Провадження № 2/761/1941/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

03 березня 2017 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого: судді - Притули Н.Г.

при секретарях: Лукянчук А.О., Кривошия Н.В.,

за участю представника позивача: ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сучасні ефективні технології» про стягнення боргу за договором про надання послуг,-

В С Т А Н О В И В:

17 жовтня 2016 року до суду надійшла вказана позовна заява.

В позовній заяві позивач просить: стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по договору про надання послуг у розмірі 13 160,37 грн., а також інфляційні збитки у сумі 720,15 грн., 3 % річних у розмірі 317,00 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 01.10.2015 року між позивачем та відповідачем був укладений договір про надання послуг, згідно якого відповідач є замовником, а позивач виконавцем послуг. Відповідно до умов договору, вартість наданих послуг становить 13 160,37 грн. Позивачем було належно виконано всі умови договору, однак плату за виконану роботу він не отримав, а тому позивач звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості з врахуванням інфляційних збитків та 3% річних.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Крім того, представник просила стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу в розмірі 2 470,00 грн.

Відповідач представника в судове засідання не направив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомив.

Відповідно до ст.224 ЦПК України суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних матеріалів за згодою представника позивача. В судовому засіданні представник позивача не заперечувала проти заочного розгляду, тому суд ухвалив про заочний розгляд справи.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування покладений на сторони.

Вислухавши думку представника позивача, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 01.10.2015 року між ТОВ «Сучасні ефективні технології» (далі - Замовник) та ОСОБА_2 (далі - Виконавець) був укладений договір про надання послуг, згідно якого Виконавець за завданням Замовника надав за плату послуги, вартість яких становить 13 160,37 грн. (п.1.1, 2.3).

Як зазначено в п.2.2 Договору, підписаний договір є підтвердженням належного виконання Виконавцем своїх обов'язків по Договору.

Договір підписаний обома сторонами, що свідчить про те, що вони погодились з його умовами.

Відповідно до п. 2.3. Договору, Вартість наданих виконавцем послуг сплачується замовником наступним чином: 50 % від повної вартості до 30.11.2015 року, та наступних 50 % до 30.12.2015 року.

Згідно п. 3.1. Договору, виконавець зобов'язаний добросовісно виконувати обов'язки, встановлені цим договором, не розголошувати відомостей, що складають комерційну таємницю замовника, або є конфіденційною інформацією, які стали відомими виконавцеві у зв'язку із наданням послуг за цим договором або в інший спосіб.

Пункт 3.3 Договору визначає, що замовник зобов'язується приймати від виконавця результати надання послуг, якщо надані послуги відповідають умовам договору, і оплачувати їх в розмірах і в строк, передбачені цим договором.

Як встановлено в судовому засіданні, позивачем виконані зобов'язання за договором у повному обсязі.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Згідно ч.1 ст.901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, акту планування, договору, а при відсутності таких вказівок відповідно до вимог, що звичайно ставляться.

Відповідач в судове засідання представника не направив, не надав суду доказів, що сплатив за послуги отримані за договором, а тому суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором в розмірі 13 160,37 грн.

Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Частина 2 статті 625 ЦК України визначає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, оскільки відповідач належним чином не виконував зобов'язання за договором, які є грошовими, тому суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість в розмірі 13 160,37 грн., 3 % річних за період з 01.12.2015 року по 04.10.2016 року в сумі 317,00 грн., інфляційну складову боргу в сумі 720,15 грн. за період з грудня 2015 року по жовтень 2016 року.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача понесених витрат на правову допомогу, то суд вважає за необхідне зазначити таке.

Згідно з п.47 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення під 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013).

Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Порядок надання безоплатної правової допомоги y цивільних справах передбачений у розділі III Закону України від 02 червня 2011 року №. 3460-VI «Про безоплатну правову допомогу», положення якого забезпечуватимуться поетапно, починаючи з 01 січня 2015 року.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК).

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Згідно з п.2 ч.3 ст.79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на правову допомогу.

Відповідно до вимог ст.84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця у галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Граничний розмір таких витрат встановлений законом. Зазначені витрати, фактично понесені сторонами, підлягають розподілу між ними за правилами, встановленими ст.88 ЦПК України.

Судові витрати - це фактичні грошові витрати, які несуть особи, які беруть участь у справі, у зв'язку зі зверненням до суду та розглядом справи в суді.

Необхідно враховувати, що правова допомога надається не тільки в судовому засіданні, а й при виконанні окремих процесуальних дій поза судовим засіданням, а також для надання правової допомоги вчиняються й інші дії, необхідні для розгляду справи, а саме складаються позовні заяви, ознайомлення з матеріалами справи, надаються консультації, несуться витрати у зв'язку з відрядженнями тощо.

Згідно вимог ст.56 ЦПК України, правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Особа, зазначена в частині першій цієї статті, має право знайомитись з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії долучених до справи документів, бути присутнім у судовому засіданні. Особа, яка має право на надання правової допомоги, допускається ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у справі.

В постанові від 01 жовтня 2002 року по справі № 30/63 Верховний Суд України звернув увагу, що судові витрати за участь адвоката при розгляді справи підлягають сплаті лише в тому випадку, якщо вони сплачені адвокату стороною, котрій такі послуги надавались, та їх сплата підтверджується відповідними фінансовими документами.

Закон України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» у статті 1 визначає, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Представник позивача надала суду Договір на правову допомогу та представництво від 09.09.2016 року, який укладено між ОСОБА_2 та адвокатом ОСОБА_1

Оскільки з врахуванням вимог Закону підлягають до стягнення витрати на правову допомогу у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, тому суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу згідно розрахунку наданого позивачем за участь представника в судових засіданнях, що становить 617,60 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57-61, 88, 169, 179, 212 - 215, 217, 218, 223, 294 ЦПК України; ст.ст. 525, 526, 629 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сучасні ефективні технології» про стягнення боргу за договором про надання послуг - задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Сучасні ефективні технології» на користь ОСОБА_2 заборгованість за Договором про надання послуг від 01.10.2015 року в сумі 13 160 (тринадцять тисяч сто шістдесят) гривень 37 копійок, 3% річних в сумі 317,00 грн., інфляційну складову боргу в сумі 720,15 грн., судовий збір в сумі 551,20 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 617,60 грн.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку. У цьому разі строк, протягом якого розглядалася заява, не включається до строку на апеляційне оскарження рішення.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Н.Г.Притула