Провадження № 2/235/203/17
Справа № 235/7612/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2017 року м. Покровськ

Красноармійський міськрайонний суд Донецької області

у складі: головуючого - судді Назаренко Г.В.

при секретарі Муханової В.В.

за участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Жолнер Н.В.

представника третьої особи Сернецької О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про позбавлення батьківських прав, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування виконавчого комітету Покровської міської ради Донецької області, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5 про позбавлення батьківських прав, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування виконавчого комітету Покровської міської ради Донецької області.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що з 31 грудня 2010 року по 7 жовтня 2015 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5, шлюб розірвано рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 7 жовтня 2015 року, яке набрало законної сили 20 жовтня 2015 року. Від шлюбу мають малолітню дочку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 1 серпня 2011 року, яке набрало законної сили 21 вересня 2011 року, з ОСОБА_5 на її користь стягуються аліменти в розмірі 500 грн., але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 18 липня 2011 року.

З січня 2012 року відповідач перестав піклуватися про дитину, матеріально їй не допомагає, ніде не працює.

Дитина мешкає разом із нею і знаходиться на її утриманні, вихованням дочки вона займається сама.

Згідно довідки-розрахунку Покровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби № 4/2 від 10 листопада 2016 року заборгованість по аліментам відповідача по виконавчому листу № 2-1683 від 08.08.2011р., виданого Красноармійським міськрайонним судом Донецької області на її користь на утримання дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1., складає 9746,82 грн.

На її думку відповідач порушує обов'язки, які покладаються на батьків Конституцією України та сімейним законодавством, не забезпечує умови для нормального розвитку та здоров'я дитини, порушує майнові інтереси неповнолітньої дитини, яка потребує допомоги, а саме в добровільному порядку не несе витрат на утримання дитини і її оздоровлення. Також відповідач не спілкується з дитиною.

На підставі наведеного позивачка просила позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітньої дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позивачка в судове засідання не з'явилась, надала заяву, в якій підтримала позовні вимоги, просила справу розглянути за її відсутності (а.с.15).

В судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з'явився, надав заяву, в якій позовні вимоги не визнав, просив справу розглянути за його відсутності за участю його представника Жолнер Н.В. (а.с.24).

В надісланих на електронну адресу суду письмових заперечень проти позову відповідач посилається на те, що позовні вимоги не визнає і вважає їх необґрунтованими з наступних підстав. Позивачка виклала неправдиву інформацію про те, що він перестав піклуватися про дитину з січня 2012 року та матеріально їй не допомагаю, ніде не працюю. Згідно акту про склад сім'ї, складеного КУ «Покровський координаційний комітет самоорганізації населення» 16.01.2017р. № 163 у той час, коли він працював прохідником підземним на ЗАТ «Артіль Старателів «Вітім» і районі Крайньої Півночі, його дружина ОСОБА_4 разом із двома дітьми ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2., і ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1., мешкали в сім'ї його матері ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_1

По закінченню трудового договору 11 травня 2012 року він приїхав з Росії із заробітком приблизно 60.000 грн., який віддав ОСОБА_4 на потреби сім'ї.

Також у 2012 році вони всію сім'єю з дітьми та його матір'ю ОСОБА_9 їздили відпочивати на Азовське море. Разом із позивачкою він прожив до грудня 2012 року, піклувався про сім'ю і дітей, і тільки у січні 213 року вони розійшлись. Саме з цього часу позивачка перестала давати йому спілкуватися і бачитися із дочкою ОСОБА_6, скидала телефонні дзвінки, відмовлялась приймати подарунки від нього та його матері ОСОБА_9 - баби ОСОБА_6. Подарунки для ОСОБА_6 вони залишали за забором, оскільки його не впускали до двору. І тільки з 215 року матір позивачки дозволила бачитись бабі ОСОБА_9 з онукою ОСОБА_6 один раз на місяць, але не йому як батьку.

За період з 2015-2016р.р. він передавав ОСОБА_6 через свою матір подарунки і грошові кошти на кожен день народження, на свята 8 березня, Пасху 05.05.213р., Святого Миколая 19.12.213р., Новий рік 2013, 2014, 2015, 2016р.р. Грошові кошти пересилалися ним на особистий рахунок позивачки. Також багато речей у 2011-2012 р.р. було передано для ОСОБА_6 від її старшої двоюрідної сестри ОСОБА_1, але зі слів позивачки, вона віддала ці речі біженцям у 2016 році.

Він втратив 10% працездатності на ПАТ «ШУ «Покровське» і був впевнений, що з його щомісячних страхових виплат відраховуються аліменти на утримання ОСОБА_6 і дитини від першого шлюбу ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_3. Про заборгованість по аліментам він дізнався з позовної заяви і зобов'язався погашати заборгованість по мірі можливості поштовим переказом, а також щомісячно доплачувати недостатню суму аліментів поштовим переказом на користь ОСОБА_4 на утримання дочки ОСОБА_6.

На даний час він працює в Росії з 2014 року, останній раз був вдома у квітні 2015 року, бачився із сином ОСОБА_13, але з ОСОБА_6 позивачка і її матір не дозволили йому поспілкуватися і вручити їй подарунок.

Зараз він оформлює дозвіл на проживання в РФ в Нижегородській області на 3 роки для офіційного працевлаштування і не має можливості з'явитися до суду особисто, тому доручив представляти його права в суді адвокату Жолнер Н.В.

Отже, оскільки позивачка сама своїми незаконними діями позбавляє його права безперешкодно спілкуватися з дочкою, позивач просив відмовити їй у задоволенні позову за необґрунтованістю (а.с.73, 74).

Представник відповідача Жолнер Н.В. позовні вимоги не визнала, просила відмовити в задоволенні позову повністю.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Сернецька О.М. пояснила, що питання доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_5 розглядалось на засіданні комісії з питань захисту прав дитини, яке відбулось 18 січня 2017 року. На засіданні були присутні ОСОБА_4, ОСОБА_14, представник ОСОБА_5 - адвокат Жолнер Н.В., та сестра ОСОБА_5 ОСОБА_4 та ОСОБА_14 повідомили, що ОСОБА_5 з дитиною не спілкується, не несе витрат на утримання і оздоровлення дитини.

Представники ОСОБА_5 повідомили, що він з 214 року проживає в Російській Федерації, до цього ним робились спроби побачень з дитиною, передачі подарунків, але ОСОБА_4 та ОСОБА_14 йому перешкоджали. Він та його рідні (мати і сестра) бажають спілкуватися з дитиною, приймати участь у її вихованні. Пообіцяли, що заборгованість по аліментам буде погашена.

За результатами розгляду питання доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_5 комісією з питань захисту прав дитини зроблено висновок, що позбавлення батьківських прав - це крайній захід і підстав для його застосування у даному випадку недостатньо.

Функція державних органів - забезпечити охорону прав матері та батька, підтримати материнство та батьківство (ст.5 СК України).

Таким чином, враховуючи рекомендації комісії з питань захисту прав дитини, орган опіки та піклування виконкому Покровської міської ради Донецької області дійшла висновку про те, що позбавлення батьківських прав ОСОБА_5 відносно малолітньої дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1., є недоцільним.

Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши письмові докази та заслухавши показання свідків, суд вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити повністю з огляду на наступне.

Судом встановлені такі обставини та відповідні ним правовідносини.

Згідно копії свідоцтва про шлюб та копії рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 7 жовтня 2015 року, яке набрало законної сили 20 жовтня 2015 року, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 31 грудня 2010 року по 20 жовтня 2015 року (а.с.3, 4).

Позивачка є матір'ю, а відповідач - батьком малолітньої ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини (а.с.6), на утримання якої згідно рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 1 серпня 2011 року стягуються аліменти з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 в розмірі 500 грн., але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 18.07.2011р. до досягнення дитиною повноліття (а.с.5).

Згідно акту обстеження умов проживання від 30 листопада 2016 року малолітня ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1., проживає разом із матір'ю ОСОБА_4, бабою ОСОБА_14 та сестрою ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_2. В сім'ї створені задовільні умови для проживання, виховання та розвитку малолітніх дітей (а.с.9).

З побутової характеристиці на ОСОБА_4 від 18 грудня 2016 року вбачається, що проживає а адресою: АДРЕСА_2, разом із дітьми ОСОБА_8, 2005р.н., ОСОБА_6, 2011р.н. Батько ОСОБА_5 у вихованні дитини ОСОБА_6 участі не бере, за місцем проживання дитини не з'являвся з 2014 року (а.с.41).

Позивачка з 18 квітня 2007 року по теперішній час працює в ПАТ «Шахтоуправління «Покровське» в якості гірничої робочої поверхні 2 розряду на дільниці ПСіОУ і отримує середню заробітну плату в розмірі 4219,81 грн. (а.с.13, 14).

Свідок ОСОБА_15 суду показала, що працює разом із позивачкою на одній дільниці, знає її давно, а відповідача - з 2009 року. В 2014 році відповідач пішов з сім'ї в іншу, виїхав на території Російської Федерації. Зі слів ОСОБА_4 їй відомо, що ОСОБА_5 з того часу не приїжджав, дитину не відвідував, аліменти на її утримання не виплачував. Вихованням та утриманням дівчинки займаються її мати та баба.

Свідок ОСОБА_16 показала, що в січні 2014 року ОСОБА_5, приїхавши із заробіток, пішов із сім'ї, а ОСОБА_4 залишилась проживати разом із дітьми у своєї матері. Більше ОСОБА_5 вона не бачила, зі слів його матері їй відомо, що він виїхав на заробітки до м. Москва. Відповідач до дитини не приїжджає, не спілкується із нею, участі у вихованні дитини не приймає, «гостинців» ніяких не передає. З ОСОБА_6 спілкується мати ОСОБА_5 До школи дитину збирали її мати та баба.

Свідок ОСОБА_17 показала, що її дочка ОСОБА_4 була замужем за ОСОБА_5, від шлюбу з яким має дочку ОСОБА_6. Спочатку молоді жили разом із нею, але через виниклі конфлікти почали знімати житло. 1 січня 2014 року відповідач пішов жити до своєї матері, а дочка повернулась додому. З цього часу колишній зять до дитини не приходить, не спілкується з нею, не телефонує, нічого не передає, знаходиться в м. Москва на заробітках. Вихованням дитини займаються вона та її дочка. Ніхто ніколи не перешкоджав відповідачу бачитись із дитиною.

Свідок ОСОБА_9 показала, що ОСОБА_5 - її син, який на теперішній час знаходиться в м. Москва на заробітках, проживає у цивільному шлюбі з іншою жінкою. Після розлучення сина та невістки, він, а також сама вона намагалися дзвонити позивачці, але вона не відповідала на телефонні дзвінки, не приймала від ним подарунків для дитини, через що вони вимушені були перекидати їх через паркан будинку. На картковий рахунок сина перераховуються щомісячні регресні виплати, пов'язані з його частковою втратою працездатності, і за ці гроші за домовленістю з сином вона від його імені відсилає гроші для дитини на всі свята, купує подарунки для онучки. Спочатку близько 2 років їй не дозволяли бачитись із онукою, але в 2015, 2016 році раз на місяць вона бере ОСОБА_6 до себе. Навесні 2016 року син приїздив додому на декілька днів і дуже хотів побачитись із дочкою. Але коли сваха почула, що додому йде ОСОБА_5, забрала онуку від них додому. Онука казала їй, що мати забороняє їй бачитись із батьком. Син бажає бачитись з дочкою, брати участь у її вихованні, але йому не дають можливості робити це його колишня дружина та теща, але до органу опіки та піклування або суду з питання встановлення часу побачення з дитиною він не звертався.

Свідок ОСОБА_19 показала, що у квітні 2012 року її брат ОСОБА_5 повернувся із заробіток. Жили ОСОБА_4 і ОСОБА_5 разом із матір'ю позивачки, в травні 2012 року всі разом їздили відпочивати на море. В кінці 2012 року брат розстався із ОСОБА_4, а в середині 2013 року поїхав проживати до своєї дівчини в Російську Федерацію. Зі слів брата їй відомо, що позивачка не дає йому бачитися із дитиною, але з цього приводу нікуди не звертався. Однак з дитиною бачиться її мати - баба ОСОБА_6, яка передає від імені брата подарунки для дитини: іграшки, цукерки, речі, які купує за його кошти. В минулому році брат приїжджав додому на 3-4 дні і хотів зустрітися із дочкою, але зустріч не відбулась. На засіданні комісії з питань захисту прав дитини вона чула, як позивачка заявила, що проти спілкування дитини із батьком, і вона бажає, щоб він не мав жодного відношення до дитини.

Свідок ОСОБА_20 показала, що в 2013 році ОСОБА_5 уїхав в м. Москва. Останній раз бачила його в 2014 році. В грудні 2013 року ОСОБА_9 приходила до неї із подарунками для онуки ОСОБА_6, щоб відвезти їх за місцем її проживання, але у неї в той день помер чоловік, і ОСОБА_9 поїхала сама.

Свідок ОСОБА_21 показала, що її онук ОСОБА_5 після розладів у сім'ї поїхав в м. Москва на заробітки. Зі слів онука їй відомо, що йому, а також її дочці ОСОБА_9 ОСОБА_4 не дозволяє бачитись із ОСОБА_6.

Згідно ч.ч.2, 3 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися по здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної середньої загальної освіти, готувати її до самостійного життя.

Як зазначено у ч.1 ст.12 Закону України "Про охорону дитинства" батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Пунктом 2 частини 1 статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав зокрема, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Згідно п.15 постанови Пленуму Верхового Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30.03.2007р. № 3 позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Відповідно до п.16 зазначеної постанови під ухиленням батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Покровської міської ради Донецької області від 26 січня 2017 року № 01/26-108 позбавлення батьківських прав ОСОБА_5 відносно малолітньої дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1., є недоцільним (а.с.107, 108).

Проаналізувавши докази по справі, суд приходить до висновку про те, що 2014 року відповідач мешкає за межами України - на території Російської Федерації (а.с.82, 83), де проживає з іншою родиною, працює без офіційного оформлення трудових відносин (а.с.87, 88), свої аліментні зобов'язання виконує не в повному обсязі (а.с.10-12, 75-78), з дитиною з цього часу не бачиться, за місцем проживання психіатрична допомога ОСОБА_5 в психіатричному кабінеті Покровської ЦРБ не надавалась (а.с.84), також він не звертався за спеціалізованою допомогою у КЛПУ «Міський наркологічний диспансер м. Покровська» не звертався, лікарем-наркологом оглянутий не був, на «Д» обліку не перебуває (а.с.85).

В 2014 році на ім'я позивачки від імені ОСОБА_9 були переведені гроші на загальну суму 530 грн., в 2015 році - 300 грн., як пояснила свідок ОСОБА_9 в рахунок аліментів, що підтверджується копіями оглянутих в судовому засіданні квитанцій (а.с.89-95). Згідно фіскальних чеків поштовим переводом ОСОБА_5 у 2017 році перерахував на адресу ОСОБА_4 заборгованість по аліментам на загальну суму 1880 грн.

Відповідно до ухвали Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 17 квітня 2013 року, яка набрала законної сили 25 квітня 2013 року, кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КК України, було закрито у зв'язку з прийняттям відмови потерпілої від обвинувачення.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з того, що позивач не бере участі у вихованні дитини у зв'язку з його перебуванням за межами України, але намагається хоча б опосередковано, але не в достатній мірі, бути присутнім у житті дитини: шляхом спілкування через бабу ОСОБА_9, сплатою нею аліментів за рахунок його грошових коштів, намагання зробити подарунки на свята, своєю активною позицію, яку він зайняв в суді, з якої вбачається, що йому не байдужа доля дитини і він категорично заперечує проти позбавлення його батьківських прав.

Зазначене свідчить, що відповідач, хоча і не виконує в достатній мірі своїх батьківських прав відносно дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, і проявляє пасивність при виникненні у нього перешкод у спілкуванні з дитиною, але з урахуванням обставин справи суд вважає недостатнім для застосування до нього такого крайнього заходу як позбавлення батьківських прав відносно дитини.

На підставі наведеного у задоволенні позову позивачці необхідно відмовити, а відповідача слід попередити про необхідність зміни ставлення до виховання дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1., а також покласти на орган опіки та піклування контроль за виконанням відповідачем батьківських обов'язків.

Відповідно до ст.88 ЦПК України у зв'язку з відмовою в задоволенні позову понесені позивачкою судові витрати відшкодуванню не підлягають (а.с.1).

Відповідно до ст. ст. 150, 164, 166 СК України, керуючись ст. ст.15, 60, 88, 213-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про позбавлення батьківських прав, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування виконавчого комітету Покровської міської ради Донецької області, - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Донецької області через Красноармійський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Вступна та резолютивна частини проголошені негайно після проголошення судового розгляду 24 березня січня 2017 року, повний текст рішення суду виготовлений 29 березня 2017 року.

Суддя Г.В. Назаренко