Номер провадження: 22-ц/785/1901/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.03.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

- головуючого судді Заїкіна А.П.,

- суддів: - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

за участю секретаря Гарбуз В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до державної судноплавної компанії «Чорноморське морське пароплавство» про визнання неправомірними дій щодо ненадання інформації, зобовязання вчинити певні дії та відшкодування майнової шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17 жовтня 2016 року,

встановила:

У серпні 2011 року ОСОБА_4 звернувся до суду з зазначеним неодноразово уточненим у вересні 2011 р., квітні 2012 р., січні та серпні 2013 р. позовом, в якому остаточно просив: 1) зобовязати державну судноплавну компанію «Чорноморське морське пароплавство» (далі - ДСК «Чорноморське морське пароплавство») надати йому копії вказаних у позові документів (всього у кількості - 71 документ) з резолюціями президентів і посадових осіб ДСК «Чорноморське морське пароплавство», які завірити належним чином керівництвом, а також їх копії, які залучити до матеріалів справи; 2) зобовязати ДСК «Чорноморське морське пароплавство» принести йому публічне вибачення перед трудовим колективом ДСК «Чорноморське морське пароплавство», де він працював, у звязку з порушенням його права на отримання вказаної вище інформації; 3) визнати дії ДСК «Чорноморське морське пароплавство» незаконними в частині умисного порушення по відношенню до нього ст. ст. 3, 8, 9, 22, 32, 40, 43, 45, 46, 53, 55, 57, 58, 60, 61, 64, 68 Конституції України, Закону України «Про інформацію», Закону України «Про звернення громадян»; 4) стягнути з ДСК «Чорноморське морське пароплавство» матеріальні збитки за банківські витрати під час розгляду справи з урахуванням індексу інфляції на день ухвалення судом рішення; 4) стягнути судові витрати.

ОСОБА_4 свої вимоги обґрунтовував тим, що з 21.10.2001 р. по 26.05.2005 р. він подав декілька позовів до суду з приводу порушення адміністрацією ДСК «Чорноморське морське пароплавство» трудового законодавства відносно нього. Вимоги судів про витребування документів не були виконані, що призвело до ухвалення незаконних рішень відносно нього. Надані ним суду документи не мали резолюцій керівництва ДСК «Чорноморське морське пароплавство». У його зверненнях до адміністрації ДСК «Чорноморське морське пароплавство» у травні, червні та липні 2011 р. він просив надати йому завірені копії документів з резолюціями президентів компанії. Вказані документи він не отримав. Зазначав, що документи йому не надані в порушення вищевказаних статей Конституції України, Закону України «Про інформацію» від 02 жовтня 1992 року, Закону України «Про звернення громадян» від 02 жовтня 1996 року.

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 30 серпня 2013 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Зобовязано ДСК «Чорноморське морське пароплавство» надати ОСОБА_4 копії документів з резолюціями президентів і посадових осіб ДСК «Чорноморське морське пароплавство», які завірити належним чином керівництвом пароплавства, за вказаним у рішенні переліком (всього 71 документ).

Визнано незаконними дії ДСК «Чорноморське морське пароплавство» в частині умисного порушення по відношенню до ОСОБА_4 ст.ст. З, 8, 9, 22, 32, 40, 43-48, 53, 55, 57, 58, 60, 61, 64, 68 Конституції України, Закону України «Про інформацію» від 02 жовтня 1992 року та Закону України «Про звернення громадян» від 02 жовтня 1996 року.

Стягнуто з ДСК «Чорноморське морське пароплавство» на користь ОСОБА_4 держмито в сумі 30,00 грн. і ІТЗ в сумі 17,00 грн..

В іншій частині позову ОСОБА_4 відмовлено.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 16.07.2014 р. заява ДСК «Чорноморське морське пароплавство» від 17.06.2014 р. про перегляд заочного рішення залишена без задоволення.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 18 лютого 2015 року апеляційна скарга ДСК «Чорноморське морське пароплавство» відхилена. Заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30 серпня 2013 р залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.06.2015 р. касаційну скаргу ДСК «Чорноморське морське пароплавство» задоволено частково.

Заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30 серпня 2013 р. та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 18 лютого 2015 р. скасовано. Справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Скасовуючи заочне рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду суд касаційної інстанції, зокрема зазначив: "…Серед способів захисту, передбачених ст. 16 ЦК України, не зазначено такого способу захисту, як визнання неправомірними дій щодо ненадання інформації державним підприємством.

Крім того, позивачем не зазначено, які саме його права було порушено відмовою відповідача у наданні спірних документів.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, у порушення вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України, не роз'яснив ОСОБА_4 право уточнити позовні вимоги в контексті способу судового захисту та у порушення вимог ст. ст. 212 - 214 ЦПК України, не зясував підстави позову, належним чином не встановив обставини справи, які відносяться до предмету доказування, та дійшов передчасного висновку про часткове задоволення позову.

Крім того, суд не врахував, що деякі документи, про витребування яких заявлено позивачем, взагалі не стосуються його особи та його трудової діяльності.

Апеляційний суд, перевіряючи законність та обґрунтованість рішення місцевого суду, не звернув уваги на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин у справі і сам припустився цих же помилок…".

Відповідно до ч. 4 ст. 338 ЦПК України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обовязковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді.

Під час нового розгляду справи до суду першої інстанції від ОСОБА_4 надійшли 27.11.2015 р. - письмові пояснення (Т. 3, а. с. 167 171) та 21.01.2016 р., 04.03.2016 р. - додаткові письмові пояснення (Т. 3, а. с. 208 212, 220 223), в яких останній пояснив чому він не згоден з ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ. Вказував, які документи необхідно взяти до уваги на підтвердження його вимог, чому виникла необхідність у збільшенні кількості документів, копії яких необхідно надати суду з резолюціями президентів і посадових осіб компанії. Посилався на законність і обґрунтованість його вимог про витребування 71-го документа.

ОСОБА_4 тричі, а саме 15.01.2016 р., 22.01.2016 р. та 19.02.2016 р. (Т. 3, а. с. 206, 219) знайомився з матеріалами справи. Додатково надав документи (Т. 3, а. с. 244 252).

У заяві від 19.08.2016 р. (Т. 3, а. с. 265) ОСОБА_4 просив розглядати його позовні вимоги в межах позовних вимог, які вже були задоволені заочним рішенням суду першої інстанції.

Таким чином, ОСОБА_4 під час нового розгляду справи підтримав позовні вимоги в редакції станом на час ухвалення Приморським районним судом м. Одеси заочного рішення від 30.08.2013 р..

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, посилався на те, що позивач обрав невірний спосіб захисту порушеного цивільного права.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 17.10.2016 р. у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено в повному обсязі.

ОСОБА_4 в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове рішення про задоволення його позову в повному обсязі. Посилається на те, що рішення ухвалено судом першої інстанції при неповному зясуванні обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апелянт у судовому засіданні підтримав викладені в апеляційній скарзі доводи та вимоги.

ДСК «Чорноморське морське пароплавство» у письмових запереченнях на апеляційну скаргу вважало необхідним скаргу відхилити. Рішення суду першої інстанції залишити без змін. Посилалося на те, що скарга є безпідставною. ОСОБА_4 невірно обрав спосіб захисту порушеного права. На виконання ухвали касаційного суду останній не уточнив позовних вимог.

Представник відповідача у судовому засіданні підтримав викладені у письмових запереченнях на апеляційну скаргу доводи та вимоги.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України колегія суддів перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення осіб, яки прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не обґрунтував належність йому цивільного права на отримання від субєкта господарської діяльності документів, які безпосередньо не стосуються його прав та обовязків. Позивач просив надати копії документів з резолюціями президентів та посадових осіб компанії, в той час як недоведеною є наявність вказаних резолюцій, їх правове значення. Позивач ініціював розгляд даної справи з метою отримання доказів для розгляду інших справ, тоді як отримання вказаних доказів передбачено за процедурою забезпечення доказів (Т. 3, а. с. 277 278 зворотня сторона).

Колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції, на підставі наданих сторонами і досліджених судом доказів, дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову. Висновки суду відповідають обставинам справи, нормам матеріального (ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. ст. 5, 11 Закону України "Про інформацію" ст. 1 Закону України "Про звернення громадян") та процесуального (ст. ст. 10, 11, 60, 179, 213 ЦПК України) права. Вказані в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду.

Висновки суду першої інстанції зроблені, відповідні правовідносини між сторонами встановлені на підставі наявних у справі і наданих сторонами доказів.

Встановлено, що ОСОБА_4 більше 37 років працював на різних посадах у ДСК «Чорноморське морське пароплавство».

З 2011 року ОСОБА_4. О.Г. неодноразово звертався до керівництва ДСК «Чорноморське морське пароплавство» про надання йому інформації про його трудову діяльність в компанії, шляхом ознайомлення з документами, в яких ця інформація міститься (т. 1, а. с. 56 59, 62 65, 67 69, 84 87, 91 95,98 100, 118 120, 129 132, 134 137, Т. 2, а. с. 4). За результатами звернення ОСОБА_4 ДСК «Чорноморське морське пароплавство» надавала відповідні відповіді (Т. 1, а. с 61, 66, 72, 79, 80, 89 90, 96 97, 101, 119, 133, 222, Т. 2, а. с. 6).

Більшість документів, про витребування яких заявлено ОСОБА_4, це його службове листування з ДСК «Чорноморське морське пароплавство», з яким він перебував у трудових відносинах до 4 червня 2005 року (Т. 2, а. с. 59 60).

Між сторонами виникли правовідносини з отримання інформації.

Згідно з ст. 5 Закону України «Про інформацію» кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України "Про інформацію" кожному забезпечується вільний доступ до інформації, яка стосується його особисто, крім випадків, передбачених законом.

Згідно із ст. 1 Закону України "Про звернення громадян" громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Таким чином, Законом України "Про звернення громадян" передбачено безумовне право особи на одержання відповіді на свою заяву (звернення) від будь-якого суб'єкта звернення незалежно від виду та форми власності, оскільки саме так державою гарантується забезпечення і утвердження прав, свобод та інтересів людини, закріплених Конституцією та чинним законодавством, що є головним обов'язком держави.

Відповідно до розділу 1.3 Переліку типових документів, що створюються під час діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій, із зазначенням строків зберігання документів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12 квітня 2012 року № 578/5, термін зберігання таких документів становить 5 років.

Згідно з ч. 1 ст. 10, ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 179 ЦПК предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За положенням ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Серед способів захисту, передбачених ст. 16 ЦК України, не зазначено такого способу захисту, як визнання неправомірними дій щодо ненадання інформації державним підприємством.

Крім того, позивачем не зазначено, які саме його права було порушено відмовою відповідача у наданні спірних документів.

На вищевказане вказував Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 17.06.2015 р..

Відповідно до ч. 4 ст. 338 ЦПК України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обовязковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді.

ОСОБА_4 під час нового розгляду справи судом першої інстанції вказані в ухвалі касаційного суду недоліки не усунув, будучи обізнаним про зміст ухвали касаційного суду.

Не відповідає вимогам ст. 16 ЦК України і такий обраний ОСОБА_4 спосіб захисту порушеного права, як зобовязання ДСК «Чорноморське морське пароплавство» принести йому публічне вибачення перед трудовим колективом ДСК «Чорноморське морське пароплавство».

Доводи апелянта про помилковість висновку суду щодо невірного обрання ним способу захисту порушеного права, не врахування судом висновків касаційного суду, не витребування судом документів від відповідача з резолюціями керівництва, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вони суперечать встановленим по справі обставинам.

Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_4 є необґрунтованою, а тому її треба відхилити.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін. Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів ОСОБА_4, а також для прийняття доводів апеляційної скарги останнього у суду апеляційної інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17 жовтня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена до касаційного суду протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: А. А. Калараш

ОСОБА_3