У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2017 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Ступак О.В., розглянувши касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 січня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», третя особа - приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Бондар Ірина Михайлівна, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,

в с т а н о в и в :

У вересні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з указаним позовом, який обґрунтував тим, що 26 липня 2005 року між ним та Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») укладено кредитний договір № SADN6989 про відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки, відповідно до умов якого банк відкриває клієнту картковий рахунок та випускає клієнту платіжну картку; тип картки - visa infinite; вид картки - особиста міжнародна; строк дії картки - два роки; валюта usd; кредитний ліміт 50 тис. доларів США. Строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки. Базова кредитна ставка по кредитному ліміту на момент підписання договору - 1 % в місяць із розрахунку 360 днів на рік. Проценти за використання кредитного ліміту належать сплаті щомісячно в строк до 30-го числа кожного місяця. В подальшому з банком укладені додаткові угоди від 26 червня 2006 року, 23 серпня 2006 року та 28 лютого 2008 року. Згідно додаткової угоди від 28 лютого 2008 року п. 1.1 договору викладено у новій редакції, а саме: строк дії картки - два роки, кредитний ліміт 200 тис. доларів США; строк дії кредитного ліміту до 13 лютого 2008 року. Після дати погашення кредиту в повному обсязі позивач здійснював проплати. Останній платіж здійснено 20 жовтня 2009 року і більше жодного платежу протягом шести років не здійснено, що свідчить про сплив строку позовної давності для звернення із вимогою про стягнення заборгованості за договором. Таким чином, вважає, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус не дослідив факт пропуску трирічного строку позовної давності, який починається з дня виникнення права вимоги у банку. Зазначає, що минуло шість років після останнього платежу, вважає, що нотаріус порушив порядок вчинення виконавчого напису, а тому останній не підлягає виконанню, у зв'язку із чим змушений звернутися до суду.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02 листопада 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 січня 2017 року, позов задоволено.

Визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. від 21 січня 2016 року, зареєстрований у реєстрі за № 488, про стягнення з ОСОБА_2 грошових коштів у розмірі 3 460 901 грн 96 коп. Вирішено питання щодо судових витрат.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу апеляційного суду та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим касаційна скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Статтею 335 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити, оскільки із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність сплила і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставне майно тощо).

Згідно зі ч. 2 ст. 87 Закону України «Про нотаріат» перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, а також, врахувавши обставини справи, обґрунтовано виходив із того, що вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не звернула уваги на те, що з дня виникнення права вимоги банку минуло більше трьох років, оскільки останній платіж у розмірі 800 доларів США сплачено 20 жовтня 2009 року.

Доводи ПАТ КБ «ПриватБанк» у касаційній скарзі стосовно того, що картка позивача неодноразово перевипускалась та останній раз строк дії картки продовжено до 31 липня 2013 року не знайшли свого підтвердження, оскільки автоматичне неодноразове продовження дії картки не змінює терміну виконання кредитного зобов'язання, отже продовження дії картки для настання кінцевого терміну повернення заборгованості значення не має. Подальше продовження дії картки є способом виконання зобов'язання щодо повернення простроченого кредиту, процентів та неустойки.

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 22 жовтня 2014 року № 6-127цс14.

Ухвалюючи рішення у справі, суди правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, в результаті чого ухвалили законні й обґрунтовані рішення, які відповідають вимогам матеріального та процесуального права, підстави для їх скасування відсутні.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів першої та апеляційної інстанції не спростовують та не викликають необхідності перевіряти матеріали справи.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити Публічному акціонерному товариству комерційному банку «ПриватБанк» у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», третя особа - приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Бондар Ірина Михайлівна, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, за касаційною скаргою на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 січня 2017 року.

Додані до касаційної скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ О.В. Ступак