Провадження № 2/761/1228/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

16 січня 2017 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Юзькової О.Л.

при секретарі Голопич Н.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві у залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, мотивуючи свої вимоги наступним. Шлюб між нею та відповідачем було укладено 13.02.1982 року в палаці реєстрації шлюбів та новонароджених м. Києва, актовий запис № 413. Сімейні стосунки між сторонами протягом сімейного життя не склалися. Між подружжям відсутнє взаєморозуміння, яке унеможливлює життя разом та загрожує погіршенням психічного та психологічного стану. Шлюбні та будь - які інші відносини між сторонами не підтримуються, спільне господарство не ведеться. Примирення та продовження сумісного життя заради збереження сім»ї не є можливим. Оскільки відповідач не надає згоду на добровільну реєстрацію розірвання шлюбу , а тому позивач змушена звернутися до суду.

Представник позивача надав згоду на ухвалення заочного рішення. Зазначив, що сторони не проживають разом з початку 2016 року. Просив задовольнити позов та залишити позивачу прізвище отримане після укладання шлюбу - ОСОБА_1. Також просив покласти на позивача судові витрати.

Відповідач в судове засідання не з»явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки не повідомив.

Суд, керуючись положеннями ст.ст. 169, 224 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача на підставі наявних в справі доказів, ухваливши заочне рішення, отримавши на це згоду представника позивача.

Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Встановлено, що 13 лютого 1982 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено шлюб, зареєстрований в Палаці реєстрації шлюбів та новонароджених м. Києва, актовий запис № 413.

Після укладання шлюбу ОСОБА_1 отримала прізвище «ОСОБА_1».

Зазначене підтверджується свідоцтвом про укладання шлюбу, що його видано 13.02.1982 року.

За положеннями ст. 3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Як зазначає ОСОБА_1, спільне життя з відповідачем не склалося, подружнє життя припинено. Подальше збереження шлюбу не є можливим. Між подружжям відсутнє взаєморозуміння, яке унеможливлює життя разом, спільне господарство не ведеться з початку 2016 року, з цього ж часу позивач та відповідач проживають окремо один від одного.

Під час розгляду справи доказів, які свідчили б про можливість примирення позивача, відповідача отримано не було.

Як не було встановлено і обставин, які б свідчили про перешкоди щодо розірвання шлюбу між сторонами.

Частиною 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Зважаючи встановлені обставини, суд вважає за можливе задовольнити вимоги ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Як встановлено в судовому засіданні позивач після розірвання шлюбу бажає залишити прізвище отримане в шлюбі - «ОСОБА_1».

Розподіляючи судові витрати, суд керується вимогами ст. 88 ЦПК України, проте бере до уваги прохання представника позивача покласти останні на ОСОБА_1

Керуючись ст.ст. 3, 112, 113 Сімейного Кодексу України, ст. ст. 3,10,15,30,57,60,61,88,169,212- 215, 224-226 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Шлюб укладений 13 лютого 1982 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, зареєстрований в Палаці реєстрації шлюбів на новонароджених м. Києва, актовий запис № 413 розірвати.

Заочне рішення може бути оскаржено позивачем шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення.

Позивач, який не був присутнім в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, може подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

В разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено в загальному порядку.

Суддя