Єдиний унікальний номер 236/3216/16-ц Номер провадження 22-ц/775/420/2017
Єдиний унікальний номер 236/3216/16-ц Головуючий у 1 інстанції Шаньшина М.В.
Номер провадження 22-ц/775/420/2017 Доповідач Корчиста О.І.
У Х В А Л А

Іменем України

22 березня 2017 року Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Корчистої О.І.

суддів: Біляєвої О.М., Папоян В.В.

за участю секретаря Яворського О.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмуті апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 13 січня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

встановив:

Рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 13 січня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 про розірвання шлюбу з ОСОБА_1 та стягнення з нього аліментів на утримання дитини, задоволені: шлюб, зареєстрований 14 лютого 2012 року Виконавчим комітетом Рубцівської сільської Ради Краснолиманського району Донецької області, актовий запис №02, між ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, розірвано; після розірвання шлюбу ОСОБА_2 залишено прізвище «ОСОБА_2». Стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, в розмірі ? частки його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 23 грудня 2016 року до досягнення дитиною повноліття. Вирішено питання про стягнення в дохід держави судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що поза увагою суду залишилось те, що позивач без його згоди змінила місце проживання та разом з їх малолітнім сином переїхала до своїх батьків в с. Дробишево. Також зазначає, що позивач не утримує дитину, оскільки не працює. Крім цього, суд не врахував, що між ними існує майновий спір, оскільки він до теперішнього часу сплачує кредити, а позивач приховала даний факт з метою ухилитись від своїх обов'язків. Також, в порушення ст. 111 СК України, не надав подружжю строк для примирення.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 та його представник доводи, викладені в апеляційній скарзі підтримали та просили її задовольнити. Також відповідач пояснив, що на теперішній час він не заперечує проти розірвання шлюбу з ОСОБА_2, а також вказав, що заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання їх сина ОСОБА_3, оскільки рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 14 лютого 2017 року було встановлено, що він не є батьком цієї дитини.

В судове засідання апеляційного суду ОСОБА_2 не з'явилась, повідомлялась належним чином про час та місце розгляду справи. Подала заяву з проханням розглянути справу без її участі.

Апеляційний суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність позивача, оскільки відповідно до вимог ст. 305 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача та його представника, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції.

Перевіряючи справу в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд виходить з наступного.

Згідно зі ст.ст. 213, 214 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно із роз'ясненням Пленуму Верховного Суду України, що міститься в п. 2 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009 року, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст. 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Обґрунтованим вважається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставинах, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень,підтверджених доказами, які були досліджені у судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також, якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Задовольняючи позовні вимоги про розірвання шлюбу з відповідачем та стягуючи з нього на користь позивача аліменти на утримання малолітньої дитини, суд першої інстанції виходив з того, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї є неможливим, оскільки сторони проживають окремо, не підтримують сімейно-шлюбних стосунків, спільного господарства не ведуть, поновлювати сімейно-шлюбні відносини позивач наміру не має, збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них.

Також, вирішуючи питання про стягнення з відповідача аліментів на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 та визначаючи їх розмір у вигляді ? частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач є батьком дитини та за станом здоров'я та матеріального становища має можливість сплачувати аліменти у зазначеному вище розмірі.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно зі ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з положеннями частини 2 статті 36 та статті 51 Сімейного кодексу України, шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією України. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань.

За правилом частини 2 статті 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Згідно зі ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї є неможливим, оскільки сторони проживають окремо, не підтримують сімейно-шлюбних стосунків, спільного господарства не ведуть, поновлювати сімейно-шлюбні відносини позивач наміру не має, збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них.

Щодо доводів апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції права відповідача на отримання строку для примирення подружжя, колегія суддів апеляційного суду зазначає наступне.

Згідно ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Аналіз зазначеної статті дає підстави говорити про те, що закріплена у коментованій статті норма є диспозитивною. Диспозитивність норми підкреслюється і у постанові Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», в якій зазначається, що вжиття заходів щодо примирення подружжя є можливістю суду, а не його обов'язком. У п. 10 Постанови сказано, що судам слід використовувати надану законом можливість відкласти розгляд справи для примирення подружжя, особливо за наявності неповнолітніх дітей.

Так, зі змісту позовної заяви ОСОБА_2 вбачається, що подружжя з серпня 2016 року не проживають разом.

Крім цього, апеляційний суд приймає до уваги пояснення, які ОСОБА_1 надав у судовому засіданні, а саме, що він не заперечує проти розірвання шлюбу з позивачем.

Таким чином в частині розірвання шлюбу між сторонами, постановлене судом рішення є законним і обґрунтованим, вимоги матеріального і процесуального права при розгляді справи в цій частині додержані.

Також, доводи апеляційної скарги в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, оскільки на час ухвалення оскаржуваного рішення судом першої інстанції не було встановлено обставин, які були встановлені рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 14 лютого 2017 року.

Згідно ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 307, 308, 315 ЦПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 13 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга на неї може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді