Справа № 646/2616/16-ц
№ провадження 2/646/97/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.03.17 року Червонозаводський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Журавель В.А.

при секретарі Писаренко Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засідання цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання кредитного договору недійсним,

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ПАТ "УкрСиббанк" про визнання кредитного договору недійсним, в обґрунтування якого послався на те, що 24.07.2008 року між ним та АКІБ «УкрСиббанк» було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, за умовами якого ОСОБА_1 отримав кредит в сумі 22 600 дол. США зі сплатою 14% річних, строком користування до 21.07.2028 року. Позивач вважає, що кредитний договір підлягає визнанню недійсним в судовому порядку згідно ст. 215 ЦК України, як такий, що був укладений з недотриманням ПАТ «УкрСиббанк» законодавства про захист прав споживачів, а саме, йому як споживачу кредитної послуги Відповідач не надав перед укладанням кредитного договору повної та достовірної інформації щодо умов кредитування із зазначенням загальної вартості кредиту за весь термін кредитування відповідно до графіку зниження розміру заборгованості та вартості послуги з оформлення кредитного договору. Кредитний договір не відповідає вимогам ч. 2 ст.11 Закону України про захист прав споживачів, оскільки не містить орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуг з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, повязаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, тощо), що свідчить про здійснення АТ «УкрСиббанк» нечесної підприємницької практики згідно ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» та введення його в оману згідно ст. 230 ЦК України. Тому позивач просив суд визнати недійсним договір про надання споживчого кредиту № 0 від 24.07.2008 року.

22 березня 2016 року та 13 квітня 2016 року позивач подав до суду уточнені позовні заяви, в яких послався на порушення АТ «УкрСиббанк» ст. 11, 19, 21 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. 203, 215, 230 ЦК України та просив суд визнати договір №0 від 24.07.2008 року недійсним.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не прибув, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити / а. с. 37/.

Представник відповідача ПАТ "УкрСиббанк" ОСОБА_2 заявлений позов не визнала, посилаючись на те, що позов не відповідає дійсним обставинам по справі, позивач не надав суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували підстави заявленого позову. Зазначила, що кредитний договір №0 від 24.07.2008 року відповідає вимогам ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. 203, 215, 230 ЦК України та просила суд відхилити заявлений позов.

Су, вислухавши пояснення представника відповідача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, вважає, що позов е підлягає задоволенню в повному обсязі, з урахуванням наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог на підставі наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказів.

Згідно з ч.3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Як встановлено при розгляді спору 24.07.2008 року між ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк» було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, за умовами якого ОСОБА_1 отримав кредит в сумі 22 600 дол. США зі сплатою 14% річних, строком користування до 21.07.2028 року / а. с. 6-9/.

В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором позивач передав АКІБ «УкрСиббанк» в іпотеку квартиру, загальною площею 35,6 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

Абзацом 4 п.1.1. кредитного договору передбачено те, що позичальник усвідомлює можливість виникнення курсових різниць (коливань) валюти при отриманні кредиту та їх використанні за цільовим призначенням згідно умов даного Договору, внаслідок чого може виникнути потреба у доплаті Позичальником за рахунок власних коштів повної вартості (товару, робіт, послуг), яку останній придбаває за рахунок кредитних коштів Банку.

Абзац 4 п.7.5. кредитного договору містить положення про те, що підписанням цього договору позичальник підтверджує, що на дату укладання Договору є клієнтом Банку і ознайомлений з Тарифами по розрахунково-касовому обслуговуванню та Тарифами Банку, що викладені у Додатку №3 до Договору.

Пунктом 7.13. кредитного договору сторони домовились вважати, що уклавши цей Договір, позичальник своїм підписом засвідчує факт та згоду з умовами цього Договору, підтверджує свої права та обовязки за цим Договором і погоджується з ними, підтверджує свою здатність виконувати умови цього Договору, та що всі умови даного Договору йому цілком зрозумілі і позичальник вважає їх справедливими по відношенню до нього, а також що перед укладанням цього Договору отримав від Банку Інформаційний лист згідно вимог законодавства України, зокрема, Закону України «Про захист прав споживачів».

За клопотанням позивачем ухвалою суду від 14.02.2017 року було витребувано з АТ «УкрСиббанк» письмове повідомлення про ознайомлення ОСОБА_1 перед укладанням кредитного договору з інформацією, що вимагається ч. 2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів».

На виконання вказаної ухвали суду відповідачем було надано типову форму Інформаційного листа, примірник якого ОСОБА_1 отримав перед укладанням кредитного договору, про що сторони зазначили в п. 7.13 Кредитного договору.

Суд, дослідивши зміст Типової форми Інформаційного листа АТ «УкрСиббанк» приходить до висновку, що його зміст відповідає тому, який вимагається ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та інформація, яка наведена в ньому є достатньою для свідомого волевиявлення ОСОБА_3 для укладання кредитного договору на обраних ним умовах.

Крім того, Кредитний договір містить наступні умови: мету надання кредиту (п. 1.4); форми його забезпечення (п. 2.1); розмір процентів за користування кредитом (п. 1.2); суму кредиту (п. 1.1), строк, на який надається кредит (п. 1.2.2), детальний розпис загальної вартості платежів за договором, що включає в себе суми платежів із повернення кредиту, процентів, комісійних винагород, інших супутніх платежів, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги та розрахунок сукупної вартості кредиту і реальної процентної ставки (п. 3.4.5. та додаток 2 до договору - графік повернення кредиту та визначення сукупної вартості кредиту, додаток №3 тарифи банку); можливість дострокового повернення кредиту та його умови (розділ 6).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно із ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно із ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

Статтею 230 ЦК України передбачено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним.

Частиною 1 ст. 229 ЦК України визначено, що істотне значення має природа правочину, прав та обовязків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням.

Частинами 1, 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» ( в редакції, чинній на час укладення кредитного договору) встановлено, що договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: особу та місцезнаходження кредитодавця; кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати детальнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

У ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» зазначено, що договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: сума кредиту; детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; право дострокового повернення кредиту; річна відсоткова ставка за кредитом; інші умови, визначені законодавством.

Як встановлено судом перед укладенням сторонами кредитного договору банк у письмовій формі надав позивачу у повному обсязі всю необхідну інформацію, передбачену ч. ч. 2, 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів»; сторони узгодили всі його істотні умови, а саме: суму кредиту, дату видачі кредиту, річну відсоткову ставку, умови повернення кредиту, нарахування та сплати відсотків, порядок сплати за кредит, порядок зміни та припинення дії договору, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору; позивач особистим підписом засвідчив (п. 7.13 кредитного договору), що до підписання (перед його підписанням) цього договору він уже ознайомився з умовами кредитування, мав необхідний обсяг цивільної дієздатності, його волевиявлення було вільним та відповідало його внутрішній волі; виконання банком зазначених умов підтверджено позивачем, який особисто підписав кредитний договір, чим засвідчив отримання вищевказаної інформації та те, що він погодився з умовами договору; на момент укладення кредитного договору позивач не навів жодних зауважень щодо змісту цього правочину, протягом тривалого часу виконував свої обов'язки за договором із повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом.

Доводи позивача про те, що банк не надав йому у письмовій формі інформацію про наявні форми кредитування з описом відмінностей між ними, про переваги та недоліки пропонованих схем кредитування, вичерпних відомостей стосовно розрахунків з оплати послуг третіх осіб та обґрунтування їх вартості, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки вся інформація щодо істотних умов кредитного договору міститься в тексті підписаного сторонами договору, ця інформація є чіткою і зрозумілою. Крім того, сукупна вартість кредиту та реальної процентної ставки із зазначенням сум щомісячних платежів із повернення кредиту, процентів, комісійних винагород визначені графіком повернення кредиту - додаток 2 та додаток №3 «Тарифи банку» до договору, що є його невід'ємною частиною, а будь-яку іншу інформацію щодо форм кредитування та відмінностей між ними позивач мав можливість отримати до підписання договору або відмовитися від його підписання у разі ненадання йому такої інформації.

Таким чином, зміст кредитного договору містить всі істотні умови та застереження про виконання АТ «УкрСиббанк» переддоговірної роботи перед ОСОБА_1, ОСОБА_1 був повідомлений про істотні обставини, які стосуються предмету договору, його прав та обовязків за ним, а тому позовні вимоги є недоведеними та необґрунтованими, адже позивачем не доведено факту введення його в оману з боку АТ «УкрСиббанк» та застосування до нього нечесної підприємницької практики.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному обєктивному та безпосередньому досліджені наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Отже, суд приходить до висновку, що вимоги ОСОБА_1 до АТ «УкрСиббанк» є необґрунтованими та не підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 212, 214-215 ЦПК України ст. 124 Конституції України, ст. ст. 11, 14, 16, 203, 215, 230, 628, 638, 1054 ЦК України, ст. 11, 19, 21 Закону України «Про захист прав споживачів», суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання договору про надання споживчого кредиту №0 від 24.07.2008 року недійсним відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Харківської області через Червонозаводський районний суд м. Харкова шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.А.Журавель