Справа № 433/3/17
Провадження № 2-о/433/12/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.01.2017 року, Троїцький районний суд Луганської області у складі:

головуючого - судді Певної О.С.,

за участю секретаря Соломіної В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Троїцьке цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа: Троїцький відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області, про встановлення факту народження, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернулась до суду із заявоюпро встановлення факту народження, в якій зазначила, що 08.03.2016 у м.Луганськ вона народила дитину, дівчинку, на підтвердження чого їй було видане свідоцтво про народження, яке було вилучено у неї незаконними органами влади на окупованій території при отриманні Свідоцтва про народження серії І-ВВ № 003288 від 24.03.2016 року. З метою проведення державної реєстрації народження дитини вона звернулась до Станично-Луганського районного відділу ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Луганській області, однак отримала відмову у звязку з тим, що на підтвердження факту народження дитини нею було надано свідоцтво про народження, видане на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. У звязку з неможливістю проведення державної реєстрації факту народження дитини органами цивільного стану заявник просить суд встановити факт народження ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьками якої є ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянка України та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, громадянин України.

В судове засідання заявник не зявилась, у заяві просила справу розглядати без її участі.

Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Троїцького районного управління юстиції у Луганській області у судове засідання свого представника не направив.

Виходячи з вищевикладеного, а також положень ч. 2 ст. 158, ст. 169 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), суд вважає, що судовий розгляд справи можливий за відсутності осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши надані письмові докази в їх сукупності, вважає що вимоги заяви підлягають задоволенню з наступних підстав.

Предметом даного судового розгляду являється питання реєстрації народження дитини в особливих умовах, що регулюється Законом України «Про державну реєстрацію актів цивільногостану», Правилами державної реєстрації актів цивільного стану в України, затвердженими наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 р., а також деякими міжнародними правовими актами.

Згідно з Постановою Верховної Ради України «Про визначення окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської області тимчасово окупованими територіями» за № 254-III від 17 березня 2015 року, тимчасово окупованими територіями визнано окремі райони, міста,селища і села Донецької та Луганської областей.

Відповідно до розпорядження КМУ від 07.11.2014 року № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення», місто Луганськ визначено таким населеним пунктом.

Відповідно до ч. 2 та ч.3 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Відповідно до ст.13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я документи, що підтверджують факт народження. У разі народження дитини поза закладом охорони здоров'я документ, що підтверджує факт народження, видає заклад охорони здоров'я, який проводив огляд матері та дитини. У разі, якщо заклад охорони здоров'я не проводив огляд матері та дитини, документ, що підтверджує факт народження, видає медична консультаційна комісія в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. За відсутності документа закладу охорони здоров'я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження.

Отже, вказаний закон не містить спеціальної норми щодо порядку державної реєстрації факту народження дитини на тимчасово окупованій території, що унеможливлює державну реєстрацію народження дитини в позасудовому порядку.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 256 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження.

Згідно копії виписного епікризу з медичної картки стаціонарного хворого № 28 від 24.03.2016 року, дитина, ОСОБА_2, 08.03.2016 року перебувала на стаціонарному лікуванні у відділенні патології новонароджених ГУ «Луганський Перинатальний Центр» з 15.03.2016 року по 24.03.2016 року (а.с. 12-13).

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії І-ВВ № 24.03.2016 року, виданого Жовтневим відділом ЗАГС Луганського міського управління юстиції Міністерства юстиції Луганської Народної Республіки, ОСОБА_2 народилася 08 березня 2016 року в м.Луганськ, батьками якої є ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (а.с. 3)

У заяві заявник зазначила батьком дитини ОСОБА_3, який згідно копії свідоцтва про шлюб серії 1-ЕД №114035 від 12.06.2010 року, виданого Жовтневим відділом РАЦС Луганського МУЮ, є її чоловіком (а.с.4).

При оцінці наданих заявником документів копії виписного епікризу з медичної картки стаціонарного хворого № 28 від 24.03.2016 року, копії свідоцтва про народження серії І-ВВ № 24.03.2016 року, як доказів в даній справі, суд враховує вимоги міжнародно-правових актів і принципів, адже відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України, які визначають, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Так, згідно принципу 3 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, дитині має належати з його народження право на ім'я та громадянство.

Відповідно до ч.1 ст.7 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім'я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування.

Відповідно до ст.ст. 26, 27, 31 Віденської конвенції про право міжнародних договорів, кожен чинний договір є обов'язковим для його учасників і повинен добросовісно виконуватись; учасник не може посилатись на положення свого внутрішнього права як на виправдання для невиконання ним договору; договір повинен тлумачитись добросовісно відповідно до звичайного значення, яке слід надавати термінам договору в їхньому контексті, а також у світлі об'єкта і цілей договору та з урахуванням будь-яких відповідних норм міжнародного права, які застосовуються у відносинах між учасниками.

Вирішуючи питання щодо оцінки зазначених доказів, суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини, зокрема «Лоізіду проти Туреччини», «Кіпр проти Туреччини», а також Молдови та Росії (зокрема, «Мозер проти Республіки Молдова та Росії»), де ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії, ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

За таких підстав надані копіївиписного епікризу з медичної картки стаціонарного хворого № 28 від 24.03.2016 року, свідоцтва про народження серії І-ВВ № 24.03.2016 року суд визнає належним і допустимим доказом на підтвердження факту народження дівчинки ОСОБА_2, 08 березня 2016 року, матір'ю якої є ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, батько ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5.

Дослідивши надані докази в сукупності, суд вважає, що факт народження дитини, ОСОБА_2, 08 березня 2016 року в місті Луганську, Луганської області, Україна, у ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 є доведеним, на підставі чого подана заява підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.4 ст.257-1 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.11, 212-215, 234, 234, 256, 257-1 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1, заінтересована особа: Троїцький відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області, про встановлення факту народження, - задовольнити.

Встановити факт народження ОСОБА_2, народженої08 березня 2016 року у м. Луганськ, від матері громадянки України ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4 (зареєстрована: ІНФОРМАЦІЯ_6; НОМЕР_1, виданий Жовтневим РВ ГУМВС України в Луганській області 05 жовтня 2010 року), та від батька громадянина України ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5 (зареєстрований: ІНФОРМАЦІЯ_7; паспорт ЕМ773033, виданий Жовтневим РВ УМВС України в Луганській області 09 листопада 2000 року).

Копію рішення направити до Троїцького районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській областідля державної реєстрації народження дитини.

Рішення підлягає негайному виконанню.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Луганської області через районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Суддя О.С. Певна

4

Певна

27.01.17