Провадження № 2/317/106/2017
Справа № 317/4235/16-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2017 року місто Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Сакояна Д.І.

при секретарі судового засідання Лебідь О.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Запорізького районного суду Запорізької області знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю.

В судовому засіданні 27.03.2017 р. позивач та відповідач подали до суду спільну заяву про визнання мирової угоди та просили затвердити мирову угоду від 27.03.2017 р., укладену між ними.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає, що мирова угода не підлягає визнанню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 31 ЦПК України сторони можуть укласти мирову угоду на будь-якій стадії цивільного процесу.

Відповідно до ст. 175 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обовязків сторін та предмета позову. Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну заяву. Якщо мирову угоду або повідомлення про неї викладено в адресованій суду письмовій заяві сторін, ця заява приєднується до справи. Закриваючи провадження у справі, суд за клопотанням сторін може постановити ухвалу про визнання мирової угоди. Якщо умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у визнанні мирової угоди і продовжує судовий розгляд. Суд не визнає мирової угоди у справі, в якій одну із сторін представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.

За умовами мирової угоди сторони домовилися визнати житловий будинок з господарськими спорудами № 20 в с. Малишівка по вул. Сирєнєвій, яке набуте в період знаходження сторін в зареєстрованому шлюбі спільною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину житлового будинку літ. «А» загальною площею 64,1 кв.м., житловою площею 40,9 кв.м., що розташований в с. Малишівка Запорізького району Запорізької області по вул. Сирєнєвій, 20.

Оскільки предмет мирової угоди повинен обмежуватись предметом спору у конкретній цивільній справі, однак з мирової угоди вбачається, що сторони фактично ставлять у ній питання щодо поділу житлового будинку та визнання права власності за позивачем на 1/2, у той час коли у позові позивач просить визнати майно її особистою приватною власністю, а не поділити його, суд приходить до висновку, що умови мирової угоди виходять за межі предмету позову.

Крім того, за приписами ч. 1 ст. 60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу і так є спільною сумісною власністю, а тому визнавати його спільною сумісною власністю ще й судовим рішення потреби немає.

За наведених обставин суд дійшов висновку, що мирова угода не відповідає чинному законодавству, а тому не може бути визнана.

Керуючись ст.ст. 175, 209, 210 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

У визнанні мирової угоди від 27 березня 2017 року, укладеної між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовити.

Ухвала окремо від рішення суду апеляційному оскарженню не підлягає, заперечення на неї можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення.

Суддя Д.І. Сакоян