Справа № 307/3521/16-ц
Провадження № 2/307/371/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2017 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в складі головуючого Чопик В.В. при секретарі Олексій Я.В., з участю позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Нересницької сільської ради, ОСОБА_3 про визнання права власності на майно.

В С Т А Н О В И В:

Позивачка в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до Нересницької сільської ради, ОСОБА_3 про визнання права власності на спадковий будинок, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 58 років померла її мати ОСОБА_5, а ІНФОРМАЦІЯ_4 помер її батько ОСОБА_6 у віці 70 років, які проживали в АДРЕСА_1 При житті її батько ОСОБА_6 зробив на її доньку ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 заповіт, який був посвідчений секретарем виконкому Нересницької сільської ради за реєстром № 215 від 28.10.2008 року, яким заповів її доньці ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 все майно, яке належало йому на момент смерті. До спадкового майна належить житловий будинок та прибудови в АДРЕСА_1

Після смерті батька вона у встановлений законом строк звернулася з заявою до Тячівської державної нотаріальної контори, але вона не може вирішити в нотаріальному порядку питання про спадкування вказаного житлового будинку через відсутність правовстановлюючого документу, яким би посвідчувалось право власності ОСОБА_6 на це майно. Вважає, що суд може визнати за її донькою право власності на вище зазначене нерухоме майно з наступних підстав. Її батько ОСОБА_6 залишив на її доньку ОСОБА_4 заповіт, нею було виготовлено технічний паспорт на житловий будинок № 138 від 14 грудня 2016 року. Земельна ділянка площею 0,0783 га, на якій розташований спадковий будинок, належить їй ОСОБА_1. Окрім того нею було взято на себе всі витрати що до поховання померлого. Факт належності спадкового майна померлому ОСОБА_6 підтверджується наступними документами: довідкою про коло спадкоємців, довідкою про належність будинку померлому, довідкою що заповіт №215 від 28.10.2008 р. складений ОСОБА_6 залишається в силі, відмінений не був. До спадкового майна належить житловий будинок загальною площею 33,51 кв.м. та земельна ділянка площею 0,0783 га, на якій розташоване спадкове майно, інвентаризаційна вартість якого становить 46331 гривень. Тому просить суд визнати за донькою ОСОБА_4 право власності на спадковий житловий будинок з надвірними спорудами, який розташований за адресою АДРЕСА_1.

Позивач ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав посилаючись на обставини викладені в позовній заяві та просить їх задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилася, причини своєї неявки суду не повідомила, а тому суд на підставі ст. 169 ЦПК України справу розглянув у її відсутності.

Представник відповідача Нересницької сільської ради в судове засідання не з'явився причини своєї неявки суду не повідомив, а тому суд на підставі ст. 169 ЦПК України справу розглянув у його відсутності.

Заслухавши позивача та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_6, згідно даних по господарській книзі Нересницької сільської ради № 2, особливий рахунок НОМЕР_1, є власником дворогосподарства АДРЕСА_1, що стверджується довідкою Нересницької сільської ради № 490 від 14.12.2016 р.

ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 померла, що стверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_2 від 30.01.2006 р..

ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4 помер, що стверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_3 від 06.04.2016 р..

При житті ОСОБА_6 зробив на доньку позивача заповіт, яким заповів ОСОБА_4 все своє майно, яке належало йому на момент смерті, який посвідчений секретарем виконкому Нересницької сільської ради за реєстром № 215 від 28.10.2008 року.

Згідно до правової позиції, викладеної у Листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 27.09.2012, № 10-1387/0/4-12 "Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм законодавства про власність та спадкування", вбачається, що у відповідності до ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 1 липня 2014 року N 1952-ІУ, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.

Відповідно до ст. З вищевказаного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення (Постанова від 13 червня 2012 р. N 6-54цс12).

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з частиною першою та частиною другою статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Так, 5 серпня 1992 року вперше на законодавчому рівні було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва постановою Кабінету Міністрів України від 5 серпня 1992 року N 449 "Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення" (втратила чинність). Тобто до 5 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності.

З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об'єкти. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекції України, від 01.09.2011, № 40-12-2409 "Щодо прийняття в експлуатацію об'єктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року")

Як вбачається з технічного паспорту спадковий будинок побудований в 1958 році і право власності на нього в той час підтверджує: особливі рахунки в господарських книгах, довідки сільської ради про належність будинків конкретним власникам, про сплату податків на будівлю та обов'язкової їх страховки , що стверджується аб. 5 п.1.2. « Рекомендаций по вопросам удостовирения договоров об отчуждении жилого дома ( части дома ) либо квартири в доме жилищно- строительного коллектива индивидуальних застройщиков» від 22.12.1986 року, де зазначено, що «в сельской месности подтверджением приднадлежности дома могут служить соответствующие справки исполкомов поселков селького Совета.

Аналогічні приписи наявні в абз. 4 п.62 « Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР » від 31 жовтня 1975 року та п. 45 « Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад народних депутатів » від 19 січня 1976 року.

Таким чином, виходячи з вище наведених норм Законів, суд вважає, що ОСОБА_6 на час своєї смерті був власником вище вказаного будинку та надвірних споруд під АДРЕСА_1

Згідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків від фізичної особи, яка померла, інших осіб.

Відповідно до ст. 1223 Цивільного кодексу України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що слід визнати за ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3, право власності на спадковий житловий будинок, який розташований за адресою АДРЕСА_1.

Керуючись ст. 10, 213-215 ЦПК України, ст. ст. 1216 ,1223Цивільного кодексу України, ст. 62 Сімейного Кодексу України, суд-

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1, що діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 задовольнити.

Визнати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, власником житлового будинку, що розташований в АДРЕСА_1

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Закарпатської області через Тячівський районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: В.В. Чопик