Справа № 308/5388/16-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2017 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі головуючого-судді Фазикош О.В., за участю секретаря Рабош А.О., відповідача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в місті Ужгороді, заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Ужгородського міськрайонного суду від 25 жовтня 2016 року у цивільній справі № 308/5388/16-ц за позовною заявою ОСОБА_3 акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВТАНОВИВ:

Відповідач ОСОБА_1 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із заявою про перегляд заочного рішення Ужгородського міськрайонного суду від 25 жовтня 2016 року у цивільній справі № 308/5388/16-ц.

Заява мотивована тим, що заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25.10.2016 року по справі №308/5388/16-ц позовну заяву ПАТ «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 (мешк. м.Ужгород, вул. Залізнична, 2 «г», ідент. код НОМЕР_1) на користь ОСОБА_3 акціонерного товариства «Акцент-Банк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 15.03.2012 року у розмірі 14624,44 грн., яка складається з наступного: 5414,75 грн. - заборгованість за кредитом; 8309,69 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 900,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також судові витрати в розмірі 1378,00 грн. В іншій частині позовних вимог відмовити. ОСОБА_1 вважає, що вказане рішення ухвалене з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права і підлягає скасуванню. Так, він, як відповідач по справі повістки чи повідомлення про судовий розгляд не отримував і докази про їх вручення в матеріалах відсутні. При розгляді справи судом не зясовано обставин, що свідчать про поважність причин його неявки в судове засідання. ОСОБА_1 зазначає, що тривалий час здійснює догляд за важко хворим братом ОСОБА_4 і змушений постійно виїжджати з ним на лікування за межі області, з цих підстав в жовтні 2016 року також перебував за межами області і не міг зявитись в судове засідання та повідомити про це суд. Дані обставина є поважною і має бути врахована судом. Більше того, в порушення вимог чинного законодавства України він не отримав ні копії позовної заяви, ні додатки до неї, що позбавило його захищати свої інтереси. Крім того, при розгляді справи судом не враховано, що позивач по справі звернувся до суду з позовною заявою після спливу строку позовної давності,що забороняється п.7 ч.11 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів»

Враховуючи зазначене, відповідач просить заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду від 25.10.2016 року по справі №308/5388/16-ц скасувати та призначити справу до розгляду в загальному порядку.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 підтримали заяву про скасування заочного рішення, просили скасувати заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду від 25 жовтня 2016 року у цивільній справі № 308/5388/16-ц за позовною заявою ОСОБА_3 акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Представник позивача ОСОБА_3 акціонерного товариства «Акцент-Банк» в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення справи до суду не надходило.

Заслухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

25 жовтня 2016 року Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області відповідно до ст.224 ЦПК України ухвалено заочне рішення по справі №308/5388/16-ц, яким позовну заяву ПАТ «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 (мешк. м.Ужгород, вул. Залізнична, 2 «г», ідент. код НОМЕР_1) на користь ОСОБА_3 акціонерного товариства «Акцент-Банк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 15.03.2012 року у розмірі 14624,44 грн., яка складається з наступного: 5414,75 грн. - заборгованість за кредитом; 8309,69 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 900,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією. Стягнуто з ОСОБА_1 (мешк. м.Ужгород, вул. Залізнична, 2 «г», ідент. код НОМЕР_1) на користь ОСОБА_3 акціонерного товариства «Акцент-Банк» судові витрати в розмірі 1378,00 грн. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 232 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з'явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Науково-практичний коментар даної норми зазначає, що використання законодавцем в конструкції коментованої статті сполучника «і» дозволяє зробити висновок, що для скасування заочного рішення необхідно не лише встановити поважність причин неявки відповідача в судове засідання, в якому було ухвалене заочне рішення, а й те, що б його аргументи щодо обставин справи впливали на правильне її вирішення. Лише за сукупності цих двох умов можна говорити про наявність підстав для скасування заочного рішення і призначення справи для розгляду в загальному порядку.

З матеріалів справи вбачається, що в судові засідання, що мали місце 06.10.2016 року та 25.10.2016 року відповідач ОСОБА_1 не зявився, про день, час і місце розгляду повідомлялася належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, які повернуті на адресу суду з відміткою «за терміном зберігання».

Під час розгляду справи судом було дотримано процедуру виклику відповідача в судове засідання, вжито відповідних заходів для повідомлення відповідача про час та місце слухання справи відповідно до ст.ст. 74-77 ЦПК України.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобовязані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі не повідомлення суду про причини неявки - вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не зявилися у судове засідання без поважних причин.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з нормами статті 17 Конвенції жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

Ратифікуючи зазначену Конвенцію, Україна взяла на себе зобов'язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

У своєму рішенні у справі «Калашников проти Росії» Європейський суд зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці Суду, зокрема, складність справи, поведінка заявника та поведінка компетентних органів влади.

У рішенні Європейського Суду від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони вживають заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Внаслідок неналежного здійснення своїх процесуальних прав і виконання обовязків заявником не отримано судову повістку.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду вбачається, що питання про порушення статті 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції - принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.

В заяві про перегляд заочного рішення ОСОБА_1 зазначає, що в судові засідання він не зявився з поважних причин, оскільки тривалий час здійснює догляд за важко хворим братом ОСОБА_4 і змушений постійно виїжджати з ним на лікування за межі області, з цих підстав в жовтні 2016 року також перебував за межами області і не міг зявитись в судове засідання. Разом з тим, відповідачем до заяви не надано жодного доказу на підтвердження вказаних обставин.

Відповідно до ч.3 ст.27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

З огляду на те, що маючи можливість надати суду свої заперечення та докази, якими вони обґрунтовуються, своїх процесуальних обов'язків, визначених ст.27 та ст.128 ЦПК України відповідач не вчинив.

Відповідно до вимог ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Крім того, в заяві про перегляд заочного рішення не вказано про наявність доказів, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, не зазначені які саме докази. З урахуванням вищенаведеного, приходжу до переконання, що посилання відповідача, як на підставу для скасування заочного рішення суду не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Крім того, в судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 пояснив, що в останній платіж ним було здійснено в травні 2015 року.

З урахуванням вище викладеного, суд приходить до переконання, що відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин, а також за умови не надання ним інших доказів, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, що підлягали б дослідженню в судовому засіданні, а тому підстав для скасування заочного рішення суду та призначення справи до розгляду в загальному порядку не вбачається.

У відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 231 ЦПК України суд може своєю ухвалою за результатами розгляду заяви про перегляд заочного рішення залишити заяву без задоволення.

Оскільки відповідно до ст. 232 ЦПК України підставою для скасування заочного рішення є встановлення наявності одночасно двох обставин, зокрема неявка в судове засідання та не повідомлення про причини неявки з поважних причин і наявність доказів, що мають істотне значення для правильного вирішення справи, суд вважає, що в даному випадку відсутні підстави для скасування заочного рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.231, 232, 209, 210 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Ужгородського міськрайонного суду від 25 жовтня 2016 року у цивільній справі № 308/5388/16-ц за позовною заявою ОСОБА_3 акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - залишити без задоволення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цивільним процесуальним кодексом України. В цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватись з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_5