Провадження № 4-с/754/140/17
У Х В А Л А

Іменем України

23 серпня 2017 року Деснянський районний суд м.Києва в складі:

головуючого-судді Клочко І.В.

при секретарі Шевчук М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві скаргу ОСОБА_1, заінтересована особа: державний виконавець Деснянського районного відділу державної виконавчої служби м.Київ Головного територіального управління юстиції у м.Києва Перепелиця Артем Володимирович на неправомірні дії державного виконавця,-

В С Т А Н О В И В :

Заявник ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на дії державного виконавця Деснянського РВ ДВС м.Київ ГТУЮ у м.Києві Перепелиці А.В.

Свою скаргу заявник обґрунтовує тим, що 21.03.2017 року державним виконавцем Деснянського РВ ДВС м.Київ ГТУЮ у м.Києві Перепелицею А.В. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 53603448 на підставі виконавчого листа № 2-4919/14 від 17.12.2013 року, виданого Деснянським районним судом м.Києва. В подальшому, 24.04.2017 року державним виконавцем було винесено постанову про накладення арешту на все його (заявника) майно.

Ознайомившись 02.08.2017 року з матеріалами виконавчого провадження, заявник вважає, що винесення державним виконавцем оскаржуваної постанови про накладення арешту на все майно, що належить боржнику, не є співмірним засобом примусового виконання рішення та обсягу вимог на підставі вказаного виконавчого листа.

Так, заявник зазначає про те, що на виконання рішення суду від 17.12.2013 року щодо стягнення з нього аліментів на утримання дитини він, не очікуючи відкриття виконавчого провадження, добровільно почав сплачувати аліменти шляхом перерахування із заробітної плати та із поточного рахунку компанії ТОВ «ПАУЕР ГРУП Україна», директором якої він є. Тобто, він жодним чином не ухилявся від виконання рішення суду, станом на день подання скарги справно сплачує аліменти, не допускає прострочення строку оплати.

Також, заявник вказує на те, що державний виконавець, відкривши виконавче провадження, мав змогу звернути стягнення на заробітну плату скаржника. Натомість, державний виконавець, не дотримавшись засад співмірності заходів примусового виконання рішень, без звернення стягнення на кошти боржника чи на заробітну плату одразу виніс постанову про накладення арешту на все майно, що належить боржнику. Крім того, арешт накладено одразу на все майно, не оцінивши наявність у нього (заявника) достатніх коштів чи рухомого майна для стягнення за виконавчим документом.

Заявник також посилається і на те, що за виконавчим документом стягненню підлягають саме періодичні щомісячні платежі (аліменти), а тому зазначеної суми періодичних щомісячних платежів (аліментів) вистачає у разі звернення стягнення на заробітну плату боржника.

Заявник зауважує і на те, що 12.05.2017 року він звернувся до державного виконавця з заявою про зняття арешту з майна, надавши копії платіжних доручень щодо перерахування аліментів за період з 25.04.2014 року по 26.05.2017 року. Однак, 02.08.2017 року після ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження стало відомо, що постанова про накладення арешту є дійсною і не скасована.

Посилаючись на викладені обставини, заявник просить зобов»язати державного виконавця Деснянського РВ ДВС м.Київ ГТУЮ у м.Києві Перепелицю А.В. зняти арешт та винести відповідну постанову про зняття арешту, накладеного згідно постанови від 24.04.2017 року про накладення арешту під час виконавчого провадження № 53603448 на все майно, що належить боржнику ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, місце проживання: АДРЕСА_1).

В судове засідання сторони не з`явились, про розгляд справи судом повідомлялись, за даних обставин, суд вважав за можливе проводити розгляд справи за їх відсутності.

Дослідивши матеріали справи, всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на об'єктивному розгляді справи, керуючись законом, суд дійшов висновку, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

11.03.2014 року Деснянським районним судом м. Києва у цивільній справі № 2-4919/14 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів видано виконавчий лист на виконання рішення суду від 17.12.2013 року про стягнення з боржника на користь стягувача аліментів на утримання дитини в розмірі ? частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 22.08.2013 року.

21.03.2017 року державним виконавцем Деснянського РВ ДВС м.Київ ГТУЮ у м.Києві Перепелицею А.В. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 53603448 з виконання вищевказаного виконавчого листа.

24.04.2017 року в межах вказаного виконавчого провадження державним виконавцем Перепелицею А.В. було винесено постанову про арешт всього майна, що належить боржнику ОСОБА_1

12.05.2017 року заявник звернувся до Деснянського РВ ДВС м.Київ ГТУЮ у м.Києві про зняття арешту з його майна в зв»язку зі сплатою періодичних платежів.

На даний час оскаржувана постанова не скасована і є чинною.

Зазначену постанову заявник вважає безпідставною, в зв»язку з чим просить задовольнити його вимоги.

Суд вважає, що доводи заявника знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, з огляду на наступне.

Правовідносини, що виникли між сторонами виконавчого провадження, регулюються ЗУ «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ЗУ «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Статтею 383 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Стаття 14 ЦПК України імперативно встановлює, що судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Згідно ст.2 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад:

1) верховенства права;

2) обов'язковості виконання рішень;

3) законності;

4) диспозитивності;

5) справедливості, неупередженості та об'єктивності;

6) гласності та відкритості виконавчого провадження;

7) розумності строків виконавчого провадження;

8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями;

9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Відповідно до ч.1 ст.18 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Стаття 26 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачає, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 3, 4, 5 ст.71 ЗУ «Про виконавче провадження», порядок стягнення аліментів визначається законом.

За наявності заборгованості із сплати аліментів понад три місяці стягнення може бути звернено на майно боржника. Звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника, якщо існує непогашена заборгованість понад три місяці.

Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

Виконавець зобов'язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. Виконавець зобов'язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі:

1) надходження виконавчого документа на виконання від стягувача;

2) подання заяви стягувачем або боржником;

3) надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до фізичної особи - підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи;

4) надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби;

5) закінчення виконавчого провадження.

У разі стягнення аліментів як частки заробітку (доходу) боржника на підприємстві, в установі, організації, фізичної особи, фізичної особи - підприємця відрахування здійснюються з фактичного заробітку (доходу) на підставі постанови виконавця.

Якщо стягнути аліменти в зазначеному розмірі неможливо, підприємство, установа, організація, фізична особа - підприємець, фізична особа, які проводили відрахування, нараховують боржнику заборгованість із сплати аліментів.

Порядок звернення стягнення на майно регулюється ст.48 ЗУ «Про виконавче провадження», відповідно до ч.ч.1, 2, 5, 6 якої звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.

Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Згідно ч.ч.1, 2, 3 ст.56 ЗУ «Про виконавче провадження», арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису.

Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Пунктом 7 ч.4 ст.59 ЗУ «Про виконавче провадження» визначено,що підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як вбачається з матеріалів справи, заявник працює у ТОВ «ПАУЕР ГРУП УКРАЇНА» на посаді директора з 27.03.2013 року з посадовим окладом з 01.01.2017 року у розмірі 3500 грн.

Згідно платіжних доручень за період з 16.05.2014 року по 26.05.2017 року з рахунку підприємства регулярно здійснюється перерахування аліментів на ім»я ОСОБА_5 згідно виконавчого листа № 2-4919 від 11.03.2014 року.

Таким чином, відсутні підстави вважати, що боржником рішення суду не виконується або наявна заборгованість по аліментам, а тому підстав для накладення арешту з урахуванням вимог ст.71 ЗУ «Про виконавче провадження» суд не вбачає.

В зв»язку з цим, а також з урахування того, що заява ОСОБА_1 від 12.05.2017 року про зняття арешту, подана разом з платіжними документами, які свідчать про відсутність заборгованості, залишена державним виконавцем без належного реагування, суд вважає скаргу обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 383-388 ЦПК України, ЗУ «Про виконавче провадження», суд -

У Х В А Л И В :

Скаргу ОСОБА_1, заінтересована особа: державний виконавець Деснянського районного відділу державної виконавчої служби м.Київ Головного територіального управління юстиції у м.Києва Перепелиця Артем Володимирович на неправомірні дії державного виконавця - задовольнити.

Зобов`язати державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби м.Київ Головного територіального управління юстиції у м.Києві Перепелицю Артема Володимировича зняти арешт та винести відповідну постанову про зняття арешту, накладеного згідно постанови від 24.04.2017 року про накладення арешту під час виконавчого провадження № 53603448 на все майно, що належить боржнику ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, місце проживання: АДРЕСА_1)

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Деснянський районний суд м. Києва протягом 5 днів з дня її отримання шляхом подачі апеляційної скарги.

Суддя