначення їх місця проживання,-

встановив :

Позивач ОСОБА_1звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про відібрання малолітніх дітей у матері та визначення їх місця проживання з батьком. В обґрунтування позову зазначає, що з відповідачкою по справі вони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 07.04.2006 року.( На теперішній час розглядається справа про розірвання шлюбу в суді). Від вказаного шлюбу сторони мають двох малолітніх доньок ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_4. Оскільки відповідачка неналежним чином виконує свої батьківські обов»язки по відношенню до дітей, а саме з самого народження не доглядає за дівчатками, не здійснює належного медичного контролю та харчування, дозвілля та виховання, а останнім часом почала жорстоко поводитися позивач вимушений звернутися до суду з вказаним позовом .

В судовому засіданні позивач підтримав заявлені вимоги та просить суд відібрати його малолітніх доньок у відповідачки та визначити їх місцем проживання- його місце проживання. При цьому вказує, що він переймається за життя та здоров»я дітей, оскільки відповідачка жорстоко поводиться зі старшою донькою Крістіною, про що свідчать її побиття. Внаслідок чого позивач забрав доньку від відповідачка і проживають окремо, разом з дідусем і бабусею. Щодо меншої дівчинки, якій тільки виповнилося один рік, позивач зазначає, що відповідачка не здійснює належного медичного контролю за дитиною, дівчинка має занадто малу вагу, на обліку дівчинка не перебуває, державної допомоги відповідачка не оформляла. Тільки після втручання Служби у справах дітей ОСОБА_2 оформила документи і почала отримували державну допомогу до досягнення дитиною трирічного віку. Позивач зазначає, що відповідач має надто велику агресію до оточуючих: неодноразово спричиняла бійки та побиття не тільки відносно дитини , але і своєї матері та його самого. Відносно відповідачки відкрито декілька кримінальних проваджень. Сам ОСОБА_1 працює, має постійний заробіток та забезпечений житлом .Крім того у вихованні дітей йому допомагає його мати. Старша донька почала відвідувати дитячий садочок. Ввважає, що його доньками безпечно буде проживати спільно з ним . Крім того, враховуючи характер відповідачки та її підхід до виконання материнських обов»зків, просить позов задовольнити в повному обсязі. ОСОБА_1 вказав, що не бажає повністю ізолювати дітей від матері, він хоче створити їм нормальні умови проживання, а якщо ОСОБА_2 змінить свою поведінку і це не створить небезпеки для життя дітей, і дівчатка захочуть проживати спільно з матір»ю - він не буде цьому перешкоджати .

Відповідачка в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити в їх задоволенні. При цьому пояснила, що старшу доньку Крістіну вона дійсно била, а останній раз і дуже сильно тому, що вона не знала як вплинути на поведінку дитину. До лікарів щодо медичного обслуговування вона меншої дівчинки вона не зверталася. Оскільки не надто довіряє лікарям. Щодо своєї агресивної поведінки по відношенню до своєї матері, вказала, що матері в неї немає і тому спілкування не має. На її думку, вона є доброю матір»ю і підстави для задоволення позову відсутні.

Представник третьої особи Служби у справах дітей Голосіївської РДА в м. Києві вказала, що з метою захисту інтересів малолітніх дітей, оскільки дійсно відповідачка не належним чином здійснює догляд за дівчатками, старшу жорстоко била, менша дівчинка має занадто малу вагу, не спостерігається лікарями, допомогу по догляду за дитиною нещодавно оформила, має неврівноважений характер - за доцільне визначити місце проживання спільно з батьком . Щодо відібрання дітей вказала, що старша дівчинка ОСОБА_6 , ще з травня 2016 року проживає спільно з батьком, з участю соціального працівника відбуваються зустрічі батька .ю дитини з відповідачкою по справі (однак навіть при таких зустрічах відповідачка може зчинити сварку та нанести побої позивачу по справі ) тому старшу дівчину не потрібно відбирати.Своє рішення аргументують тим, що численні факти свідчать про те, що неадекватна поведінка матері дітей - ОСОБА_2 становить загрозу для їх життя та здоров'я. Так, у Висновку Голосіївська районна у м. Києві державна адміністрація зазначила наступне: «молодша дитина ОСОБА_4, однаково позитивно комуні кує з сестрою та обома батьками. Мати, ОСОБА_2 намагається перешкоджати спілкуванню батька з молодшою дитиною. Старша донька, ОСОБА_3, адекватно спілкується з сестрою та батьком, водночас проявляє тривожність та намагається уникати спілкування з матір'ю. Зі слів ОСОБА_3 можна зробити висновок, що вона була свідком конфліктів між батьками, які важко переживала, та вважає винною у цих конфліктах матір. Слід зазначити, що матір на відміну від батька не дотримується особистої гігієни, не миє ні собі, ні дітям руки після приходу з вулиці, ніяк не реагує коли молодша дитина бере в рот предмети з підлоги, в квартирі за останні три візити фахівця з соціальної роботи не відбувалося вологе прибирання. Оскільки, остання зустріч, яка відбулася 11.11.2016 р. закінчилась нецензурною лайкою при дітях та бійкою (мати підійшла до батька та двічі вдарила його кулаком в обличчя. Після цього кинула в колишнього чоловіка тарілкою, декілька разів вдарила в обличчя, намагалася порвати на ньому одяг та почала вимагати, щоб він полишив приміщення та залишив їй старшу дитину. В старшої дитини сталася істерика. З криків дитини можна було зробити висновок, що подібна поведінка з боку матері раніше відбувалася неодноразово та тяжко переживається дитиною. Дитина вчепилася в батька, благала мати припинити таку поведінку. Молодша дитина в цей момент також плакала та підповзла до ноги матері. Фахівець Центру звернув увагу матері на небезпеку для молодшої дитини, на яку вона могла наступити, та на розкидані біля дитини уламки тарілки, якою мати кинула в батька. ОСОБА_2 на зауваження не відреагувала.

Вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи , судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 07 квітня 2006 року зареєстрували шлюб. Про що Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім»ї зроблено актовий запис № 470 та видано Свідоцтво про шлюб Серії НОМЕР_1 (а.с.14).

Від вказаного шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_3 року народилася донька ОСОБА_3 , про що відділом РАЦС Голосіївського РУЮ зроблено актовий запис № 183 та видано Свідоцтво про народження Серії НОМЕР_2 (а.с.16) та ІНФОРМАЦІЯ_4 року народилася донька ОСОБА_4 про що відділом РАЦС Голосіївського РУЮ в м. Києві зроблено актовий запис № 1852 та видано Свідоцтво про народження СеріїНОМЕР_3 (а.с.30) .

В судовому засіданні встановлено та не заперечено стороною відповідача, що підставою звернення позивача до суду з вказаним позом став випадок жорстокого побитя ОСОБА_2 своєї малолітньої доньки ОСОБА_6 20012 року народження -02.05.2016 року, під час перебування на дачі про, що свідчать матеріали справи та фотознімки (а.с.25-27). Сама відповідачка не заперечила обставин жорстокого поводження з дівчинкою, та вказала,що вона іншим шляхом не могла вплинути на поведінку дитини, а «виключно за допомогою лозини» .

Позивачем у матеріали справи надані матеріали 3-х кримінальних проваджень відкритих стосовно нанесення легких тілесних ушкоджень Позивачу (№0001922), дитині ОСОБА_3 (№0002239) та ОСОБА_5 (матері Позивача) (№0002887) за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 Кримінального кодексу України.

Матеріали кримінального провадження №0002239, відкриті за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України за заявою Позивача від 10.06.2016 р. щодо побиття дитини - ОСОБА_3 Відповідно до Висновку експерта №119 судово-медичної експертизи від 11.06.2016 р., який міститься в матеріалах провадження «по освідуванню ОСОБА_3 виявлені: садна на обличчі ; синці в області обох плечей; лівої сідниці та правого стегна ; ділянки внутрішньо шкірних крововиливів та підшкірні гематоми продовгуватої форми в області лівої сідниці та обох стегон; виявлені тілесні пошкодження утворились від дії тупих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею, по строку можуть відповідати 09.06.2016 р. та як кожне окремо і у своїй сукупності, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Враховуючи характер та розташування тілесних пошкоджень, виявлених при судово-медичній експертизі по освідуванню ОСОБА_3, експерт вважає, що їх утворення при падінні з вертикального чи близького до нього положення тіла (з висоти власного зросту) виключається» (а.с.102-104 т.1).

31 жовтня 2016 р. слідчим Куцоп'ят Р.С. оголошено про підозру ОСОБА_2 у вчиненні діяння, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України по факту умисного нанесення легких тілесних ушкоджень старшій доньці ОСОБА_3 (а.с.8-10 т.2). Свідченням свідків та самою підозрюваною у цій справі надано пояснення, що матір била дитину лозиною з метою виховання.

Факт агресивності у поведінці відповідача ОСОБА_2 по відношенні до оточуючих, зокрема своєї матері ОСОБА_5 стверджується копіями матеріалів кримінального провадження № 0002887 від 11.07.20016 року (а.с.22-31 т.2)

ОСОБА_5, яка є потерпілою у кримінальному провадженні дала свідчення у якості свідка у цій справі та повідомила, що є матір'ю ОСОБА_2 ОСОБА_2 часто вела себе вкрай агресивно та піднімала руку на неї та її колишнього чоловіка ОСОБА_1 Поведінка ОСОБА_2 загострилась після народження молодшої доньки ОСОБА_4, відповідач перестала йти на контакт з найближчими родичами, вимагала, щоб інші люди робили лише, те, що їй необхідно, в іншому випадку застосовувала фізичну силу, крики, лайки при дітях або з молодшою дитиною на руках, недбало ставилася до гігієни та догляду за дітьми, часто недогодовувала їх та залишала без належного медичного догляду. ОСОБА_2 самостійного доходу не має, перебуває у відпустці по догляду за дитиною, алкогольними напоями та наркотичними засобами не зловживає.

Одночасно судом встановлено , що ОСОБА_1 характеризується позитивно (а.с.131 т.1), має постійний заробіток. Працює на посаді директора ТОВ «ЧКД-Електромаш»(а.с.129 т.1), у матеріали справи надав наказ про переведення на вільний графік роботи (а.с.157 т.1), має самостійний дохід, алкогольними напоями та наркотичними засобами не зловживає (а.с.130т.1). На день ухвалення цього рішення старша донька ОСОБА_3 проживає з ним у його батьків.Відповідно до наданого у матеріали справи Акту обстеження житлово-побутових умов проживання від 04.10.2016 р. дитині створені всі належні умови для проживання та розвитку (а.с.105 т.1,132т.2).

При цьому слід відмітити, що матеріалами справи доведено ті обставини, що відповідач по справі ОСОБА_2 має недостатній рівень батьківської відповідальності за життя і здоров»я своїх доньок , що стверджується Висновком №59 від 27.07.2016 року психологічного дослідження Київського міського центру дитини ( а.с.152-156 т.1);в зв»язку з поведінкою матері існує небезпека для психічного здоров»я дітей ( дана обставина стверджується Інформаційним листом № 100/09/10-1375 від 14 листопада 2016 року (а.с.163 т.2) ; відповідач ОСОБА_2 не дотримується особистої гігієни ,ні вона, ні дитина , часто має неохайний вигляд , та відмічені були випадки не прибирання в квартирі ( Інформаційний лист Центру соціальних служб для сім»ї, дітей та молоді Голосіївської РДА в м. Києві від 02.11.2016 року № 100/09-3781 (а.с.164 т.2)).

У відповідності до Висновку Голосіївської РДА в м. Києві за № 100-19531 від 01.12.2016 року (а.с.189-191 т.2) діючи виключно в інтересах дитини Служба у справах дітей прийшла до висновку про доцільність визначення місця проживання малолітніх ОСОБА_3.2012 року народження та ОСОБА_4 2015 року народження разом з батьком ( позивачем по справі ) ОСОБА_1

За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню (частковому задоволенню) в частині визначення місця проживання дітей, оскільки є обґрунтованими та законними, послідовними та логічними і саме головне не суперечать інтересам малолітніх дівчаток, а навпаки сприятимуть їх безпечному вихованню ,навчанню та життю.

Згідно ч. 1, 2 ст. 3Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно до ст. 9 вищенаведеної Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

За принципом ст. 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір'ю.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно ч. 1, 2 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно до ч. 1ст. 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 161 Сімейного кодексу України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Згідно з ч. 1 ст. 170 Сімейного кодексу України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2 - 5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування.

В судовому засіданні встановлено, що старша дівчинка ОСОБА_3 2012 року, з травня 2016 року фактично проживає спільно з батьком, знаходиться на його утриманні, забезпечена всім необхідним, відвідує дитячий садочок, проживає в спокійній обстановці.Періодично відбуваються її зустрічі спільно з батьком з матір»ю, в супроводі соціального працівника, тому підстави для відібрання у матері дитини і передачу її батьку - відсутні.

Що стосується ОСОБА_4.2015 року народження та її відібрання у матері та передачу батьку слід зауважити наступне. Вирішуючи питання про доцільність чи недоцільність відібрання дитини, суд враховує як вік дитини, так і її прихільність до матері, тісний зв»зок між матір»ю та донькою . Крім того суд враховує як ситуацію в якій опинилася як вся сім»я так і окремо взята ОСОБА_2 ( відповідач по справі ) її емоційний стан , прагнення захистити себе і іі «невміння знайти вихід з критичної ситуації» в якій опинилися вона та діти .Тому суд вважає, що відібрання ОСОБА_4 2015 року народження від матері на теперішній момент є завчасним і дане питання підлягає повторному контролю та вивченню з боку органів держави на які покладено функції захисту прав та інтересів дітей .

При ухваленні вказаного рішення суд враховує положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради УРСР № 789-ХХІІ від 27 лютого 1991 року, в яких зазначено, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей.

На підставі ст. ст. 150,152,155,164,170 СК України, ст. 3 Конвенції про права дитини, ст.ст. 11,12 ЗУ «Про охорону дитинства»,Постановою КМУ від 24.09.2008 р. № 866 «Про питання діяльності органів опіки та піклування, пов'язаної із захистом прав дитини», Постановою Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав», керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 212-215, 218, 367 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа : Служба у справах дітей Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації про відібрання дітей та визначення їх місця проживання задовольнити частково.

Визначити місцем проживання малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 та малолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 року народження- місцем проживання їх батька ОСОБА_1 .

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення . Особи , які брали участь у справі , але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення , можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційного скарги , якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення , якщо його не скасовано , набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом .

Суддя :