Справа №720/1984/16-ц
Провадження: 2/720/986/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2017 року Новоселицький районний суд Чернівецької області

в складі головуючого судді Вівчар Г.А. за участю секретаря судового засідання Єфтемій О.М.,

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відритому судовому засіданні в м. Новоселиця цивільну справу за позовом ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та Мамалигівської сільської ради Новоселицького району Чернівецької області, про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом та за заповітом,-

встановив:

Представник позивача звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом та за заповітом після смерті 23.04.1991 року ОСОБА_5 та після смерті 12.03.2015 року ОСОБА_6.

В позові зазначив, що станом на 1990 1991 роки господарство розташоване по вул. Центральна 52, в с. Драниця Новоселицького району Чернівецької області відносилось до типу колгоспного двору, членами якого були четверо осіб: голова двору ОСОБА_5, дружина ОСОБА_6, син ОСОБА_3 та онук ОСОБА_4.

ОСОБА_4 не набула право на обовязкову частку в майні як член колгоспного двору, так як була лише прописана в вищевказаному домогосподарстві а фактично проживала в м. Чернівці, тому не брала участь своєю працею та коштами в ведені спільного господарства двору.

Вважає, що кожен член вищевказаного колгоспного двору згідно ст.ст. 120-123 ЦК Української РСР мали по 1/3 частці.

23.04.1991 року помер голова двору ОСОБА_5. Після його смерті 1/3 частку домогосподарства по вул.. Центральна, 52 в с. Драниця Новоселицького району успадкували спадкоємці за законом першої черги: ОСОБА_6 та ОСОБА_3А, по 1/6 частки, вступивши в управління та володіння спадковим майном.

12.03.2015 року померла ОСОБА_6.

Згідно заповіту за № 252 складений секретарем виконкому Дарницької сільради Новоселицького району спадкодавця ОСОБА_6 заповіла все своє майно сину - ОСОБА_3.

Як спадкоємець за заповітом позивач 08.09.2015 року подав заяву до Новоселицької державної нотаріальної Чернівецької області про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_6, однак йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на вказаний житловий будинок.

Так як державна нотаріальна контора відмовляється вирішити подібні питання в добровільному порядку без судового звернення представник позивача просить суд:

- визнати за ОСОБА_3, право власності на 1/6 частину житлового будинку після смерті 23 квітня 1991 року ОСОБА_5;

- визнати за ОСОБА_3, право власності на 1/2 частину житлового будинку після смерті 12 березня 2015 року ОСОБА_6;

- визнати за ОСОБА_3, право власності на 1/3 частину житлового будинку, розташований по вул.. Центральна, 52 в с. Драниця Новоселицького району як колишній член колгоспного двору.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав в повному обсязі з підстав зазначених у позовній заяві. Просить суд позов задовольнити.

Відповідачка в судовому засіданні позов визнала в повному обсязі, додатково суду пояснила, що вона була зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_1 до 2004 року, однак фактично з 8 років мешкає в м. Чернівці, де навчалася та на даний час працює, а тому не заперечує проти задоволення позову.

В послідуючому в судове засідання не зявилась, направивши до суду заяву про розгляд справи у її відсутності.

Представник Мамалигівської сільради будучи належним чином повідомлений повторно про день час та місце розгляду справи в судовому засіданні не зявився, однак подав до суду заяву про визнання позову в повному обсязі з проханням розгляд справи провести у їх відсутності.

Суд вислухавши думку представника позивача та враховуючи, що відповідно до вимог ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, враховуючи що визнання позову відповідачами не суперечить встановленим обставинам по справі дійшов висновку про розгляд справи у відсутності відповідачів та задоволення заявлених позовних вимог в повному обсязі з наступних підстав.

Зі статті 16 ЦК України вбачається, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого не майнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права.

Стаття 380 ЦК України зазначає, що жилий будинок є обєктом права приватної власності. Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст.. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право не оспорюється або не визнається іншою особою, а також в разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Наданими позивачем доказами судом встановлено, що ОСОБА_3 народився 19 квітня 1956 року, про що свідчить свідоцтво про народження серії V-YP № 976341 видане 02.07.1963 року, батьком зазначено ОСОБА_5, матірю ОСОБА_6.

ОСОБА_5 та ОСОБА_6 перебували в зареєстрованому шлюбі, про що в книзі записів актів громадянського стану про одруження від 23.06.1953 року зроблено відповідний зактовий запис № 9, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії І-УР № 078809.

Згідно довідки № 1115 від 22.08.2016 року видана виконкомом Мамалигівської сільської ради Новоселцького району Чернівецької області господарство по вул. Центральна 52, в с. Драниця Новоселицького району Чернівецької області станом на 1990-1991 роки відносилось до типу колгоспного двору, та в ньому на той період часу були зареєстровані четверо осіб: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3 та ОСОБА_7.

Згідно із ст. 120 123 ЦК України ( редакції станом на 1963 рік) діюча на час виникнення правовідносин, члени колгоспного двору мають рівні частки у колгоспному дворі.

Постановою Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 року за № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» розяснюються судом, що положення статей 17, 18 Закону "Про власність" ( 697-12 ) щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року).

До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають

вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме:

а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його

майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства

двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба);

б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 була формально зареєстрована в домогосподарстві по вул.. Центральна, 52 в с.Драниця Новоселицького району, а фактично значно раніше в період 1990-1991 роках проживала в м. Чернівці.

Згідно з ч.2 ст.17 ЦК УРСР (діюча на час виникнення правовідносин в редакції 1963 року) Місцем проживання неповнолітніх, що не досягли пятнадцяти років. або громадян які перебувають під опікою, визнається місце проживання їх батьків (усиновителів) або опікунів.

Оскільки ОСОБА_4 формально була зареєстрована в спірному господарстві не брала участь своєю працею та коштами в ведені спільного господарства колгоспного двору, суд на підставі наведеного вважає, що вона не набула частку в майні колгоспного двору на час припинення його існування.

Таким чином, виходячи з положень ст. 120-123 ЦК УРСР, господарство по вищевказаній адресі належить ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_3, на праві спільної сумісної власності у рівних частках, а отже по 1/3 частці мав кожен член вказаного колгоспоного двору.

ОСОБА_5 помер 23.04.1991 року у віці 67 років, про що складено відповідний актовий запис № 13, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-МИ № 112219 видане 03.08.2012 року.

Після його смерті відкрилась спадщина на 1/3 частку домогосподарства по вул.. Центральна, 52 в с. Драниця Нооселицького району.

Згідно з ст. 529 ЦК УРСР в редакції 1963 року на час виникнення правовідносин спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_5 являється дружина ОСОБА_6 та син ОСОБА_5

Згідно ст. 549 ЦК Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:

1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;

2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Як вбачається з довідки № 1119 від 22.08.2016 року видана Мамалигівською сільською радою Новоселицького району Чернівецької області, на момент смерті спадкодавця ОСОБА_5, який помер 23.04.1991 року в домогосподарстві по вул.. Центральна, 52 в с. Драниця Новоселицького району проживали: ОСОБА_6 (дружина), ОСОБА_3 (син), а тому з урахуванням вищевказаної статті суд вважає що вони успадкували порівно по 1/6 частині житлового будинку, вступивши в управління та володіння спадковим майном.

У віці 86 років 12 березня 2015 року померла ОСОБА_8, про що свідчить свідоцтво про смерть серії І-МИ № 141754 від 13.03.2015 року.

Спадщина після її смерті відкрилась на 2/3 частини домогосподарства, а саме на 1/3 частину житлового будинку яка належала померлій як члену колгоспного двору та на 1/6 частину яку вона успадкувала після смерті чоловіка ОСОБА_5

На момент смерті ОСОБА_6, в домогосподарстві по вул.. Центральна, 52 в с. Драниця Новоселицького району був зареєстрований та проживав син ОСОБА_3, що підтверджується довідкою № 1118 від 22.08.2016 року видана Мамалигівською сільською радою Новоселицького району.

Відповідно до заповіту зареєстрованого в реєстрі за № 252 від 06.11.2000 року посвідчений секретарем Драницької сільської ради Новоселицького району спадкодавець ОСОБА_6 заповіла все своє майно сину ОСОБА_3.

Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Стаття 1222 ЦК України зазначає, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до ст.. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно довідки № 1117 від 22.08.2016 року видана Мамалигівською сільською радою Новоселицького району, спадкоємцями першої черги за законом після смерті 12.03.2015 року ОСОБА_6 являються діти: ОСОБА_3, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11.

Оскільки є наявний заповіт згідно якого спадкодавця заповіла все своє майно позивачу ОСОБА_3, а інші спадкоємці за законом пропустили шестимісячний строк для подання заяви в нотаріальну контору, про прийняття спадщини з урахуванням вищевказаної статті, суд вважає, що спадщину ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, не прийняли.

Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

З спадкової справи № 529/2015 заведена 08.09.2015 року вбачається, що спадкоємець за заповітом ОСОБА_3 звернувся до Новоселицької державної нотаріальної контори із заявою № 1114, про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_6

Постановою нотаріуса Новоселицької державної нотаріальної контори Чернівецької області від 29.07.2016 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на даний житловий будинок.

Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

З листа начальника Новоселицького КБТІ № 415 від 13 липня 2016 року року вбачається, що станом на 29 грудня 2012 року за ОСОБА_6 право приватної власності на нерухоме майно в с. Драниця Новоселицького району по вул.. Центральна, 52 не зареєстроване.

Згідно технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок від 19.07.2016, виданого Новоселицьким КБТІ господарство по вул.. Центральна 52, в с. Драниця Новоселицького району Чернівецької області складається з житлового будинку літер А,Б, сарая літери В, Д, літня кухня літер Г, вбиральні літер Е, вигрібна яма № 1-2, огорожа № 3-5.

Відповідно до ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

На підставі вищевикладеного та раховуючи те, що право власності на спірний житловий будинок не визначено, але воно зареєстровано органом місцевого самоврядування, визначена адресна частина, земельна ділянка видана для будівництва та обслуговування житлового будинку, позивач своєчасно прийняв спадщину як спадкоємець за заповітом після смерті матері, про що свідчить заява про прийняття спадщини подана до державної нотаріальної контори, відповідачі визнають позов в повному обсязі, що не суперечить закону і встановленим обставинам по справі, а тому суд дійшов висновку, що позов позивача є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10,59,60,61,208-218, 273 ЦПК України, і на підставі ст.ст.1216, 1217, 1223, 1261, 1262, 1268, 1297 ЦК України, ст.ст. 120-123, 126 ЦК УРСР суд,-

вирішив:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності на 1/6 частину житлового будинку літер А,Б, сарая літери В, Д, літня кухня літер Г, вбиральні літер Е, вигрібна яма №1-2, огорожа №3-5 розташований по вул.. Центральна, 52 с. Драниця, Новоселицького району Чернівецької області, після смерті 23 квітня 1991 року ОСОБА_3.

Визнати за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності на 1/2 частину житлового будинку літер А,Б, сарая літер В,Д, літня кухня літер Г, вбиральні літер Е, вигрібна яма №1-2, огорожа №3-5 розташований по вул.. Центральна, 52 с. Драниця, Новоселицького району Чернівецької області, після смерті 12 березня 2015 року ОСОБА_6.

Визнати за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності на 1/3 частину житлового будинку літер А,Б, сарая літер В,Д, літня кухня літер Г, вбиральні літер Е, вигрібна яма №1-2, огорожа №3-5 розташований по вул.. Центральна, 52 с. Драниця, Новоселицького району Чернівецької області, в порядку набуття як за колишнім членом колгоспного двору.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Чернівецької області через місцевий Новоселицкий районний суд в 10-денний строк з дня проголошення.

Суддя: Вівчар Г.А.