Справа № 362/5194/13-ц Головуючий у І інстанції Лебідь-Гавенко Г. М.
Провадження № 22-ц/780/726/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 25.01.2017
УХВАЛА

Іменем України

25 січня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Ігнатченко Н.В.,

суддів: Кулішенка Ю.М., Сушко Л.П.,

за участю секретаря: Волинець Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 17 листопада 2016 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

у с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 20 липня 2007 року між банком та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір б/н, згідно умов якого позичальник отримала кредит у розмірі 5 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії платіжної картки. Відповідно до умов укладеного договору, він складався із заяви позичальника, Умов та Правил надання банківських послуг, й Тарифів банку, з якими відповідач була ознайомлена. Оскільки ОСОБА_2 свої зобовязання за цим договором належним чином не виконувала, у неї станом на 31 липня 2013 року утворилась заборгованість у загальному розмірі 27 431,95 грн., яку позивач просив стягнути на свою користь.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 17 листопада 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, з мотивів неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права рішення суду без змін. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом встановлено, що 20 липня 2007 року між банком та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір б/н, згідно умов якого позичальник отримала кредит у розмірі 5 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії платіжної картки.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з Умов та Правил надання банківських послуг й Тарифами банку складає між нею та банком договір про надання банківських послуг.

Звертаючись до суду з позовом, представник банку вказав, що у звязку з невиконанням взятих на себе зобовязань станом на 31 липня 2013 року відповідач має заборгованість в загальному розмірі 27 431,95 грн., яка складається із заборгованості за кредитом в розмірі 8 666,80 грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом - 12 959,19 грн., заборгованості по комісії за користуванням кредитом - 4 023,49 грн., штрафу (фіксованої частини) - 500 грн. та штрафу (процентна складова) 1 282,47 грн., що має своє відображення у наданому розрахунку заборгованості.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив з того, що позивачем при зверненні до суду за захистом свого порушеного права пропущено строк позовної давності, про застосування наслідків спливу якого заявлено відповідачем.

Так, згідно із ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 256 ЦК України визначено поняття позовної давності, згідно з якою це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Сплив позовної давності є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Відповідно до правової позиції Верховного ОСОБА_3 України, викладеної у постанові від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, згідно з правилами користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що кредитний договір від 20 липня 2007 року б/н укладено на строк 12 місяців, тобто до 20 липня 2008 року, при цьому ПАТ КБ «ПриватБанк» не надано відомостей щодо строку дії картки, а ОСОБА_2О припинила виконувати свої зобовязання 22 серпня 2009 року.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, визначившись належним чином з характером спірних правовідносин, дослідивши надані сторонами докази в їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, на підставі ст. ст. 257, 261, 266, 267 ЦК України, дійшов до обґрунтованого висновку про те, що ПАТ КБ «Приватбанк» пропущено строк позовної давності, про застосування якого просила відповідач, оскільки позивачем не надано доказів щодо строку дії картки, а про порушення свого права банк дізнався у серпні 2009 року, однак із позовом до суду звернувся лише у вересні 2013 року, тобто за межами позовної давності.

Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Доводи позивача про те, що у 2016 року відповідачем здійснено часткове погашення боргу, що свідчить про переривання перебігу позовної давності не заслуговують на увагу, оскільки списання коштів з рахунку відповідача, здійснене позивачем поза межами трирічного строку позовної давності.

Тобто, дії банку, які вчинені після спливу строку позовної давності, не можуть свідчити про їх правомірність та про добровільне погашення відповідачем заборгованості за кредитним договором, а як насідок застосування до спірних правовідносин положень ст. 264 ЦК України.

Інших доводів, які спростовували б законність і обґрунтованість ухваленого судом рішення, апеляційна скарга не містить.

Відповідно до п. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Установивши дійсні обставини справи, суд першої інстанції дав належну правову оцінку зібраним доказам, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення спору, та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав лише для стягнення заборгованості за кредитним договором.

Керуючись ст. ст. 303, 307-308, 313 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк відхилити.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 17 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Н.В. Ігнатченко

Судді: Ю.М. Кулішенко

ОСОБА_3