АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/348/17 Справа № 175/1512/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Макаров М.О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати по цивільним справам Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Максюти Ж.І., Петешенкової М.Ю.

при секретарі Черкас Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою Дніпропетровської місцевої прокуратури №3 на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18 липня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Олександрівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області про визнання права власності на земельну ділянку та за позовом третьої особи ОСОБА_3 до ОСОБА_2, Олександрівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області про визнання права власності на земельну ділянку,-

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до Олександрівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області про визнання права власності на земельну ділянку, посилаючись на те, що йому, як члену садівничого товариства була надана у користування земельна ділянка, загальною площею 0,10 га, розташована на землях садівничого товариства «Васильок» за № 101, на території Олександрівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, із цільовим призначенням - для ведення садівництва. На даній земельній ділянці розташований садовий будинок, загальною площею 128 кв.м, житловою площею 98 кв.м., право власності на який зареєстровано за позивачем.

Також, позивач зазначив, що у грудні 2011 року він звернувся із заявою про надання йому в порядку безоплатної приватизації вказаної земельної ділянки, але листом № 5/13-3163 від 26 грудня 2011 року йому було відмовлено. В обґрунтування відмови було зазначено, що надана позивачем заява, довідка-підтвердження та всі додатки підписані головою садівничого товариства ОСОБА_4, хоча в довідці головного управління статистики у Дніпропетровській області керівником зазначено ОСОБА_5. Печатка не відповідає інформації, визначеній в свідоцтві про державну реєстрацію садівничого товариства та довідки статистики. Тому позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх прав та просив визнати за ним право власності на зазначену вище земельну ділянку.

Крім того, у липні 2016 року третя особа ОСОБА_3 також звернувся до суду із позовом про визнання за ним права власності на земельну ділянку, посилаючись на те, що ОСОБА_2, тобто Позивач за первісним позовом, обіцяв йому передати земельну ділянку, загальною площею 0,10 га, розташовану на землях садівничого товариства «Васильок» за № 101, у власність із переоформленням та передачею всіх необхідних документів на його ім'я. До того ж, Позивач передав її у фактичне користування, тому ОСОБА_3 засаджував огородні та садові ділянки, збирав урожай, дбав про благоустрій ділянки в цілому та за будинком, котрий на ній знаходиться. На цій земельній ділянці розташований садовий будинок, загальною площею 128 кв.м, житловою площею 98 кв.м., право власності на який зареєстровано за ОСОБА_2 Крім того біля цієї ділянки знаходиться земельна ділянка № 102, загальною площею 0,10 га, яка також розташована на землях садівничого товариства «Васильок» на території Олександрівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області. Ця ділянка була надана ОСОБА_2 із цільовим призначенням - для ведення садівництва, та на цій земельній ділянці за №102 також знаходиться садовий будинок, загальною площею 24,5 кв.м., житловою площею 13,1 кв.м., який зареєстровано за ОСОБА_3 У звязку з чим просить визнати за ним право власності на земельну ділянку №102 та земельну ділянку №101 розташованих на землях садівничого товариства «Васильок».

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18 липня 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено, позов ОСОБА_3 задоволено частково та ухвалено: визнати за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку, загальною площею 0,10 га, розташовану на землях садівничого товариства «Васильок» за №101, на території Олександрівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, цільове призначення якої для ведення садівництва; визнати за ОСОБА_3 право власності на земельну ділянку №102, загальною площею 0,10 га, розташовану на землях садівничого товариства «Васильок» за адресою Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, с.Олександрівка, цільове призначення якої для ведення садівництва. В решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі Дніпропетровська місцева прокуратура №3 просила скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України апеляційний суд в апеляційному порядку перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Проте цим вимогам рішення суду не відповідає.

Задовольняючи позов ОСОБА_2 та частково позов ОСОБА_3 суд першої інстанції виходив з того, що позивачам незаконно та не обґрунтовано було відмовлено у безоплатній приватизації земельних ділянок №101 та №102, оскільки позивачами отриманні необхідні погодження, складено технічну документацію, а тому було порушено вимоги ст.35 ЗК України на підставі якої позивачі зверталися із заявами про надання їм в порядку безоплатної приватизації вказаних земельних ділянок.

Проте з такими висновками суду колегія суддів не може погодитися з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна, позивачу ОСОБА_2 належить садовий будинок загальною площею 128 кв.м., житловою площею 98, що розташований на земельній ділянці №101, площею 0,10 га, а ОСОБА_3 належить садовий будинок загальною площею 24,5 кв.м. та житловою площею 13.1 кв.м., який розташований на земельній ділянці №102, загальною площею 0,10 га, що розташовані в садівничому товаристві «Васильок» на території Олександрівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області (а.с. 44, 45).

Також встановлено, що у грудні 2011 року позивачі звернулися до Дніпропетровської районної державної адміністрації із заявами про надання їм в порядку безоплатної приватизації вказаних земельних ділянок, а листами за вих. № 5/13-3163 та №5/13-3108 від 26 грудня 2011 року за підписом голови Дніпропетровської райдержадміністрації повідомлялося їх, що надані ними заяви, довідки-підтвердження та всі додатки підписані головою садівничого товариства ОСОБА_4, хоча в довідці головного управління статистики у Дніпропетровській області керівником зазначено ОСОБА_5. Печатка не відповідає інформації, визначеній в свідоцтві про державну реєстрацію садівничого товариства та довідки статистики, у звязкку з чим рекомендовано привести документи у відповідність з реєстраційними даними та повторно звернутися із вказаним питанням (а.с. 7-11, 32-34).

Відповідно до ст. 35 Земельного Кодексу України громадяни України із земель державної і комунальної власності мають право набувати безоплатно у власність або на умовах оренди земельні ділянки для ведення індивідуального або колективного садівництва. Приватизація земельної ділянки громадянином - членом садівницького товариства здійснюється без згоди на те інших членів цього товариства.

А згідно статтей 81, 116 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Також згідно з вимогами ч.6-9 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Стаття ст. 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Звертаючись до суду із вказаними позовними вимогами позивачі зазначили, що вони отримали необхідні погодження та складено технічну документацію, але їм безпідставно відмовлено в безоплатній приватизації спірних земельних ділянок, разом з цим з такими доводами колегія суддів не може погодитися, оскільки як зазначалося вище, позивачам було відмовлено в прийнятті документів з тих підстав, що у них малися розбіжносі стосовно реєстраційних даних садівничого товариства «Васильок» та розміщення земельних ділянок, а тому рекомендовано позивачам, після усунення цих розбіжностей, повторно звернутися до райдержадміністрації із заявами про приватизацію вказаних вище земельних ділянок. Але цих дій позивачі не вчинили та доказів того, що позивачам взагалі було відмовлено в розгляді їх заяв, відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, суду надано не було, а тому звернення до суду із вказаними позовними вимогами є передчасним, у звязку з чим позовні вимоги є необгрунтованими та такими, що не грунтуються на законі.

Проте суд першої інстанції на ці обставини уваги не звернув та їх взагалі не перевіряв, рішення суду не мотивував та прийшов до помилкових висновків про задоволення позовних вимог з порушення норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Крім того, відповідно до ст.88 ЦПК України з позивачів підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в сумі по 610 грн. 50 коп. з кожного.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Дніпропетровської місцевої прокуратури №3 - задовольнити.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18 липня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до Олександрівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області про визнання права власності на земельну ділянку та в задоволенні позову третьої особи ОСОБА_3 до ОСОБА_2, Олександрівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області про визнання права власності на земельну ділянку відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (іпн.) та ОСОБА_3 (іпн. НОМЕР_1) на користь держави судовий збір по 610 грн. 50 коп. з кожного.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Ж.І. Максюта

ОСОБА_6