Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний №322/516/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Гасанбеков С.С.
Провадження №22-ц/778/134/17 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Кримської О.М.,

суддів: Дашковської А.В.,

ОСОБА_2,

секретаря Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою фермерського господарства «ОСОБА_3О.» на рішення Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 06 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до фермерського господарства «ОСОБА_3О.» про стягнення збитків та усунення перешкод у користуванні землею та за зустрічним позовом фермерського господарства «ОСОБА_3О.» до ОСОБА_4 про стягнення витрат (збитків),

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду із вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що має у приватній власності земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 4,03 га кожна, розташовані на території Новоіванківської сільської ради Новомиколаївського району Запорізької області, право на які посвідчені Державними актами на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЗП №005459 та серії ІІІ-ЗП №005460.

З 2014 року позивач не мала можливості використовувати належні їй земельні ділянки, оскільки ними безпідставно та протизаконно користувалося ФГ «ОСОБА_3О.», що було встановлено рішенням Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 13.05.2015 року, яким визнано недійсними договори оренди землі, начебто укладені на вищезазначені земельні ділянки між позивачем та відповідачем.

Незважаючи на те, що договори оренди землі вже були визнані недійсними, відповідач 26.09.2015 року зібрав врожай соняшника, ігноруючи присутність працівників поліції і сина позивача та їх спроби зупинити протиправні дії відповідача по збору врожаю.

Крім того, позивач зазначає, що відповідач продовжує використовувати належні позивачу земельні ділянки шляхом їх обробітку та підживлення, тобто підготовки їх до посіву.

Перешкоджаючи позивачу у використанні у 2015 році належних їй земельних ділянок шляхом їх неправомірного використання на підставі підроблених договорів оренди землі, відповідач завдал ОСОБА_4 збитки у вигляді неодержаних доходів в розмірі 170 916 грн. 33 коп..

Посилаючись на вказані обставини, позивач просила суд:

- стягнути з ФГ «ОСОБА_3О.» на її користь суму в розмірі 170 916 грн. 33 коп. в рахунок відшкодування заподіяних позивачу збитків;

- зобовязати відповідача усунути перешкоди в користуванні земельними ділянками для ведення особистого селянського господарства площею 4,03 га кожна, розташованими на території Новоіванківської сільської ради Новомиколаївського району Запорізької області, право на які посвідчені державним актом на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЗП № 005459, виданим Новомиколаївською районною державною адміністрацією 30.05.2002, зареєстрованим в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 2863, кадастровий номер :12:001:0005 та державним актом на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЗП № 005460, виданим Новомиколаївською районною державною адміністрацією 30.05.2002, зареєстрованим в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 2864, кадастровий номер :12:001:0006 шляхом припинення використання земель, а саме заходів щодо обробітку, підготовки землі до посіву та посіву земель.

У травні 2016 року відповідач предявив зустрічний позов, в обґрунтування якого зазначав, що у 2011 році ОСОБА_4 уклала договори оренди земельних ділянок з відповідачем.

У вересні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом про визнання договорів оренди землі недійсними, зазначаючи, що з ФГ «ОСОБА_5О.» в неї існувала усна домовленість про обробіток землі. Судом не встановлювалося на яких умовах була, начебто, досягнута домовленість. Окрім того, до цього часу не встановлено ким підписано договори оренди землі.

ФГ «ОСОБА_5О.», розраховуючи на довгострокову співпрацю, відновив родючість земельних ділянок ОСОБА_4, декілька років вносив добрива та парував зазначені землі.

Крім того, ОСОБА_4 користувалася всіма послугами, які надавалися орендодавцям фермерського господарства, а саме: безкоштовно завозилася вода, проводилася оранка, культивація, посів та збір врожаю з її власного городу.

Витрати, які понесено ФГ «ОСОБА_5О.» для відновлення родючості земельних ділянок позивача оцінено в 200 000 грн., які просив суд стягнути з ОСОБА_4 на користь господарства.

Рішенням Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 06 вересня 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто з ФГ «ОСОБА_5О.» на користь ОСОБА_4 170 916 грн. 33 коп. в рахунок відшкодування заподіяних їй збитків.

В задоволенні решти позову відмовлено.

В задоволенні зустрічного позову ФГ «ОСОБА_5О.» до ОСОБА_4 відмовлено.

Стягнуто з ФГ «ОСОБА_5О.» на користь ОСОБА_4 судовий збір в сумі 1 709 грн. 17 коп..

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду ФГ «ОСОБА_3О.» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_4, тобто стягнення з фермерського господарства «ОСОБА_3О.» на користь ОСОБА_4 170 916,33 грн. в рахунок відшкодування заподіяних їй збитків та ухвалити в цій частині нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовити в повному обсязі. В апеляційній скарзі зазначає про те, що позивачка не надала обґрунтування наявності втраченої вигоди, тобто прибутку, на який сторона, яка зазнала збитків мала право розраховувати у разі самостійного обробітку своїх земельних ділянок.

ОСОБА_4 не зявилася до апеляційного суду, причини неявки в судове засідання не повідомила.

Приймає участь в судовому засіданні через свого представника.

З огляду на вищевикладене та у відповідності до ст.ст. 303-1, 305 ЦПК України, судова колегія ухвалила розглядати справу за відсутності ОСОБА_4, яка не прибула в судове засідання.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав та мотивів.

Згідно положень ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

У пункті 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 24.10.2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» розяснено, що у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

З цих підстав предметом апеляційного перегляду є рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_4 про відшкодування збитків.

В іншій частині судове рішення сторонами не оскаржується, а тому судовою колегією не переглядається.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4 про відшкодування збитків, суд першої інстанції виходив із того, що в 2015 році, земельна ділянка, яка належить позивачці, перебувала у користуванні відповідача без належних правових підстав, чим їй завдано збитків внаслідок неможливості користуватися своєю власністю. Збитки розраховано позивачем самостійно.

Однак повністю погодитися з правильністю таких висновків суду першої інстанції колегія суддів не може, виходячи з наступного.

Встановлено, що ОСОБА_4 на праві приватної власності належать земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства, що знаходяться на території Новоіванківської сільської ради Новомиколаївського району Запорізької області, площею 4,03 га кадастровий № :12:001:0006, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЗП № 005460, площею 4,03 га кадастровий № :12:001:0005, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЗП № 005459 ( т.1 а.с.7,8).

Рішенням Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 13.05.2015 по справі № 322/700/14-ц, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 15.09.2015 та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.12.2015, було визнано недійсними укладений 20 жовтня 2011 року між ОСОБА_4 (орендодавець) та фермерським господарством «ОСОБА_3О.» (орендар) договір оренди землі, зареєстрований у Відділі Держкомзему у Новомиколаївському районі Запорізької області 22 грудня 2011 року за № 00762, відповідно до якого орендодавець надав, а орендар прийняв в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться на території Новоіванківської сільської ради Новомиколаївського району Запорізької області, загальною площею 4,03 га, кадастровий № :12:001:0006, що належить орендодавцю на праві приватної власності на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЗП № 005460, а також укладений 20 жовтня 2011 року між ОСОБА_4 (орендодавець) та фермерським господарством «ОСОБА_3О.» (орендар) договір оренди землі, зареєстрований у Відділі Держкомзему у Новомиколаївському районі Запорізької області 22 грудня 2011 року за № 00702, відповідно до якого орендодавець надав, а орендар прийняв в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться на території Новоіванківської сільської ради Новомиколаївського району Запорізької області, загальною площею 4,03 га, кадастровий № :12:001:0005, що належить орендодавцю на праві приватної власності на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЗП № 005459.( т.1 а.с.9-10; 11-12;140-142).

26.09.2016 відповідач зібрав врожай соняшника на земельних ділянках позивача, що підтверджується висновком про результати розгляду звернення громадянина від 05.10.2015 № 947, затвердженим начальником Новомиколаївського РВ ГУМВС України в Запорізькій області ОСОБА_6, та не заперечується представником відповідача.

Відповідно до Інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна від 14.06.2016 № 61331340, від 14.06.2016 № 61336897, вищезазначені належні позивачу земельні ділянки були передані нею в оренду на 10 років селянському (фермерському) господарству «Узун» на підставі договорів оренди землі від 10.05.2016, державна реєстрація права оренди за якими проведена 09.06.2016 (т.1 а.с.80-81).

Довідкою сектора статистики у Новомиколаївському районі Головного управління статистики у Запорізькій області від 10.03.2016 № 33-01-05/7 підтверджується те, що станом на 01.12.2015 середня врожайність соняшника по Новомиколаївському району становила 21,1 ц/га ( т.1 а.с.13).

Згідно з листом Управління агропромислового розвитку Новомиколаївської районної державної адміністрації Запорізької області від 09.03.2016 № 75 максимальні закупівельні ціни на соняшник станом на 04.03.2016 становили 10 600,00 грн./тонну, а мінімальні 9500,00 грн./тонну( т.1 а.с.14).

Інших доказів щодо врожайності та цін на соняшник сторони суду не надали.

З цих підстав колегія суддів констатує, що правових підстав для використання спірної земельної ділянки, яка належить позивачці, відповідач не мав.

Одночасно відповідач визнає факт використання ним спірної земельної ділянки у 2015 році, отже фактично користуватися своєю земельною ділянкою позивачка у вказаний період часу не могла, так як цією ж земельною ділянкою користувався відповідач.

Згідно ч.2 ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, відшкодування заподіяних збитків (пункт «ґ» частини 3 цієї статті).

Відповідно до положень п. «д» ст.156 ЗК України власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивачка вказувала на те, що вона не могла самостійно використовувати земельні ділянки за призначенням та у звязку з цим понесла збитки у вигляді неотриманого врожаю соняшника, тому на підставі ст..22 ЦК України просила відповідача відшкодувати понесені нею збитки у вигляді неотриманого врожаю соняшника за 2015 рік у розмірі 170 916 грн. 33 коп.

Згідно положень ч.ч.1, 2 ст.157 ЗК України відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, які використовують земельні ділянки, а також органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів або погіршує якість земель, розташованих у зоні їх впливу, в тому числі внаслідок хімічного і радіоактивного забруднення території, засмічення промисловими, побутовими та іншими відходами і стічними водами.

З вимог ст.22 ЦК України вбачається, що збитками є: втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до п.12 постанови Пленуму ВСУ від 16.04.2004 №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» у випадках самовільного зайняття земельних ділянок, псування, забруднення земель чи вчинення інших порушень земельного законодавства шкода відшкодовується відповідно до статей 211, 212 ЗК , статей 22, 623, 1166, 1172, 1192 ЦК особами, що її заподіяли. У випадку самовільного зайнятті землі на користь землекористувача (власника) стягується вартість неодержаної сільськогосподарської продукції, обчислена за ринковими цінами, з урахуванням середньої врожайності певної культури в господарстві, за винятком витрат виробництва, повязаних зі збиранням урожаю, а також витрат на відновлення якості земель відповідно до їхнього призначення.

Згідно ст.157 ЗК України відшкодування збитків власникам землі здійснюється в тому числі і юридичними особами, які використовують земельні ділянки. Розмір завданих збитків визначається відповідно до Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженим постановою КМУ №284 від 19.04.1993 .

Відповідно до п. 3 Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам від 19 квітня 1993 року № 284 (далі - Порядок) відшкодуванню підлягають збитки власників землі і землекористувачів, у тому числі орендарів, включаючи і неодержані доходи, якщо вони обґрунтовані.

У п. 2 Порядку зазначено, що розміри збитків визначаються комісіями, створеними Київською та Севастопольською міськими, районними державними адміністраціями, виконавчими комітетами міських (міст обласного значення) рад. Результати роботи комісій оформляються відповідними актами, що затверджуються органами, які створили ці комісії.

Як вбачається з матеріалів справи, Новомиколаївською районною державною адміністрацією Запорізької області комісію з визначення та відшкодування збитків, заподіяних власникам землі та землекористувачам на території Новомиколаївського району створено не було, розрахунку розміру збитків, завданих власнику землі, складеного відповідним органом з дотриманням вимог чинного законодавства не складалось.

Заявляючи позовні вимоги про стягнення збитків в сумі 170 916 гривень 33 копійки ОСОБА_4 не звернула увагу, що її доводи з приводу ймовірного збору урожаю соняшника у розмірі 2,11 т., що в свою чергу могло б принести їй прибуток у сумі 170 916,33 грн., є лише припущеннями.

Наведені позивачем розрахунки упущеної вигоди є теоретичними, побудовані на можливих очікуваннях отримання певного доходу та не підтверджені відповідними документами, що свідчили б про конкретний розмір прибутку, який міг бути отриманий. Законодавством передбачено порядок відшкодування втраченої вигоди, однак позивач провела власний розрахунок розміру збитків в сумі 170 916 гривень 33 копійки всупереч вимогам ч. 3 ст. 157 ЗК України та Постановам КМУ № 284 від 19.04.1993 року та № 963 від 25.07.2007 року, що не може бути підставою для задоволення позовних вимог.

Колегія суддів вважає, що позивачкою не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження розміру збитків про стягнення яких заявлено позов.

З огляду на положення ч.3 ст.10 та ч.ч.1, 4 ст.60 ЦПК України про те, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; колегія суддів вважає, що позивачкою не доведено належними та допустимими доказами, згілно положень ст.. ст.. 58,59 ЦПк України, розмір наявних у неї збитків, заподіяних внаслідок неодержання доходу.

Відповідно до ст.309 ЦПК України підставою для скасування рішення суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи, недоведеність обставин, що мають значення по справі, які суд вважав доведеними, порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Таким чином, рішення Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 06 вересня 2016 р у даній справі в частині стягнення з фермерського господарства «ОСОБА_3О.» на користь ОСОБА_4 в рахунок відшкодування заподіяних збитків, підлягає скасуванню у звязку з недоведеністю обставин, що мають значення по справі, які суд вважав доведеними, та порушенням вимог ст. 213 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості судового рішення з ухваленнмя нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу фермерського господарства «ОСОБА_3О.» задовольнити .

Рішення Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 06 вересня 2016 р. у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до фермерського господарства «ОСОБА_3О.» про стягнення збитків та усунення перешкод у користуванні землею та за зустрічним позовом фермерського господарства «ОСОБА_3О.» до ОСОБА_4 про стягнення витрат (збитків), - скасувати в частині задоволення позовних вимог про стягнення збитків, заподіяних внаслідок неодержання доходу.

Ухвалити у цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до фермерського господарства «ОСОБА_3О.» про стягнення збитків, заподіяних внаслідок неодержання доходу.

Рішення апеляційного суду набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий: О.М.Кримська

Судді: А.В. Дашковська

ОСОБА_2