У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2017 рокум. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Дьоміна О.О., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3 та ОСОБА_4, на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 15 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 1 листопада 2016 року, в справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про захист прав споживача, визнання недійсними кредитного договору, договорів іпотеки та поруки,

в с т а н о в и в:

У грудні 2015 року ОСОБА_3 і ОСОБА_4 звернулись до суду з позовами про захист прав споживача, визнання недійсними кредитного договору, договорів іпотеки та поруки і просили визнати недійсними:

- договір кредиту № 661/Ф03.14/094 від 12 жовтня 2006 року, укладений між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (на

сьогодні - Публічне акціонерне товариством «Укрсоцбанк», далі - ПАТ «Укрсоцбанк») та ОСОБА_3;

- нотаріально посвідчений іпотечний договір від 12 жовтня 2006 року, укладений між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (ПАТ «Укрсоцбанк») та ОСОБА_4 у забезпечення виконання зобов'язань за договором кредиту № 661/ФОЗ. 14/094 від

12 жовтня 2006 року, укладеним між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (ПАТ «Укрсоцбанк») та

ОСОБА_3;

- договір поруки від 12 жовтня 2006 року, укладений між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк»

(ПАТ «Укрсоцбанк») та ОСОБА_4 у забезпечення виконання зобов'язань за договором кредиту № 661/Ф03.14/094 від 12 жовтня

2006 року, укладеним між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (ПАТ «Укрсоцбанк») та ОСОБА_3;

- договір кредиту № 2007/13-2.06/304 від 17 травня 2007 року, укладений між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (ПАТ «Укрсоцбанк») та ОСОБА_4;

- нотаріально посвідчений іпотечний договір від 17 травня 2007 року, укладений між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (ПАТ «Укрсоцбанк») та ОСОБА_4 у забезпечення виконання зобов'язань за договором кредиту № 2007/13-2.06/304 від

17 травня 2007 року, укладеним між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (ПАТ «Укрсоцбанк») та

ОСОБА_4;

- договір поруки від 17 травня 2007 року, укладений між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк»

(ПАТ «Укрсоцбанк») та ОСОБА_3, у забезпечення виконання зобов'язань за договором кредиту № 2007/13-2.06/304 від

17 травня 2007 року, укладеним між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (ПАТ «Укрсоцбанк») та

ОСОБА_4;

- договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 2008/13-1-08/23 від 7 травня 208 року, укладеним між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (ПАТ «Укрсоцбанк») та

ОСОБА_4;

- нотаріально посвідчений іпотечний договір від 7 травня 2008 року, укладений між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (ПАТ «Укрсоцбанк») та ОСОБА_4, у забезпечення виконання зобов'язань за договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 2008/13-1-08/23 від 7 травня 2008 року, укладеним між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк»

(ПАТ «Укрсоцбанк») та ОСОБА_4;

- договір поруки від 7 травня 2008 року, укладений між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк»

(ПАТ «Укрсоцбанк») та ОСОБА_3, у забезпечення виконання зобов'язань за договором у забезпечення виконання зобов'язань за договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 2008/13-1-08/23 від 7 травня 2008 року, укладеним між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (ПАТ «Укрсоцбанк») та

ОСОБА_4;

В обґрунтування позовних вимог вказували на порушення положень Закону України «Про захист прав споживачів» і на положення ч. 1 ст. 230 (Правові наслідки вчинення правочину під впливом обману), ст. 236 (Момент недійсності правочину) ЦК України, а також на не зазначення в кредитних договорах детального розпису загальної (сукупної) вартості кредиту, вартості послуг з оформлення кредиту про надання кредиту споживачу, що спричинило у споживачів викривлене, оманливе уявлення про реальну вартість отриманого кредиту, змусило останніх понести незаплановані витрати в значному розмірі, несправедливі умови договору та порушення принципу рівності сторін, не попередження, що валютні ризики несе споживач, не повідомлення у письмовій формі про переваги та недоліки пропонованих схем кредитування, що призвело до формування у споживачів помилкового уявлення про те, що в процесі погашення ними кредиту буде використаний той курс іноземної валюти, який мав місце при укладенні кредитного договору та був у ньому зафіксований, а при належному роз'ясненні валютних ризиків у зв'язку з одержанням доходів у гривні споживачі обрали б споживчий кредит в національній валюті України, у зв'язку з недостовірною та неповною інформацією волевиявлення споживачів формувалося при укладенні договорів під впливом омани з боку відповідача, який повідомив споживачів до укладення договорів неправдиві та недостовірні відомості та приховав від них важливу інформацію, яка стосується плати за кредит та реальних витрат споживачів, використання нечесної підприємницької діяльності і, що мотивом введення споживачів в оману є отримання максимально можливого прибутку, в тому числі й прихованого, а також, що враховуючи, що договори іпотеки та поруки укладалися в забезпечення недійсного зобов'язання, то це тягне за собою визнання їх також недійсними.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 15 липня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від

1 листопада 2016 року, в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із вищезазначеними судовими рішеннями, ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3 та ОСОБА_4, звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, в якій просив скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, вірно керувався положеннями ч. 2 ст. 11, ст. 17, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (на час спірних правовідносин), ст.ст. 215, 230 ЦК України, а також постановою Пленум Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» та виходив із наступного.

Спірні договори споживчого кредиту підписані сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позивачі на момент укладання договорів не заявляли додаткових вимог щодо умов оспорюваних ними договорів; мали уявлення про реальну вартість кредитів. Позивачами не надано суду належних та переконливих доказів порушення банком норм діючого законодавства, які могли бути підставою згідно з пунктами 2, 3, 5, 6

ст. 203 ЦК України для визнання договорів недійсними, всі вимоги законодавства при укладанні правочину були додержані сторонами; відповідач надав позивачам документи, які передували укладенню кредитних договорів, у тому числі й щодо сукупної вартості кредитів, реальної процентної ставки; у запитах на отримання кредиту позивачі під розписку засвідчили факт, що банк надав їм повну, достовірну та вичерпну інформацію про всі умови отримання, користування та повернення кредитів, про відсутність у них будь-яких зауважень чи заперечень до банку стосовно змісту наданої інформації про умови отримання, користування та повернення кредитів. У додатках до договорів споживчого кредиту «Детальний розпис сукупної вартості кредиту, значення реальної процентної ставки та абсолютне значення подорожчання кредиту» відповідач під розписку повідомив позивачів про сукупну вартість кредитів; після укладання кредитних договорів позивачі виконували їх умови, що підтверджено довідками банку. У судовому засіданні позивачі пояснили, що до виникнення в країні економіко-кризового стану, тобто до липня 2014 року, вони справно сплачували кредити, погоджувались з умовами кредитів, проте коли погіршилось їх майнове становище вони звернулись до Банку з заявами про відстрочки погашення кредитів та отримавши відмову вирішили звернутись до суду. Пояснення позивачів свідчать, що вони на час укладення договорів кредиту погоджувались з умовами кредитів; із заяв позивачів, що тільки у квітні 2014 року у зв'язку зі зміною економічної ситуації в Україні, зменшенням доходів від підприємницької діяльності, позивачі просили банк відстрочити виплату боргових зобов'язань за кредитними договорами.

Суди першої та апеляційної інстанцій обґрунтованого враховували, що позивачі тричі протягом двох років укладали з вищевказаним банком договори кредиту, погоджувались з умовами договорів кредиту, виконували умови кредитів, що свідчить про обізнаність позивачів з умовами договорів кредиту та у подальшому укладаючи наступні договори кредиту, позивачі розуміли та погоджувались з умовами наступних договорів, умови яких фактично є тотожними. Крім того, вказували, що позивачами не надано доказів застосування банком нечесної підприємницької діяльності, а умови договорів кредиту банком були оговорені та погодженні з позивачами, які неодноразово укладали договори кредиту та були обізнані про наслідки не виконання умов цих договорів.

Таким чином, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3 і ОСОБА_4 про захист прав споживача, визнання недійсними кредитного договору, договорів іпотеки та поруки

Доводи, на які посилається заявник у касаційній скарзі, висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

Відповідно до частини 2 статті 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина 1 статті 335 ЦПК України).

Згідно з пунктом 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Зі змісту рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від

15 липня 2016 року та ухвали апеляційного суду Одеської області від 1 листопада 2016 року і доданих матеріалів убачається, що касаційна скарга є необґрунтованою і наведені у ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності оскаржуваних судових рішень.

Керуючись пунктом 5 частини 4 статті 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження в справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про захист прав споживача, визнання недійсними кредитного договору, договорів іпотеки та поруки, за касаційною скаргою ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3 та ОСОБА_4, на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 15 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 1 листопада 2016 року.

Копію цієї ухвали та додані до касаційної скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ О.О.Дьоміна