Справа № 489/3615/16-ц
Номер провадження 2/489/155/17
РІШЕННЯ

Іменем України

23 січня 2017 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючого судді Кокорєва В. В.,

при секретарі Недавній А. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (далі-позивач) до ОСОБА_2 (далі - відповідач), третя особа - Виконавчий комітет Миколаївської міської ради як орган опіки та піклування про позбавлення батьківських прав,

встановив

У липні 2016 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідач є батьком їх неповнолітньої дитини, яка знаходиться на утриманні позивача, відповідач ніякої матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, участі у вихованні дитини не приймає.

Посилаючись на вищевикладене, позивач просила суд позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітньої дитини.

Представник позивача подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила суд про задоволення позову, не заперечувала проти заочного розгляду справи.

Відповідач в судове засідання не з'явився, від нього до суду надійшла заява, в якій він позов визнає та проти задоволення позову не заперечує.

Представник третьої особи підтримала висновок органу опіки та піклування.

Дослідивши докази у справі, суд встановив такі обставини та відповідні правовідносини.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 відповідач є батьком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно з свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 шлюб між позивачем та відповідачем розірвано.

Позивач вказує на те, що відповідач не спілкується з дитиною, не приймає участі у вихованні та утриманні дитини взагалі.

Декларація з прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, закріплює, що дитина повинна мати можливість користуватися благами соціального забезпечення, повинна бути забезпечена належним харчуванням, житлом, розвагами та медичним обслуговуванням. Найкраще забезпечення інтересів дитини повинно бути головним принципом, і відповідальність за це лежить перш за все на батьках дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Держава вживає всіх необхідних заходів щодо забезпечення відновлення утримання дитини батьками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини є підставою для позбавлення судом їх батьківських прав, відповідно до вимог пункту 2 ч. 1 ст. 164 СК України.

Пунктом 16 Постанови Пленуму ВС України від 30 березня 2007 року за N 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснено, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, як зазначено в абз. 2 п. 18 вище вказаної Постанови, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька й матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем 25.11.2016 було направлено на адресу Служби у справах дітей Інгульського району міста Миколаєва заяву, в якій він вказав, що відмовляється від батьківських прав щодо своєї дитини ОСОБА_3, так як він не приймає ніякої участі у вихованні дочки та розуміє всі правові наслідки такого рішення.

Враховуючи те, що відповідач зовсім не цікавиться життям та розвитком своєї дитини та відповідно до ст. 174 ЦПК України визнав позов, суд приходить до висновку, що у суду є підстави для позбавлення батьківських прав відповідача щодо його неповнолітньої дитини.

Дослідивши докази долучені до матеріалів справи щодо їх належності і допустимості, оцінивши їх в сукупності, суд дійшов висновку про те, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

На підставі викладеного та керуючись ст. 3, 15, 60, 212-214 ЦПК України, суд

вирішив

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Виконавчий комітет Миколаївської міської ради як орган опіки та піклування про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 батьківських прав щодо неповнолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 551,20 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а у разі оскарження особою, яка не була присутня під час проголошення рішення - з моменту отримання копії рішення.

Суддя В. В. Кокорєв