У х в а л а

іменем україни

19 cічня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Кафідової О.В., Ткачука О.С., Фаловської І.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті», треті особи: ОСОБА_5, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Глуховцева Марина Віталіївна, про визнання договорів кредиту, застави та поруки недійсними, застосування наслідків недійсності правочинів, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 05 листопада 2015 року та рішення апеляційного суду Харківської області від 22 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 04 липня 2012 року між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» (далі - ТОВ «Порше Мобіліті») було укладено кредитний договір, згідно з умовами якого він отримав кредит у розмірі 235 085 грн 29 коп., що в еквіваленті становило 29 058, 75 доларів США на термін до 15 липня 2017 року зі сплатою 9, 9 % річних, з метою придбання автомобіля марки Volkswagen Tiguan.

На абезпечення належного виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором, 06 липня 2012 року між сторонами було укладено договір застави вищевказаного транспортного засобу.

У серпні 2014 року було укладено додаткову угоду до кредитного договору від 04 липня 2012 року, згідно з умовами якої збільшено строк надання кредиту до 84 місяців.

Зазначав, що договір кредиту укладений з використанням відповідачем нечесної підприємницької практики, яка полягає у введенні його в оману щодо розміру майбутніх платежів та валюти зобов'язань за договором. Крім того, складений та підписаний сторонами договору графік погашення кредиту завідомо не відповідав загальними умовам кредитування, прив'язка гривневого еквіваленту в доларах США є незаконною, кредитний договір фактично укладено в іноземній валюті, а тому він суперечить вимогам чинного законодавства.

Посилаючись на наведене та на те, що його не було повідомлено про орієнтовну сукупну вартість кредиту, умови договору є несправедливими та призводить до дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін, що не відповідає вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», ОСОБА_4, із урахуванням уточнень позовних вимог, просив визнати недійсним кредитний договір від 04 липня 2012 року, договір поруки та договір застави транспортного засобу від 06 липня 2012 року та застосувати наслідки недійсності правочину, стягнувши з ТОВ «Порше Мобіліті» на його користь зайво сплачені грошові кошти, що перебільшують суму наданого йому кредиту.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 05 листопада 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 22 грудня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано в частині вирішення питання про розподіл судових витрат.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дійшов правильного висновку про те, що умови кредитного договору відповідають волевиявленню сторін та положенням ЦК України, а також Загальним умовам кредитування як додатку до договору, підписаного сторонами.

При цьому, визначення як засобу платежу грошового розрахунку в еквіваленті гривні до долара США, а не в іноземній валюті, не заборонено ст. 533 ЦК України, не порушує вимог ст. ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Наведене узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду України, викладених у постановах від 02 липня 2014 року № 6-79цс14 та від 24 вересня 2014 року № 6-145цс14.

З огляду на те, що позивач не довів невідповідність правочинів вимогам ст. ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», що є його процесуальним обов'язком (ст. ст. 10, 60 ЦПК України), оскільки отримав інформацію про детальну сукупну вартість кредиту, а доказів несправедливих умов договору та істотного дисбалансу договірних прав і обов'язків, що завдають шкоду споживачу, не надано, підстави для задоволення позову відсутні.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині вирішення судових витрат, апеляційний суд, обґрунтовано виходив, що підстави для стягнення з позивача на користь відповідача судових витрат відсутні у розумінні положень ст. 85 ЦПК України.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що рішення судів першої в незмінній після апеляційного перегляду частині та апеляційної інстанцій ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 05 листопада 2015 року в незміненій після апеляційного перегляду частині та рішення апеляційного суду Харківської області від 22 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Кафідова

О.С.Ткачук

І.М. Фаловська