Справа№ 324/423/16-ц
Провадження № 2/324/5/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.02.2017 Пологівський районний суд

Запорізької області

в складі: головуючого судді Іванченка М.В.

при секретарі Клименко О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Пологи справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 районної державної адміністрації Запорізької області, ОСОБА_3 управління Держгеокадастру у Запорізькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Інженерненська сільська рада Пологівського району Запорізької області, про визнання права на земельну частку (пай) та зобовязання додатково виділити земельну ділянку в натурі (на місцевості),

в с т а н о в и в:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом, в якому зазначила, що 24.11.2014 року померла її мати ОСОБА_4. Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді земельної частки (паю) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Таврія» Інженерненської сільської ради Пологівського району Запорізької області розміром 5,44 умовно кадастрових гектарів без визначення меж цієї земельної частки в натурі, що належала ОСОБА_4 на підставі сертифікату ЗП №0068499 на право на земельну частку (пай) як члену КСП «Таврія». 15.11.2005 року ОСОБА_4К отримала державний акт серії ЗП №062568 на право власності на земельну ділянку площею 2,6003га. У встановлений законом строк позивачка прийняла спадщину і отримала свідоцтво про право на спадщину за законом. Після оформлення спадщини нею були виявлені розбіжності у розмірі земельної ділянки. Так, у сертифікаті на право власності на земельну частку (пай) зазначено розмір земельної ділянки 5,44га, а у державному акті на право власності на земельну ділянку 2,6003га. Різниця у розмірах складає 2,8397га. На неодноразові запити представника позивачки щодо підстав для виділення земельної ділянки меншої площі управління Держземагенства у ОСОБА_2 районі Запорізької області відповіді не надало. Позивачка вважає, що відповідачі порушили її права, вимоги Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» і Земельного кодексу України, виділивши земельну ділянку меншої площі, ніж це передбачено сертифікатом на право на земельну часку (пай). У звязку із цим, позивачка просить визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_4, померлої 24.11.2014 року, право на земельну частку (пай) із земель колективної власності КСП «Таврія», розташованого на території Інженерненської сільської ради Пологівського району Запорізької області, на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЗП №0068499; зобовязати ОСОБА_2 районну державну адміністрацію Запорізької області та Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області виділити їй додатково земельну ділянку в натурі (на місцевості) із земель колективної власності КСП «Таврія», розташованого на території Інженерненської сільської ради Пологівського району Запорізької області, на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЗП №0068499.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник адвокат ОСОБА_5, які приймали участь у судовому розгляді справи в режимі відеоконференції, прибувши до Бердянського міськрайонного суду Запорізької області, підтримавши позов та виклавши мотиви його предявлення, просять поданий позов задовольнити, при цьому уточнили, що розмір земельної частки (паю), на який вони просять визнати право власності та виділити, складає 2,8397га.

Представник відповідача ОСОБА_2 районної державної адміністрації Запорізької області ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на безпідставність і необґрунтованість вимог позивача. На обґрунтування своєї позиції зазначила, що ОСОБА_2 районна державна адміністрація не здійснювала розподіл земельних часток (паїв) між їх власниками, такий розподіл здійснювався загальними зборами співвласників. За результатами загальних зборів членів КСП «Таврія» був виданий державний акт серії ЗП №00341 на право колективної власності на землю від 10.08.1995 року. ОСОБА_4 значилася членом КСП «Таврія» під номером 319 у додатку №1 до вказаного державного акту. Розпорядженням голови ОСОБА_2 районної державної адміністрації від 05.08.1996 року №489 було затверджено земельну частку (пай) по КСП «Таврія» розміром 5,44 умовних кадастрових гектарів. До загальної площі включено ріллю, багаторічні насадження, сіножаті та пасовища. У звязку із тим, що на підставі судових рішень протягом 2001-2002 років до членів КСП «Таврія» було включено ще 24 громадянина, розпорядженням голови ОСОБА_2 районної державної адміністрації від 19.08.2002 року №615 було затверджено земельну частку (пай) розміром 5,25 умовних кадастрових гектарів вартістю 16147грн. (станом на 1995 рік). У 2002 році колектив співвласників вирішив розподілити ріллю на конкретні земельні ділянки, а інші угіддя залишити у спільній частковій власності. Оскільки ОСОБА_4 отримала державний акт на право власності на земельну ділянку розміром 2,6003га, залишок по сертифікату на право на земельну частку (пай) складає 0,4960 умовних кадастрових гектарів вартістю 1525,54 грн. (у цінах 1995 року). Оскільки спадкодавцем позивачки було реалізоване її право на земельну частку (пай) за рахунок земель колективного сільськогосподарського підприємства та, враховуючи норми Указу Президента України від 08.08.1995 № 720 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Інженерненської сільської ради Пологівського району Запорізької області ОСОБА_7 заперечила проти задоволення позову з аналогічних підстав.

Представник відповідача ОСОБА_3 управління Держгеокадастру у Запорізькій області в судове засідання не зявився, але подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі з урахуванням раніше поданих заперечень, зазначив, що Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області законодавчо не наділене повноваженнями щодо розпорядження земельними ділянками колишніх колективних сільськогосподарських підприємств. З поданих письмових заперечень проти позову вбачається, що КСП «Таврія» одержало державний акт серії ЗП №00341 на право колективної власності на землю 10.08.1995 року, у додатку № 1 до якого під номером 319 значилася ОСОБА_4 Розпорядженням голови ОСОБА_2 районної державної адміністрації від 05.08.1996 року №489 було затверджено земельну частку (пай) по КСП «Таврія» розміром 5,44 умовних кадастрових гектарів вартістю 1672,00 мільйонів карбованців. До загальної площі включено ріллю, багаторічні насадження, сіножаті та пасовища. У звязку із тим, що на підставі судових рішень протягом 2001-2002 років до членів КСП «Таврія» було включено ще 24 громадянина, розпорядженням голови ОСОБА_2 районної державної адміністрації від 19.08.2002 року №615 було затверджено земельну частку (пай) розміром 5,25 умовних кадастрових гектарів вартістю 16147грн. (станом на 1995 рік). У 2002 році колектив співвласників вирішив розподілити ріллю на конкретні земельні ділянки, а інші угіддя (ріллю, багаторічні насадження, сіножаті та пасовища) залишити у спільній частковій власності. На підставі вказаного рішення була розроблена науково-технічна документація по розробці проекту охорони земель землеволодіння з культурно-меліоративною ґрунтозахисною системою землеробства ТОВ «Фірма «Інженерне» (колишнє КСП «Таврія»). У вказаній документації площа земельної частки (паю) визначалась методом проектного розрахунку шкал грошової оцінки агровиробничих груп ґрунтів. При цьому, за основу взято рівність земельних ділянок кожного співвласника у грошовому виразі, так як фізичні властивості земельних ділянок в умовних кадастрових гектарах та фізичних гектарах є абсолютно різними. Оскільки якість земель КСП «Таврія» неоднорідна, то розмір земельних ділянок коливається від 2,5724га до 9,0941га при одній і тій же грошовій оцінці паю. Тобто на землях вищої якості розмір паю менший, а на землях нижчої якості більший. Розпорядженням голови ОСОБА_2 районної державної адміністрації від 08.09.2004 року №706 громадянам, у тому числі й ОСОБА_4, було надано дозвіл на передачу у власність земельних ділянок для ведення товарного сільського господарського виробництва із земель, зазначених у державному акті на право колективної власності на землю КСП «Таврія». Після цього, на підставі заяв громадян була розроблена технічна документація із землеустрою. 15.11.2005 року ОСОБА_4 отримала державний акт на право власності на земельну ділянку. Залишок по сертифікату на право на земельну частку (пай) складає 0,4960 умовних кадастрових гектарів вартістю 1525,54грн. (у цінах 1995 року). Організаційні та правові засади виділення в натурі залишку по сертифікату регулюються Законом України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)». При цьому, вважає безпідставними посилання позивачки на норми ч. 1-3, 5, 9-10 ст.25, ч.3 ст.118 ЗК України та Постанову Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», оскільки вказані положення регулюють питання приватизації земель державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, а у даному випадку спірні землі знаходилися у власності колективного сільськогосподарського підприємства. Оскільки до позивачки у повному обсязі перейшли усі права померлої ОСОБА_4, що підтверджується відповідними свідоцтвами про право на спадщину, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивачки, представника позивачки, представників відповідача і третьої особи та давши оцінку доказам, суд знаходить позов таким, що не підлягає задоволенню із наступних підстав.

За змістом ст. ст. 10, 11, 60, 212 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Встановлено, що 14.11.2014 року померла ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про її смерть серії І-ЖС №307449, виданим 24.11.2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Бердянську реєстраційної служби Бердянського міськрайонного управління юстиції у Запорізькій області. Померла ОСОБА_4 була матірю позивачки ОСОБА_1, що встановлено судом і не заперечується особами, які беруть участь у справі.

Після смерті ОСОБА_4 залишилася спадщина, до складу якої входить земельна ділянка та право на земельну частку (пай).

Відповідно до Державного акту на право колективної власності на землю серії ЗП №00341 від 10.08.1995 року КСП «Таврія» Пологівського району Запорізької області передано у колективну власність 4015,7га землі для ведення сільськогосподарського виробництва. У списку громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу або товариства, який є додатком №1 до вказаного Державного акту, під номером 319 значиться ОСОБА_4

Як вбачається із копії Виписки з протоколу №9 засідання КСГП «Таврія» від 28.12.1995 року, було створено комісію по обчисленню розмірів середньої земельної частки (паю). Вказана комісія зробила розрахунок вартості земельної частки (паю) та її розміру в умовних кадастрових гектарах, з якого вбачається, що кількість осіб, які мають право на земельну частку (пай) складає 675, а вартість земельної частки (паю) - один мільярд шістсот сімдесят два мільйони карбованців. При цьому, площа сільськогосподарських угідь, переданих у колективну власність підприємству, що підлягають паюванню складає 3671,4га, з яких рілля 2818,4га, багаторічні насадження 40,0га, сіножаті 547,4га, пасовища 265,9га.

Розпорядженням голови ОСОБА_2 районної державної адміністрації від 05.08.1996 №489 було затверджено земельну частку (пай) по КСП «Таврія» розміром 5,44 умовних кадастрових гектарів вартістю 1672 мільйонів карбованців.

На підставі зазначеного розпорядження ОСОБА_2 районної державної адміністрації ОСОБА_4 отримала сертифікат на право на земельну частку (пай) ЗП №0068499 від 03.09.1996 року, згідно якого їй належало право на земельну часку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Таврія», розміром 5,44 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Вартість земельної частки (паю) становить один мільярд шістсот сімдесят два мільйони карбованців.

Розпорядженням голови ОСОБА_2 районної державної адміністрації від 19.08.2002 року №615 було скасоване розпорядження голови ОСОБА_2 районної державної адміністрації від 05.08.1996 року №489 та затверджено земельну частку (пай) по КСП «Таврія» розміром 5,25 в умовних кадастрових гектарах вартістю 16147грн. (станом на 1995 рік). Також до списку співвласників права колективної власності на землю КСП «Таврія» було включено 24 особи.

Як вбачається із копії Науково-технічної документації по розробці проекту охорони земель землеволодіння з культурно-меліоративною ґрунтозахисною системою землеробства ТОВ «Фірма «Інженерне» (колишнє КСП «Таврія») Пологівського району Запорізької області, розробленої Запорізькою філією інституту землеустрою Української академії аграрних наук, більшість ділянок ріллі вказаного підприємства відноситься до земель універсального використання, але значна площа ґрунтів в господарстві деградовані та малородючі. Поділу на земельні частки (паї) підлягає рілля на площі 2823,14га. Багаторічні насадження, сіножаті та пасовища залишаються у спільній частковій власності. В залежності від якості ґрунтів розміри земельних часток (паїв) коливаються від 2,5724га до 9,0941га при середньому по господарству 4,0738га. В результаті складання технічної документації здійснено перехід від середнього розміру земельної частки (паю) в кадастрових гектарах до конкретного розміру цієї ділянки у фізичних гектарах з визначенням меж в натурі.

Розпорядженням голови ОСОБА_2 районної державної адміністрації від 08.09.2004 року №706 громадянам, у тому числі й ОСОБА_4, було надано дозвіл на замовлення виготовлення державних актів на право власності на земельну ділянку. Після цього, на підставі заяв громадян була розроблена технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку членам колишнього КСП «Таврія».

15.11.2005 року ОСОБА_4 отримала державний акт серії ЗП №062568 на право власності на земельну ділянку площею 2,6003га, кадастровий номер :08:003:0360, розташовану на території Інженерненської сільської ради Пологівського району Запорізької області і призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Із наданої до суду копії акта про передачу та прийом земельних часток (паїв) і погодження зовнішніх меж та додатку №1 до нього вбачається, що ОСОБА_4 отримала вказаний вище державний акт на земельну ділянку площею 2,6003га і власноручним підписом засвідчила свою згоду із вказаною площею земельної ділянки.

Крім того, до суду не надано жодного доказу, який би підтверджував оспорювання ОСОБА_4 за життя відомостей, що внесені до Державного акта на земельну ділянку площею 2,6003га, а також змін до її сертифікату на право на земельну частку (пай).

Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 66 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що на майно, що переходить за правом спадкоємства до спадкоємців або держави, нотаріусом або в сільських населених пунктах - посадовою особою органу місцевого самоврядування, яка вчиняє нотаріальні дії, за місцем відкриття спадщини видається свідоцтво про право на спадщину.

У постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 30.01.2013 року у справі № 6-168цс12 зроблено висновок, що майнове право, яке можна визнати як «право очікування», є складовою частиною майна як обєкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому.

Відповідно до п. п. 16, 17 Розділу Х «Перехідні положення» ЗК України громадянам - власникам земельних часток (паїв) за їх бажанням виділяються в натурі (на місцевості) земельні ділянки з видачею державних актів на право власності на землю. Сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікат на право на земельну частку (пай) є дійсним до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Згідно зі ст.2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», крім сертифікату, що посвідчує право на земельну частку (пай), документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), є, зокрема, свідоцтво про спадщину, а також посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай).

Враховуючи, що на момент відкриття спадщини ОСОБА_4 мала у власності земельну ділянку площею 2,6003га з кадастровим номером :08:003:0360, а також залишок права на земельну частку (пай) члена колективного сільськогосподарського підприємства «Таврія» Пологівського району Запорізької області, розміром 0,4960 умовних кадастрових гектарів, саме вказані обєкти ввійшли до складу спадщини і були прийняті позивачкою ОСОБА_1 Так, згідно копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.09.2015 року серії НАН №571309 та копії ОСОБА_5 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №44030992 від 17.09.2015 року, земельна ділянка площею 2,6003га з кадастровим номером :08:003:0360 отримана у спадок позивачкою ОСОБА_1 після смерті її матері ОСОБА_4 Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.09.2015 року серії НАН №571310 та копії ОСОБА_5 про реєстрацію в Спадковому реєстрі №41532793 від 17.09.2015 року, позивачка ОСОБА_1 успадкувала після смерті матері ОСОБА_4 залишок права на земельну частку (пай), виданий члену колективного сільськогосподарського підприємства КСП «Таврія» Інженерненської сільської ради Пологівського району Запорізької області, розміром 0,4960 умовних кадастрових гектарів.

Під час розгляду справи судом встановлено, що право власності на вказане вище майно і майнові права позивачки та законність підстав їх набуття відповідачами не оспорюють.

Крім того, судом встановлено, що розміри земельних ділянок під час їх розподілу в натурі (на місцевості) визначалися в залежності від якості ґрунтів та вартості земельної частки (паю), а не від її розміру в умовних кадастрових гектарах, як на тому наполягає позивачка.

Наведене вище свідчить про безпідставність тверджень позивачки про належність спадкодавцеві земельної ділянки більшої площі, ніж вказано у Державному акті та у сертифікаті на право на земельну частку (пай) після внесення до нього змін.

Що стосується позовних вимог позивачки ОСОБА_1 про зобовязання ОСОБА_2 районної державної адміністрації Запорізької області та ОСОБА_3 управління Держгеокадастру у Запорізькій області виділити їй додатково земельну ділянку в натурі (на місцевості) із земель колективної власності КСП «Таврія», розташованого на території Інженерненської сільської ради Пологівського району Запорізької області, на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЗП №0068499, вони також не підлягають задоволенню, зважаючи на таке.

Як вже зазначалося вище, судом встановлено, що ОСОБА_4 за життя частково реалізувала своє право на отримання в натурі земельної частки (паю), наданого їй як члену КСП «Таврія», що підтверджується копією державного акта серії ЗП №062568. Не реалізованим залишилося лише право на земельну частку (пай) розміром 0,4960 умовних кадастрових гектарів, посвідчене сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ЗП №0068499 із внесеними до нього змінами.

Тому позивачка має право на виділення в натурі (на місцевості) за рахунок земель, що належали КСП «Таврія», лише земельної частки (паю) розміром 0,4960 умовних кадастрових гектарів і вартістю 1525,54грн. в цінах 1995 року.

При цьому судом враховано, що відповідно до ст.1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають, зокрема, колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку, громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом.

Згідно ч.1 та ч.2 ст.3 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації. Особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості).

Згідно зі ст.5 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» сільські, селищні, міські ради та районні державні адміністрації в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості): розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок і видачі документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку; приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості). Сільські, селищні, міські ради приймають рішення щодо виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) у межах населених пунктів, а районні державні адміністрації - за межами населених пунктів.

Згідно зі ст.6 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» сільські, селищні, міські ради та районні державні адміністрації в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості): розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок і видачі документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку; приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості). Сільські, селищні, міські ради приймають рішення щодо виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) у межах населених пунктів, а районні державні адміністрації - за межами населених пунктів.

Відповідно до ст.9 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» розподіл земельних ділянок у межах одного сільськогосподарського підприємства між власниками земельних часток (паїв), які подали заяви про виділення належних їм земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), проводиться відповідною сільською, селищною, міською радою чи районною державною адміністрацією за місцем розташування земельних ділянок на зборах власників земельних часток (паїв) згідно з проектом землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Розподіл земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) у межах одного сільськогосподарського підприємства проводиться за згодою не менш як двох третин власників земельних часток (паїв), а за її відсутності - шляхом жеребкування. Результат розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) у межах одного сільськогосподарського підприємства оформляється відповідним протоколом, що підписується власниками земельних часток (паїв), які взяли участь у їх розподілі. До протоколу про розподіл земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) додаються проект землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв), список осіб, які взяли участь у їх розподілі. Протокол про розподіл земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) затверджується відповідною сільською, селищною, міською радою чи районною державною адміністрацією і є підставою для прийняття рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) та видачі державних актів на право власності на земельну ділянку власникам земельних часток (паїв).

Встановлено, що відповідно до копії протоколу №4 від 20.10.2007 року загальних зборів бувшого КСП «Таврія» Пологівського району Запорізької області було вирішено розпаювати сіножаття та пасовища між пайовичками, для чого замовити в Запорізькій філії інституту землеустрою Української академії аграрних наук схему поділу та проект землеустрою.

З дослідженого Державного акту на право колективної власності на землю серії ЗП №00341 від 10.08.1995 року КСП «Таврія» Пологівського району Запорізької області з планом зовнішніх меж земель, переданих у колективну власність, вбачається, що дані землі розташовані за межами населеного пункту, тому розпорядження ними відноситься до компетенції ОСОБА_2 районної державної адміністрації.

Позивачкою не надано суду належних і допустимих доказів того, що було розроблено зазначений проект землеустрою і проведено розподіл земельних ділянок, до яких належать багаторічні насадження, сіножаття та пасовища, між власниками земельних часток (паїв) КСП «Таврія», протокол про проведення якого б надавався на затвердження або вона зверталася до ОСОБА_2 районної державної адміністрації Запорізької області із заявою про виділення їй земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) у порядку, передбаченому Законом України ««Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», та їй в цьому було відмовлено.

З огляду на викладене, відсутні правові підстави стверджувати про порушення права позивачки на виділення в натурі належної їй земельної частки (паю) на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЗП №0068499 та свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.09.2015 року серії НАН №571310.

У п. 3 Порядку організації робіт та методика розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв), затвердженого постаново КМУ від 04.02.2004 року №122, передбачено, що у разі виявлення після розробки проекту факту невключення одного чи кількох громадян, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку, спадкоємців права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом, інших громадян та юридичних осіб України, які відповідно до законодавства набули право на земельну частку (пай), до списку власників земельних часток (паїв), на підставі якого був складений проект, сільська, селищна, міська рада чи райдержадміністрація може прийняти рішення (розпорядження) про, зокрема, надання зазначеним громадянам земельних ділянок із земель запасу чи резервного фонду у розмірі відповідної земельної частки (паю).

Разом з тим, громадянам земельні ділянки в натурі (на місцевості) можуть виділятися із земель запасу чи резервного фонду в розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, але за рахунок земель резервного фонду саме колишнього колективного сільськогосподарського підприємства.

Частиною 4 статті 122 ЗК України передбачено, що Центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

При цьому, що відповідно до Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» земельні частки (паї) не є землями державної чи комунальної власності, їх надання здійснюється за рішенням відповідних сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації, з урахуванням їх місця розташування.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області законодавчо не наділене повноваженнями щодо розпорядження земельними ділянками колишніх колективних сільськогосподарських підприємств, оскільки це суперечить вимогам ст.122 ч.4 ЗК України.

Також суд погоджується із твердженням ОСОБА_3 управління Держгеокадастру у Запорізькій області щодо безпідставності посилання позивачки на норми ч. 1-3, 5, 9-10 ст.25, ч.3 ст.118 ЗК України та Постанову Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», оскільки вказані положення регулюють питання приватизації земель державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, а у даному випадку спірні землі знаходилися у власності колективного сільськогосподарського підприємства.

Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, тому в його задоволенні слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 328, 392, книгою шостою ЦК України, Законом України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», ст. ст. 10, 11, 15, 57, 60, 212, 215 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 районної державної адміністрації Запорізької області, ОСОБА_3 управління Держгеокадастру у Запорізькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Інженерненська сільська рада Пологівського району Запорізької області, про визнання права на земельну частку (пай) та зобовязання додатково виділити земельну ділянку в натурі (на місцевості) відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Запорізької області через Пологівський районний суд Запорізької області на протязі десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: