Справа № 275/271/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2017 року смт. Брусилів

Брусилівський районний суд Житомирської області в складі:

головуючої судді: Данилюк О.С.

при участі секретаря с/з Марієвській Н.А.,

за участю позивача ОСОБА_2, представника позивача адвоката Шкири Ю.Г., відповідача ОСОБА_4, представника третьої особи ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Брусилів цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа орган опіки та піклування Брусилівської районної державної адміністрації Житомирської області, орган опіки та піклування Броварської міської адміністрації Київської області, про звільнення від повноважень опікуна, передачу малолітньої дитини батькові, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, третя особа орган опіки та піклування Брусилівської районної державної адміністрації Житомирської області, орган опіки та піклування Броварської міської адміністрації Київської області, про звільнення від повноважень опікуна, передачу малолітньої дитини батькові, мотивуючи свої вимоги тим, що 12 серпня 2014 року рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області було вирішено призначити опікуном малолітнього ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, його бабусю ОСОБА_4 та позбавити його - ОСОБА_2 батьківських прав. Не погодившись з вказаним рішенням першої інстанції, він подав апеляційну скаргу до Апеляційного суду Житомирської області, та 14 жовтня 2014 року апеляційний суд задовільним частково його апеляційну скаргу, змінивши рішення в частині вимог про позбавлення батьківських прав. Тобто на даний час він є батьком малолітнього ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2, та батьківських прав щодо нього не позбавлений. Таким чином йому були встановлені дні, коли він може спілкуватись з дитиною, в які він займається його вихованням та забезпечує матеріально. Останнім часом опікун дитини ОСОБА_4, коли побачила, що дитина прихильна до відповідача та хоче проживати разом з ним, почала дивно себе поводити, намагається перешкоджати їхньому спілкуванню з сином. Говорить постійно сину, щоб не брав від нього ніяких подарунків та взагалі не пускає його до сина на побачення. Вважає, що опікун не має права перешкоджати йому у спілкуванні з дитиною, крім того він помітив, що опікун не справляється із своїми обов'язками опікуна. Вважає, що це пов'язано з тим, що опікун проживає у селі в чотирьох кімнатному будинку, де проживають 8 чоловік, двоє з них є інвалідами, які самі потребують допомоги, інші ніде не працюють. До школи дитині необхідно йти три кілометри. ОСОБА_4 перешкоджала спілкуванню з дитиною, переховувала її, не давала спілкуватись з дитиною по телефону, перешкоджала проведенню генетичної експертизи. Порушувала права батька на протязі декількох років. Позивач зазначив, що в нього є всі умови для нормального виховання та проживання і розвитку дитини, він має двокімнатну квартиру, в якій у дитини буде своя окрема кімната та все необхідне для навчання та розвитку дитини, школа знаходиться у 50 метрах від будинку, що полегшує дитині відвідувати навчальний заклад, оскільки у дитини є проблеми з ногою, крім того в школі є безліч гуртків, які дитина зможе відвідувати. Позивач пересвідчився в тому, що ОСОБА_4 не може бути опікуном, оскільки сама є інвалідом 2 групи та потребує догляду. Також зазначив, що дитина не позбавлена батьківського піклування. Тому вважає за доцільне та необхідне передати його сина йому на виховання, оскільки він як батько не позбавлений батьківських прав щодо свого сина, тому потреби опіки над його сином немає, оскільки у дитини є рідний батько. Просив суд звільнити від повноважень опікуна над малолітнім ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4 та передати малолітню дитину йому як батькові на виховання.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 позовні вимоги підтримав в повному обсязі, додатково суду пояснивши, що дитина повинна та вже проживає разом з ним та його дружиною, тобто фактично мешкає у повній родині. До свого опікуна дитина повертатись не бажає. Вказав, що опікун віддала йому дитину після задоволення даного позову Брусилівським районним судом та Апеляційним судом Житомирської області, рішення яких нажаль були скасовані касаційним судом. Зазначив, що опікун повернула йому дитину хворою, тому він вимушений був її тривалий час лікувати. Також пояснив, що з рідною матір'ю дитини, дочкою відповідачки та на даний час опікуна його дитини, він одружений не був. Ця жінка вели аморальний спосіб життя, займалася проституцією. Коли дитинці було три роки, вона повідомила йому, що це не його син, та поїхала від нього. Потім вона взагалі зникла, кинувши дитину на свою матір, відповідачку. Тривалий час він намагався з» ясувати, чи його це син, чому перешкоджала відповідачка у справі. Втім, з того моменту, коли генетична експертиза підтвердила його батьківство, він намагався повернути сина собі. Зазначив, що дитина прожила з опікуном менше п'яти років, в будинку, де жив його син, він не мав власної кімнати, оскільки там проживало багато людей, його належним розвитком та вихованням відповідачка не займалась, оскільки є пенсіонеркою, інвалідом, яка сама потребує сторонньої допомоги. Вважає, що перешкоди, які на даний час чинить опікун йому у остаточному поверненні сина, пов'язані виключено з її бажанням отримувати з нього аліменти на дитину, а не інтересами самої дитини. Зазначив, що на даний час дитина мешкає у повній родині, має власну кімнату, іграшки та інші необхідні для розвитку та виховання речі, навчається у школі, що розташована поруч з будинок, де вони мешкають, відвідує кружки. Він працює та має можливість забезпечити сина всім необхідним, весь свій час приділяє виключно вихованню сина, з яким має дуже близькі стосунки. Вважає, що оскільки його дитина не позбавлена батьківського піклування, вона не потребує опікуна, через що просив суд позов задовольнити.

Представник позивача адвокат Шкира Ю.Г. в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_2 підтримав у повному обсязі, додатково пояснивши, що представляє інтереси позивача у численних справах з приводу вказаної дитини вже більше 4 років, та ніколи його довіритель не відмовлявся від власної дитини, а лише намагався з'ясувати, чи дійсно він є його батьком. Зазначив, що опікун хлопчика всіляко чинила перешкоди у спілкуванні дитини з рідним батьком, коли та мешкала разом з нею, не бажаючи їх воз»єднання з власних меркантильних інтересів. На даний час вже майже рік дитина мешкає разом з батьком, який створив їй всі необхідні умови для розвитку, має власну кімнату, багато іграшок, а найголовніше - повну родину, в якій він почуває себе дуже щасливим, що підтверджується протоколом діагностично-консультаційної зустрічі з дитиною головного спеціаліста служби у справах дітей та сім'ї Броварської міської ради Київської області. Вважає, що такі дії опікуна свідчать про те, що опікун діє не в інтересах дитини, а це в свою чергу свідчить про неналежне виконання ним своїх обов'язків. Крім того, вважає, що дитина позивача не позбавлена батьківського піклування, а тому не потребує опікуна взагалі. Просив суд позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити, бо вони передусім відповідають інтересам хлопчика.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_4 позовні вимоги не визнала, суду пояснивши, що завжди належним чином виконували обов'язки опікуна свого онука, який зовсім маленьким залишився нікому не потрібним, крім неї. Вказала, що при розгляді інших судових справ було встановлено, що позивач ОСОБА_2 тривалий час ухилявся від батьківських обов"язків щодо свого сина. Її дочка, мати хлопчика, у 2011 році приїхала до неї разом з маленьким ОСОБА_7, у 2012 році взагалі зникла, залишивши дитину на неї. Вона мешкала з чоловіком, який восени 2016 року помер, та двома синами, які є інвалідами дитинства, всі вони отримували пенсію, а також мали підсобне господарство. Дитина мала все необхідне для розвитку, власну кімнату та іграшки, відвідувала садочок, потім школу. Її доньку позбавили батьківських прав щодо дитини, оскільки та не цікавилась дитиною та займалась проституцією. З позивача були стягнуті за рішенням суду аліменти на утримання її онука. За судовим рішенням вона була призначена опікуном онука, оскільки батьки його життям не цікавились та він був позбавлений їх піклування. При цьому позивач взагалі подавав позов про виключення відомостей про нього як батька зі свідоцтва про народження її онука. Дитина з дитинства була дуже хвора, і вона постійно займалась її лікуванням. Зазначила, що коли за судовим рішенням вона повинна була віддати дитину позивачу, вона це зробила. А він на даний час перешкоджає їй спілкуватись з онуком, якого вона тривалий час сама виховувала. Стверджувала, що належним чином виконувала обов'язки опікуна, а тому підстави для задоволення позову ОСОБА_2 відсутні.

Представник третьої особи служби у справах дітей Брусилівської районної державної адміністрації Житомирської області за довіреністю ОСОБА_5 в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_2 підтримала, зазначивши, що оскільки на даний час дитина проживає разом з батьком, який є для хлопчика авторитетною фігурою, має з ним стійкий емоційний зв'язок та прив'язаність, задовольняє всі його соціальні та емоційні потреби, належним чином виконує свої батьківські обов'язки щодо виховання, утримання та створення належного сімейного оточення хлопчика, є доцільним припинити опіку та залишити дитину батьку ОСОБА_2

Представник третьої особи органу опіки та піклування Броварської міської ради Київської області за довіреністю ОСОБА_9 в судове засідання не з'явився, надав заяву, якою позовні вимоги ОСОБА_2 підтримав, просив справу розглядати в їх відсутність.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 пояснила, що у 2011 році познайомилась з позивачем ОСОБА_2, на даний час проживають з ним однією родиною. Він одразу розповів їй про те, що мав жінку і дитину, але жінка стверджувала, що це не його дитина. Коли позивач отримав рішення про стягнення з нього аліментів, він вирішив з'ясувати, чи дійсно це його син, а коли отримав цьому підтвердження у висновку генетичної експертизи, дуже цьому зрадів та без вагань вирішив, що буде сам виховувати дитину. Вона ж власних дітей не має і не може мати. Коли після судового рішення на початку 2016 року дитина переїхала проживати до них, вона дуже погано знала навіть букви, не вміла зав'язувати шнурки, тому вони з чоловіком дуже велику увагу приділили його навчанню. Всі проблеми зі здоров'ям хлопчика вони також вирішили, та на даний час дитина повністю здорова. В їх родині дуже теплі стосунки, і вона особисто, і батько проводять з ОСОБА_9 весь свій вільний час. Дитина має власну кімнату, іграшки, має кота та собаку. ОСОБА_11 знайшов собі друзів і серед сусідських дітей, і серед однокласників. Вказала, що ОСОБА_9 виглядає дуже щасливим та життєрадісним хлопчиком, який дуже любить свого батька. Зазначила, що хлопчик про своє життя з відповідачкою сам не згадує, а розповідає про це, лише коли в нього про це питаєш.

Допитаній в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 суду пояснив, що є співмешканцем матері позивача, знав ще рідну мати хлопчика та доньку відповідачки ОСОБА_13. Зазначив, від дитини позивач ніколи не відокремлювався та не відмовлявся. Позивач з донькою відповідачки ОСОБА_13 два роки жили нормально, в них народився син ОСОБА_11, чому позивач був дуже радий. Також йому відомо, що ОСОБА_13 разом з дитиною залишила позивача, переконавши його в тому, що хлопчик не його син. При цьому коли ОСОБА_2 отримав висновки генетичної експертизи, яка підтвердила його батьківство, він дуже обрадувався та загорівся бажанням повернути сина та виховувати його. Вважає, що бабуся хлопчика не зможе дати належну освіту дитині та виховання. При цьому батько дасть набагато більше уваги дитині та чоловічої підтримки. Вказав, що вже майже рік дитина проживає з батьком, учиться в школі. Особисто він бачив хлопчика тиждень тому назад. Він займався у своїй кімнаті, щось ліпив з пластиліну. Це дуже жвава, весела, щаслива та хороша дитина, яка дуже любить батька. При цьому на його запитання, чи хоче він повернутися в с. Йосипівку до бабусі, сказав, що ні. Вважає, що йому дуже добре в сім"ї батька.

Суд, вислухавши пояснення сторін, представника позивача, третьої особи, свідків, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Як встановлено в судовому засіданні, батьком дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4 р.н, є ОСОБА_2, що підтверджується записами у свідоцтві про його народження, витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження, рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 31 березня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_13 про виключення відомостей про батька з актового запису про народження дитини (а.с. 5, 6, 9 т.1).

Рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 12 серпня 2014 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 в інтересах малолітнього ОСОБА_7 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів, призначення опікуна, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про відібрання дитини позов ОСОБА_4 було задоволено частково: позбавлено ОСОБА_2 батьківських прав щодо його малолітньої дитини ОСОБА_7, стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_7 в розмірі 25 % від заробітної плати, щомісячно, але не менше встановленого законодавством мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18 березня 2014 року і до досягнення ним повноліття, призначено опікуном малолітнього ОСОБА_7 його бабусю ОСОБА_4 У задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено за безпідставністю (а.с. 10-12 т.1).

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 14 жовтня 2014 року зазначене рішення скасовано в частині задоволення вимог про позбавлення батьківських прав та ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і покласти на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. У решті рішення суду залишено без змін (а.с. 13-15 т.1).

Заочним рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 16 жовтня 2013 року мати дитини ОСОБА_14 позбавлена батьківських прав стосовно ОСОБА_7, дитину залишено на проживанні ОСОБА_4

Також судом встановлено, що рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 10.11.2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про присудження аліментів за минулий час, стягнення заборгованості за аліментами з урахуванням індексу інфляції, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особи орган опіки та піклування Брусилівської районної державної адміністрації Житомирської області, про звільнення від повноважень опікуна, передачу малолітньої дитини батькові, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено, зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено, звільнено ОСОБА_4 від повноважень опікуна малолітньої дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, зобов'язано ОСОБА_4 передати малолітню дитину батькові ОСОБА_2, припинено з часу набрання рішенням законної сили стягнення аліментів з ОСОБА_2 на утримання малолітнього ОСОБА_7 (а.с. 177-180 т.1).

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 28.12.2015р. вказане рішення суду першої інстанції скасовано в частині відмови у позові ОСОБА_4 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів та стягнуто з ОСОБА_2 на її користь 578 грн. 82 коп., в решті рішення суду залишено без змін (а.с. 234-235 т.1 )

І хоча в подальшому рішення Брусилівського районного суду Житомирської області від 10.11.2015р. та рішення апеляційного суду Житомирської області від 28.12.2015р. в частині позовних вимог ОСОБА_2 про звільнення ОСОБА_4 від повноважень опікуна, передачу малолітньої дитини батькові ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08.06.2016р. скасовано з передачею справи в цей частині на розгляд суду першої інстанції, на виконання рішення апеляційного суду ОСОБА_15 28.01.2016р. було передано малолітнього ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, його батькові ОСОБА_2 (а.с. 72 т. 2), чого й не заперечували сторони в судовому засіданні.

Тобто на даний час малолітній ОСОБА_7 проживає разом з батьком ОСОБА_2 у м. Бровари Київської області.

Згідно акту № 325 від 29.09.2016р. обстеження умов проживання, складеного завідувачем сектору у справах дітей служби у справах дітей та сім'ї Броварської міської ради, у малолітнього ОСОБА_7 за адресою проживання у АДРЕСА_1, є належні житлові умови для проживання, навчання та відпочинку (а.с. 105 т. 2).

Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, був зарахований до 2 класу Броварської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 10 (а.с. 74 т. 2).

З протоколу діагностично-консультативної зустрічі від 15.07.2016р., проведеної головним спеціалістом служби у справах дітей та сім'ї Броварської міської ради з малолітнім ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, вбачається, що у світогляді ОСОБА_7 на даний час головною авторитетною фігурою є батько, хлопчик має з ним стійкий емоційний зв'язок та прив'язаність. ОСОБА_11 категорично не хоче повертатись назад у с. Йосипівку та бажає жити тільки там, де живе його батько. ОСОБА_8 проживає у батьківський родині, яка задовольняє всі його емоційні потреби. Батько ОСОБА_11 належно виконує всі батьківські обов'язки щодо виховання, утримання та створення належного сімейного оточення для дитини. Враховуючи сімейну ситуацію ОСОБА_8, його емоційну прихильність до батька і його сім'ї, переміщення дитини або розлука з біологічним батьком нанесе ОСОБА_8 невиправних негативних психоемоційних наслідків (а.с. 129-130 т. 2).

Відповідно до висновку від 14.12.2016р. № 02-53/4058 орган опіки та піклування Брусилівської районної адміністрації Житомирської області вважає доцільним припинення опіки над малолітнім ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, та залишення дитини батьку ОСОБА_2 (а.с. 140 т. 2).

Відповідно до ст. 250 СК України опіка, піклування над дитиною припиняється у випадках, встановлених ЦК України.

Відповідно до ст. 251 СК України особа може бути звільнена від обов'язків опікуна або піклувальника дитини у випадках, передбачених ЦК України, а також тоді, коли між опікуном, піклувальником та дитиною склалися стосунки, які перешкоджають здійсненню ними опіки, піклування.

Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦК України опіка припиняється у разі передачі малолітньої особи батькам (усиновлювачам).

За нормами ч. 3 ст. 170 СК України, якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини.

Конвенцією ООН про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції).

Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (ч. 1 ст. 18 Конвенції).

Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини (ч. 1 ст. 9 Конвенції).

Ч. 1 ст. 151 СК України передбачено, що батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.

Оскільки в ході розгляду справи судом встановлено, що на даний час малолітній ОСОБА_7 проживає протягом майже року разом з батьком ОСОБА_2, який належним чином здійснює свої батьківські обов'язки щодо виховання, утримання та створення належного сімейного оточення для дитини, дитина має з батьком стійкий емоційний зв'язок та прив'язаність, малолітнього ОСОБА_7 не можна вважати дитиною, позбавленою батьківського піклування.

Враховуючи те, що дитина передана опікуном її біологічному батьку, тобто опіка ОСОБА_4 над малолітнім ОСОБА_7 фактично припинена, а крім того орган опіки та піклування вважає доцільним припинення такої опіки, з метою впорядкування відносин між батьком дитини ОСОБА_2 та її опікуном ОСОБА_4 та якнайкращого забезпечення інтересів дитини, суд вважає необхідним звільнити останню від повноважень опікуна над малолітнім ОСОБА_7, задовольнивши таким чином позовні вимоги ОСОБА_2 в цій частині.

При цьому суд вважає, що на теперішній час не є суттєвим та вирішальним та обставина, що ОСОБА_2 раніше звертався до суду з позовом про виключення відомостей про батька з актового запису про народження дитини, деякий час не спілкувався з дитиною, яка знаходилась на утриманні та вихованні у відповідачки, оскільки ці факти не впливають за відновлений сімейний зв'язок між батьком та дитиною, їх емоційну прихильність та залежність один від одного та роблять існування додаткової опіки над дитиною зайвою.

Як зазначив в своєму рішенні у справі «Мамчур проти України» Європейський суд з прав людини (рішення від 16.07.2015р., заява № 10383/09), встановлення опіки над дитиною, як правило, має бути тимчасовим заходом, який має бути припинено, як тільки дозволять обставини. Тому встановлення опіки не може бути виправдано без попереднього розгляду можливих варіантів та має бути оцінено в контексті позитивного обов'язку держави докладати серйозні та тривалі зусилля для сприяння возз'єднанню дітей з їх біологічними батьками, та до цього часу уможливлювати регулярне спілкування між ними.

Позовні ж вимоги ОСОБА_2 щодо передачі малолітньої дитини ОСОБА_7 йому як батькові на виховання на теперішній час суд вважає зайвими, оскільки як встановлено судом, дитина на даний час вже передана йому на виховання, тому в задоволенні позову ОСОБА_2 в цій частині вважає необхідним відмовити.

На підставі викладеного, ст. ст. 151, 162, 163 СК України, ст.ст. 75, 76 ЦК України та керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа орган опіки та піклування Брусилівської районної державної адміністрації Житомирської області, орган опіки та піклування Броварської міської адміністрації Київської області, про звільнення від повноважень опікуна, передачу малолітньої дитини батькові, - задовольнити частково.

Звільнити ОСОБА_4 від повноважень опікуна над малолітнім ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2

В іншій частині в задоволенні позовних вимог, - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Житомирської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк апеляційної скарги.

Суддя О. С. Данилюк