Справа №478/404/17 пров. №6/478/4/2017
У х в а л а

І м е н е м У к р а ї н и

28.03.2017 року Казанківський районний суд Миколаївської області

в складі: головуючої судді Сябренко І.П.

за участю: секретаря Поліщук С.П.

державного виконавця Головіна О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в смт. Казанка подання головного державного виконавця Казанківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України,

В с т а н о в и в:

ОСОБА_1 державний виконавець Казанківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області ОСОБА_1 звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України, в якому зазначив, що на виконанні перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-508/2009, виданого 21.02.2017 року Казанківським районним судом Миколаївської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання малолітньої дитини сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Посилаючись на те, що боржником не виконується рішення суду, аліменти на сплачуються, а також на те, що боржник не вчиняв дій, спрямованих на виконання рішення суду, просив тимчасово обмежити ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України, без вилучення паспортного документа.

В судовому засіданні головний державний виконавець Казанківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області ОСОБА_1 подання підтримав, просив його задовольнити.

Вислухавши доводи головного державного виконавця Казанківського районного відділу ДВС, дослідивши матеріали подання та виконавчого провадження, суд приходе такого висновку.

Відповідно до ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст.2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та ст.12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права (далі - Пакт), кожна людина є вільної у виборі місця перебування і вправі покидати будь-яку країну, включаючи свою власну.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюється Законом від 21 січня 1994 р. №3857-ХІІ «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» (далі - Закон).

Положеннями ст.6 цього Закону встановлено, що право громадянина України на виїзд може бути тимчасово обмежено, зокрема якщо він ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням,- до виконання зобовязань.

За змістом ст.377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця або за місцезнаходженням виконавчого округу за поданням приватного виконавця.

При цьому, саме на державному виконавцю лежить обов'язок довести суду з наданням відповідних матеріалів виконавчого провадження необхідність обмеження конституційного права боржника у виконавчому провадженні.

За змістом п.19 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право лише у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобовязань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Оскільки чинне законодавство не містить визначення поняття "ухилення", а практика Конституційного Суду України щодо його офіційного тлумачення відсутня, то під «ухиленням» від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), вжите у п.5 ч.1 ст.6 Закону №3857-ХІІ та у п.19 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», слід розуміти такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків, у зв'язку з цим і здійснюється примусове виконання.

Саме ці діяння, а також наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, і підлягають доведенню у суді.

І тільки за умови "доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання" можливе задоволення такого подання.

Оскільки, відповідно до ч.2 ст.377-1 зазначеного вище Кодексу, згадане подання розглядається судом негайно, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю державного виконавця, то саме на останнього покладається тягар доказування. Тим паче, що особа, стосовно обмеження права якої внесено подання, фактично позбавлена можливості довести суду, що нею було вжито усіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Оскільки законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність самого факту невиконання зобов'язань, а тільки за ухилення від їх виконання, то з метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, суду належить з'ясовувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.

При цьому слід зазначити, що ухилення боржника від виконання своїх зобов'язань є оціночним поняттям.

Невиконання може бути зумовлене об'єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо.

Встановлення названих обставин дає суду підстави для відмови у поданні державного виконавця.

В той же час, встановлення того, що боржник свідомо ухиляється від виконання - маючи змогу виконати зобов'язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин, дає суду підстави для задоволення подання.

Критерій достатності вжитих боржником з метою належного виконання зобов'язання заходів визначається судом.

Не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків і саме невиконання боржником самостійно зобов'язань протягом строку, встановленого державним виконавцем в постанові про відкриття виконавчого провадження.

У зв'язку із цим не можна говорити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків у виконавчому провадженні у разі, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

На підставі наведеного вище, можна зробити висновок, що поняття «ухилення» від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Із матеріалів подання вбачається, що у Казанківському районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області знаходиться виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-508/2009 виданого 21.02.2017 року Казанківським районним судом Миколаївської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання малолітньої дитини сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стягнення проводити щомісячно починаючи з 07.07.2009 року до досягнення дитиною повноліття.

13.03.2017 року головним державним виконавцем Казанківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

Однак, даних про те, що постанова про відкриття виконавчого провадження та зазначене подання направлялися боржнику матеріали справи не містять.

Подання головного державного виконавця також не містить жодних посилань на конкретні факти навмисного чи іншого свідомого невиконання обов'язку ОСОБА_2, а також підтверджень таких фактів.

Особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Враховуючи те, що головним державним виконавцем не надано суду доказів, які свідчили б про обізнаність боржника з наявністю відкритого виконавчого провадження та строками його добровільного виконання та про те, що боржник свідомо ухиляється від виконання зобов'язань, суд відмовляє в задоволенні подання головного державного виконавця Казанківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області.

Керуючись ст. 377-1 ЦПК України, суд

У х в а л и в:

В задоволенні подання головного державного виконавця Казанківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України, - відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Миколаївської області через Казанківський районний суд протягом п'яти днів з дня її оголошення.

Суддя