28.03.17 Провадження 2/235/885/17
Справа 235/1462/17
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

28 березня 2017 року Суддя Красноармійського міськрайонного суду Донецької області Філь О.Є.

розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ТОВ «АЛЛО» про захист прав споживача, стягнення грошових коштів та визнання права власності на телефон, -

В С Т А Н О В И В:

27.03.2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «АЛЛО» про захист прав споживача, стягнення грошових коштів та визнання права власності на телефон.

Заява не відповідає вимогам ст. ст. 119, 120, 121 ЦПК України за наступних підстав:

Позивачем ОСОБА_1 не сплачений судовий збір. Звертаючись до суду з зазначеним позовом, позивач зазначив, що він звільняється від сплати судового збору відповідно до ч.3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Але, виходячи з аналізу зазначеної норми права, судової практики та змісту позовної заяви, підстави для звільнення позивача від сплати судового збору відсутні з огляду на наступне.

Так, спеціальним нормативно-правовим актом, який визначає правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору є Закон України «Про судовий збір».

З 06.12.2016 року Закон України «Про судовий збір» викладено у новій редакції. Із статті 5 цього Закону, яка визначає пільги щодо сплати судового збору, з 01.09.2015 року виключено пункт, який встановлював, що від сплати судового збору звільняються споживачі за позовами, що пов'язані з порушенням їхніх прав.

Отже, з 01.09.2015 року позови споживачів оплачуються судовим збором за ставками, встановленими Законом.

Частина 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції, яка діє з 01.11.2011 року, визначає, що споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав.

Тобто, на день подання позову про захист прав споживачів діють нормативно-правові акти, які мають однакову юридичну силу, але по різному регулюють питання оплати судового збору.

Згідно зі статтею 75 Конституції України, Верховна Рада України є єдиним органом законодавчої влади в Україні.

Конституція України не встановлює пріоритету застосування того чи іншого закону, в тому числі залежно від предмета правового регулювання. Немає також закону України, який би регулював питання подолання колізії норм законів, що мають однакову юридичну силу.

Водночас, Конституційний Суд України у п. 3 мотивувальної частини рішення від 03.10.1997 року № 4-зп у справі про набуття чинності Конституцією України зазначив: «Конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акту, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше».

За змістом ч. 3 ст.150 Конституції України рішення Конституційного Суду України є обов'язковими до виконання на території України.

Отже, за наявності декількох законів, норми яких по-різному регулюють конкретну сферу суспільних відносин, під час вирішення спорів у цих відносинах застосуванню підлягають положення закону з урахуванням дії закону в часі за принципом пріоритету тієї норми, яка прийнята пізніше.

Як зазначалося вище, Закон України «Про судовий збір» в редакції з 01.09.2015 року, виключив споживачів з переліку пільгової категорії осіб, які звільняються від сплати судового збору.

Таким чином, позивачу належить сплатити судовий збір, оскільки ч. 5 ст. 119 ЦПК України передбачено, що до позовної заяви додається документ, що підтверджує сплату судового збору.

З матеріалів позовної заяви вбачається, що позивачем заявлена одна вимога немайнового характеру (про відшкодування моральної шкоди в розмірі 2000 грн.) та вимоги майнового характеру (стягнення вартості телефону у подвійному розмірі в сумі 6888,00 грн, стягнення неустойки та визнання права власності на телефон).

Відповідно до ч. 3 ст. 6Закону України «Про судовий збір», за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Відповідно до п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою встановлена ставка судового збору - 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму на одну працездатну особу.

Відповідно до п. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою встановлена ставка судового збору - 0,4 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік», з 01 січня 2017 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становить 1600 грн.

Таким чином, відповідно до ставок Закону України «Про судовий збір» позивачу необхідно сплатити судовий збір в розмірі 640,00 грн. з позовних вимог немайнового характеру та 640,00 грн. з позовних вимог майнового характеру, а всього 1280,00 грн. за наступними банківськими реквізитами: Красноармійське УК, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37803022, банк отримувач (МФО) 834016, рахунок отримувача 0060, код класифікації бюджету 22030001, судовий збір (Державна судова адміністрація України, 050), призначення платежу судовий збір за позовом ОСОБА_1, Красноармійський міськрайонний суд Донецької області, .

Крім того, щодо підсудності справи позивач посилається на ч. 5 ст. 110 ЦПК України, відповідно до якої позови про захист прав споживачів можуть предявлятись також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача. Тому позивачу необхідно надати докази про зареєстроване місце свого проживання чи перебування, при цьому враховуючи, що в позовній заяві він зазначає адресу свого проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, а згідно поштовому конверту зазначає адресу відправника ОСОБА_1 м. Покровськ, м-н Лазурний, 37/53.

Згідно ст. 121 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати пяти днів з дня отримання позивачем ухвали.

На підставі викладеного, керуючись ст. 121 ЦПК України, суддя, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ТОВ «АЛЛО» про захист прав споживача, стягнення грошових коштів та визнання права власності на телефон залишити без руху, надавши позивачу строк для усунення недоліків, який не може перевищувати пяти днів з дня отримання позивачем ухвали. Інакше заява буде вважатися неподаною та повернута позивачу.

Суддя: