Справа: 431/3317/16-ц
Провадження: 2/431/16/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2017 року Старобільський районний суд Луганської області

В складі: головуючого - судді Ткач О.В.,

При секретарі: Кустовій О.О.,

За участю представника позивача: ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Старобільська Луганської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, Старобільське районне бюро технічно ї інвентрізації про визнання правочину-договору купівлі-продажу частково недійсним, -

В С Т А Н О В И В :

В обґрунтування позову ОСОБА_2 вказала, що вона є власницею будинку № 17 по вул. Сосновій в с. Чмирівка Старобільського району Луганської області. Будинок вона приватизувала в 1995 році. До цього він був службовим житлом, виділеним Старобільським лісомисливським господарством. При наданні будинку лісгосп дозволив користуватися й господарськими будівлями-сараями. Самим великим з них, який був поділений на три секції під одним дахом, фактично користувались три родини: її сімя, сімя ОСОБА_5, ОСОБА_6. Оскільки родина ОСОБА_6 переїхала в інше місце мешкання, сараєм користувалася вона й родина ОСОБА_5

ОСОБА_5 у 1997 році продав будинок відповідачці ОСОБА_3 Всі ці роки її родина без перешкод користувалась сараєм, що означений в її техпаспорті під літерою «Д». Навесні 2016 року вона дізналась, що сарай належить відповідачці ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу, з 1997 року. Позивачка вважає, що правочин, укладений між ОСОБА_5 та відповідачкою ОСОБА_3 є недійсним в силу ст. 216 ЦК України, оскільки ОСОБА_5 не мав цей сарай у власності й не мав права його продавати відповідачці. При укладанні договору купівлі-продажу між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 не були враховані її інтереси, оскільки вона тривалий час користувалася цією нерухомістю. На цій підставі, позивачка ОСОБА_2 просила визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку № 15 по вул. Сосновій у с. Чмирівка Старобільського району Луганської області, укладеного 29.07.1997 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 в частині купівлі-продажу господарської споруди - будівлі сараю під літерою № «Д».

В судовому засіданні позивачкою ОСОБА_2 й її представником ОСОБА_1 були уточнені позовні вимоги, за якими вони просили крім визнання договору купівлі-продажу частково недійсним, скасувати право власності ОСОБА_3 на господарську будівлю - сарай, розташований в с. Чмирівка Старобільського району Луганської області, залишивши в користуванні ОСОБА_3 1/3 частину сараю, а за ОСОБА_2 визнати право власності на 2/3 вказаного сараю.

Відповідачка ОСОБА_3 позовні вимоги не визнала в повному обсязі, вказала, що за договором купівлі-продажу від 29.07.1997 року придбала у ОСОБА_5 будинок № 15 по вул. Сосновій у с. Чмирівка Старобільського району Луганської області з господарчими будівлями. Цей договір вона вважає дійсним й законним. В технічній документації на її домоволодіння спірний сарай позначений літерами «Г, Д». Будівля сараю є цілою зовні, але поділеною на три приміщення всередині. Сарай перебуває у незадовільному стані, руйнується. Позивачка ОСОБА_2 дійсно користувалася частиною сараю, де зберігала побутові речі та будматеріали. Оскільки взаємовідносини між нею та позивачкою погіршилися, вона наполягала на тому, щоб ОСОБА_2 звільнила сарай, як самовільно зайнятий.

Треті особи ОСОБА_4, представник Старобільського бюро технічної інвентаризації в судове засідання не зявились, надали заяви про розгляд справи в їх відсутність (а.с. 30, 38).

Суд вважає, що відсутність третіх осіб, що не заявляють самостійні позовні вимоги не перешкоджає розгляду справи по суті й прийняттю рішення.

Взаємовідносини між сторонами регулюються нормами ст.ст. 203, 216, 317, 328, 398, 401, 402 ЦК України.

За ст. 203 ЦК України зміст правочину не можу суперечити Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним й відповідати його внутрішній волі. Правочин повинний вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За ст. 215 ЦК України підставою для недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, що встановлені ч. 1, 3, 5, 6 ст. 203 ЦК України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом. У цьому разі визнання такого правочину недійсним, судом не вимагається. У випадках, встановлених Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

За ст. 317 ЦК України, власнику належить право володіння, користування, розпорядження своїм майном.

За ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, з правочинів.

З рішень сільської ради від 1991 року, рішення Чмирівської сільради від 11.01.1991 року № 4 голова виконкому просив оформити право власності на домоволодіння по вул. Сосновій (без номера) у селі Чмирівка Старобільського району Луганської області на імя Старобільського лісгоспу (а.с. 85-88).

За свідоцтвом про право власності (а.с. 88) житловий будинок площею 36,5 м.кв. та господарські споруди належать Старобільському лісгоспу (а.с. 88). Володіння складається з житлового будинку (без номера), 3-х сараїв, підвалу, огорожі, колодязю.

Зі стислої технічної характеристики (а.с. 101) вбачається, що рік побудови житлового будинку - 1940; за заявою власника відчужуються: А-1- житловий будинок; сарай - Д; підвал - В, огорожа - М, колодязь М - 2; сарай - Б.

За договором купівлі-продажу житлового будинку від 21.03.1991 року (а.с. 90) Старобільський лісгосп продав, а ОСОБА_5 купив житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться в с. Чмирівка Старобільського району Луганської області, по вул. Сосновій.

Згідно висновку про реєстрацію домоволодіння (а.с. 92) ОСОБА_5 належить домоволодіння (б/н), що складається з житлового будинку, службового приміщення, тамбуру, 3-х сараїв, підвалу, огорожі, колодязю.

За договором купівлі-продажу (а.с. 98-99) від 29.07.1997 року ОСОБА_5 продав, а ОСОБА_3 купила житловий будинок № 15, з господарчими будівлями та спорудами, що знаходиться на земельній ділянці за адресою: с. Чмирівка Старобільського району Луганської області по вул. Сосновій № 15. На вказаній земельній ділянці, згідно з договором, розташований глиняний, обкладений цеглою житловий будинок, жилою площею 36,5 кв.м. - А1, цегляний сарай - Б; камяний погріб - В; шлакоблочний сарай - Г; сарай - Д; деревяна огорожа - № 1, трубчатий колодязь № 2.

З показів свідка ОСОБА_7 в судовому засіданні вбачається, що її родина мешкала з 1971 року в будинку, що був будинком лісника, належав лісгоспу. Її чоловік - ОСОБА_5, який зараз померлий, за життя купив у лісгоспі будинок, з сараями, підвалом, колодязем, огорожею. Всі документи були належним чином оформлені. Великим сараєм дійсно користувалися три родини: ОСОБА_6, ОСОБА_8, після купівлі будинку й сараїв у лісгоспу, ОСОБА_5 не заперечував, щоб ці родини користувалися сараєм. У 1997 році ОСОБА_5 продав будинок та сараї ОСОБА_3

Свідок ОСОБА_9 пояснила, що лісгосп надав квартири робітникам в 1970 роках. Були віддані в користування й сараї. Великий сарай був поділений на три секції, якими користувалися три родини. Кожний користувач робив мінімальний ремонт своєї секції, використовував на свій розсуд. Цими родинами були родини ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_8.

Свідок ОСОБА_10 вказав, що сарай, яким користувалися три родини збудував лісгосп. Хто й на яких підставах користувався чи володів ними, йому невідомо.

Свідок ОСОБА_11 суду пояснила, що не знає точну дату побудування спірного сараю. З 1976 року ним користувався ОСОБА_5, родина ОСОБА_6, родина ОСОБА_8. ОСОБА_5 зробив зі своєї частини прибудову, на якій підставі, їй невідомо.

Дослідивши вищенаведені докази, суд дійшов до наступного висновку:

Житловий будинок № 15 по вул. Сосновій у с. Чмирівка Старобільського району Луганської області належав Старобільському лісгоспу до 21.03.1991 року, разом з будинком, на земельній ділянці вже існували 3 сараї та інші господарські споруди. Старобільський лісгосп 21.03.1991 року продав, а ОСОБА_5 купив цей будинок з розташованими на цій земельній ділянці господарськими спорудами (в тому числі й із спірним сараєм). Після цього, ОСОБА_5 29.07.1997 року продав ОСОБА_3 будинок 15 з усіма господарськими спорудами (в тому числі із спірним сараєм). Ці обставини обєктивно підтверджені матеріалами інвентарної справи, показами свідків, копіями договорів та долучених до них технічних характеристик. Угоди купівлі продажу між Старобільським лісгоспом та ОСОБА_5, а потім між ОСОБА_5 й ОСОБА_3 укладені в письмовій формі, мають за змістом всі істотні умови договору купівлі-продажу.

Таким чином, у суда немає підстав вважати ці договори недійсним з підстав, передбачених ст. 216 ЦК України. Мотивація позивачкою ОСОБА_2 тієї обставини що вона не знала про існування цих договорів купівлі-продажу не може бути прийнята судом, оскільки наслідками укладання будь якого договору купівлі продажу не є обовязок власників, чи продавців повідомляти сторонніх осіб про укладання таких угод. Крім того, до позовної заяви ОСОБА_8 надані копії договорів купівлі-продажу між Лісгоспом та ОСОБА_5, й між ОСОБА_5 й ОСОБА_3

Посилання позивачки ОСОБА_8 на те, що вона тривалий час користувалась спірним сараєм, а тому набрала на цей обєкт права власності невмотивоване, оскільки право користування само по собі не дає права власності на обєкт нерухомості.

Позивачкою не надано доказів, що вона набуває таке право внаслідок тривалості користування з певних підстав й протягом цих років поліпшила стан спірного обєкту.

Позивачкою ОСОБА_8 не уточнені позовні вимоги в частині визнання договору купівлі-продажу, укладеного 21.03.1991 року між Старобільським лісгоспом та ОСОБА_5, а також не заявлені будь-які вимоги щодо визнання недійсним договору дарування між ОСОБА_3 й ОСОБА_12 На час розгляду справи, власницею будинку № 15 по вул. Сосновій в с. Чмирівка Старобільського району Луганської області, в тому числі й спірного сараю, є ОСОБА_12 (а.с. 24).

За ст. 60 ч. 1 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Позивачка ОСОБА_8 не побажала уточнити свої позовні вимоги, не побажала звернутися з позовом до власника спірного майна ОСОБА_12Суд не може з власної інициативи спонукати позивачку до уточнення або зміни позовних вимог.

На цій підставі, суд вважає бездоказовими позовні вимоги позивачки в частині визнання договору купівлі-продажу частково недійсним й визнання права власності на майно.

Керуючись ст.ст. 10, 15, 30, 60, 62, 213-215 ЦПК України, ст.ст. 190, 205, 208, 215-216 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_8 до ОСОБА_3 треті особи ОСОБА_4, Старобільське районне бюро технічної інвентаризації про визнання правочину договору купівлі-продажу частково недійсним-відмовити за необґрунтованістю.

Повне рішення виготовлено й проголошено 20.01.17 року о 9-00 годині.

На рішення може бути внесена апеляція до апеляційного суду Луганської області через Старобільський районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя: Ткач О.В.