Провадження № 2/344/80/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2017 року Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого - судді Мелещенко Л.В.

секретаря Мічути Т.Б.

за участю сторін:

представника позивача ОСОБА_1

відповідача 1 ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Івано-Франківськ цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

05 грудня 2014 року позивач ОСОБА_4 акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що відповідно до укладеного договору № 2131/06-К18 від 05 грудня 2006 року відповідач 1 ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 15 000,00 грн. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором укладений договір поруки з поручителям ОСОБА_3. Внаслідок порушення графіку сплати коштів виникла заборгованість за кредитними зобов'язаннями на загальну суму 180 463,50 грн., що складається з суми простроченої заборгованості по основному боргу кредиту 15 000,00 грн., суми простроченої заборгованості по щомісячній комісії 24 937,50 грн., пені за прострочення заборгованості по основному боргу кредиту, комісії 140 706,00 грн. Так як відповідачі не бажають у добровільному порядку сплатити заборгованість, позивач звернувся до суду з даним позовом та просить стягнути на користь позивача в солідарному порядку з відповідачів заборгованість за кредитним договором №2131/06-К18 від 05 грудня 2006 року у сумі 180 643,50 грн., а також судові витрати, сплачені у вигляді судового збору, у сумі 1 806,44 грн.

У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги на підставах, викладених у позовній заяві, просила позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідач 1 у судовому засіданні просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити.

Відповідач 2 у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Проте представником відповідача 2 надано до суду заперечення, в яких просила застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Суд, вислухавши пояснення осіб, які приймають участь у справі, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

05 грудня 2006 року між Товариством з обмеженою відповідальністю Банк «Фінанси та Кредит», Банком, та ОСОБА_2, Позичальником, укладений кредитний договір № 2131/06-К18, за умовами якого Банк надає Позичальнику в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності, кредитні ресурси у сумі 15 000,00 грн. з оплатою по процентній ставці 0,0001 % процентів річних (а.с. 4-5).

В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором 05 грудня 2006 року укладений договір поруки між Товариством з обмеженою відповідальністю Банк «Фінанси та Кредит», Кредитором, ОСОБА_3, Поручителем, ОСОБА_2, Боржником, згідно якого Поручитель зобовязується перед Кредитором відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання Боржником зобовязань за кредитним договором № 2131/06-К18 від 05 грудня 2006 року (а.с. 6-7).

Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № 2131/06-К18 від 05 грудня 2006 року, розмір заборгованості становить на загальну суму 180 643,50 грн., що складається з суми простроченої заборгованості по основному боргу кредиту 15 000,00 грн., суми простроченої заборгованості по щомісячній комісії 24 937,50 грн., пені за прострочення заборгованості по основному боргу кредиту, комісії 140 706,00 грн. (а.с. 8-11).

Вироком Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 23 квітня 2013 року, що набрав законної сили 11 травня 2013 року, ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ст. 364-1 ч. 2, ст. 190 ч. 3, ст. 209 ч. 2 Кримінального кодексу України. Цивільні позови ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, представника Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь потерпілої ОСОБА_6 2600 грн. матеріальної шкоди і 1000 грн. моральної шкоди, на користь потерпілої ОСОБА_7 1750 грн. матеріальної шкоди і 1250 грн. моральної шкоди, на користь потерпілої ОСОБА_8 - 900 грн. матеріальної шкоди і 600 грн. моральної шкоди, на користь потерпілої ОСОБА_9 2 020 грн. матеріальної шкоди і 1 000 грн. моральної шкоди, на користь потерпілої ОСОБА_10 - 2320 грн. матеріальної шкоди, на користь потерпілого ОСОБА_13 62 368 грн. матеріальної шкоди, на користь потерпілого ОСОБА_14 60 480 грн. матеріальної шкоди, на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» - 1 131 835,83 грн. матеріальної шкоди (а.с. 38-57, 77-95, 102-121).

На підставі частини першої статті 1055 Цивільного кодексу України кредитний договір укладається у письмовій формі.

За змістом частини першої статті 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом частини першої статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини першої статті 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у тій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у тій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частина перша статті 1054 Цивільного кодексу України передбачає, що за кредитним договором банк зобов'язаний надати грошові кошти позичальнику у розмірі і на умовах, передбачених договором, позичальник зобов'язаний повернути кредит і сплатити відсотки.

Стаття 610 Цивільного кодексу України встановлює, що зобов'язання вважається порушеним у випадку або повного його невиконання, або неналежного виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Згідно частини першої статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 612Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов'язання у встановлений договором строк.

Згідно статті 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до статті 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частина перша статті 261 Цивільного кодексу України передбачає, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Як визначено правилами статті 264 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного з кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

У відповідності до положень статті 267 Цивільного кодексу України, заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Стаття 266 Цивільного кодексу України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Згідно пункту 3.2 кредитного договору, Позичальник зобовязується повернути кредитні ресурси до 05 грудня 2009 року (а.с. 4).

Пунктом 5.1 договору поруки встановлено, що порука припиняється із припиненням зобовязання, що забезпечується нею (а.с. 6).

Відповідно до частини першої статті 631 Цивільного кодексу України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору.

Статтею 253 Цивільного кодексу України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 Цивільного кодексу України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у заінтересованої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 19 березня 2014 року (справа № 6-14цс14), відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

У постановах від 24 вересня 2014 року (справа № 6-103цс14) та від 12 листопада 2014 року (справа № 6-167цс14) Верховний Суд України зазначав про те, що пролонгація договору передбачає продовження строку дії договору після виконання сторонами його умов і переукладення договору на тих самих умовах, на яких він був укладений, а суди не звернули увагу, що після закінчення строку дії договору банк не видавав боржнику грошових коштів і нової платіжної картки.

Судом встановлено, що відповідачами жодних платежів за укладеним кредитним договором та договором поруки здійснено не було, про що свідчить розрахунок заборгованості.

Суду не надано жодних доказів того, що між сторонами кредитний договір був продовжений.

Також будь-яких належних та допустимих доказів відповідно до вимог статей 57-60 Цивільного процесуального кодексу України про пред'явлення Банком після настання строку виконання основного зобов'язання у повному обсязі (05 грудня 2009 року) вимоги до відповідача 2 про повернення кредитних коштів в матеріалах справи немає і в ході її розгляду представником позивача надано не було.

Жодних причин пропуску передбаченого частиною четвертою статті 559 Цивільного кодексу України шестимісячного строку на пред'явлення вимоги до поручителя та причин, які унеможливлювали пред'явлення такої вимоги, позивачем не наведено.

Враховуючи те, що відповідачі заявили про застосування позовної давності, відповідачами ані особисто, ані за їх дорученням не здійснювалося жодних дій, які б свідчили відповідно до статті 264 Цивільного кодексу України про переривання строку позовної давності, а представник позивача не зазначила поважні причини пропуску строку давності і не надала суду доказів, що підтверджують поважність причини пропуску, також не надано жодних належних і допустимих доказів на підтвердження переукладення договору на новий строк, оскільки позивач не дотримався встановленого законом строку для пред'явлення таких вимог до відповідачів, в результаті чого порука і разом з нею обов'язок поручителя відповідати за зобов'язаннями основного боржника припинилися в силу закону, суд вважає можливим застосувати строк позовної давності, оскільки позивачу ніщо не заважало регулярно звертатися до суду за стягненням заборгованості за укладеним договором, тому суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договоромслід відмовити у повному обсязі.

На підставі статті 88 Цивільного процесуального кодексу України, у разі відмови позивачеві у позові судові витрати позивачу не відшкодовуються відповідачами.

На підставі вищевикладеного, відповідно до статей 256-258, 264, 266, 267, 526, 529, 530, 610, 611, 1054 Цивільного кодексу України, керуючись статтями 3, 4, 6, 10, 11, 57-60, 77, 88, 169, 209, 212-215, 218, 222, 223, 292, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області у десятиденний строк з дня проголошення рішення. Особи, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Вступна та резолютивна частини рішення складені, підписані у нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 24 січня 2017 року.

Повний текст рішення суду складений 27 січня 2017 року.

Суддя Л.В. Мелещенко