Справа № 278/138/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЯМ УКРАЇНИ

23 березня 2017 року Житомирський районний суд Житомирської області в складі: головуючого судді - Зубчук І.В.

секретаря с/з - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, відділу державної реєстрації Житомирської районної адміністрації Житомирської області про визнання договору дарування недійсним та визнання права власності на частку у майні, набутому за час шлюбу, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду із даним позовом в якому зазначила, що вона з 26 червня 1993 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_3

15 листопада 2004 року, чоловік отримав в дар земельну ділянку на території Вересівської сільської ради Житомирського району Житомирської області для будівництва житла. В 2009 році за спільні кошти подружжям було побудовано житловий будинок, який складається з двох поверхів, загальною площею 154,1 кв.м. та господарськими спорудами, який чоловік не здавав в експлуатацію, так як в цей час відносини між подружжям погіршилися, а тому останній переоформив земельну ділянку на свою матір ОСОБА_4, яка і здала будинок в експлуатацію. На підставі вищевказаного позивач вважає, що будинок є спільним сумісним майном подружжя.

Також позивач просить визнати договір дарування земельної ділянки площею 0,1 га., із цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, кадастровий номер :03:001:1297, яка розташована в с.Вереси по вул.Північній, 14 Житомирського району Житомирської області, укладений 03 листопада 2015 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстрований в реєстрі за №17401 недійсним та визнати свідоцтво права власності №49490347 від 10 грудня 2015 року на житловий будинок №14 по вул.Північній у с.Вереси, Житомирського району, Житомирської області, видане державним реєстратором Житомирського районного управління юстиції на імя ОСОБА_4 недійсним.

Позивач та її представник підтримали позовні вимоги в повному обсязі з підстав зазначених в ньому.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник і відповідач ОСОБА_4 позов не визнали та заперечували той факт, що будинок є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки земельна ділянка була особистою власністю ОСОБА_3 і будинок був збудований та зданий в експлуатацією ОСОБА_4

Представник відповідача головного територіального управління юстиції у Житомирській області та відділу реєстрації Житомирської районної адміністрації Житомирської області в частині позовних вимог до управління та відділу не визнав та просив відмовити в їх задоволенні.

З огляду на зазначене суд не вбачає перешкод у судовому розгляді справи.

Суд, вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши письмові докази по справі, оцінюючи докази, досліджені в судовому засіданні, вважає заявлені вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст.4 ЦПК України).

Правовідносини, що склалися між сторонами регулюються ст.ст. 22, 28, 29 КпШС України, що діяв на момент придбання майна, де зазначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, при розділі майна частки подружжя є рівними.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі з 26 червня 1993 року (а.с.4).

Відповідно до договору дарування земельної ділянки від 15 листопада 2004 року ОСОБА_3 набув право власності на земельну ділянку площею 0,20 га., що заходиться на території Вересівської сільської ради по вулиці Північній, ділянки №356 та №347 Житомирського району Житомирської області (а.с.33-35).

На підставі рішення Вересівської сільської ради Житомирського району Житомирської області від 21 січня 2005 року ОСОБА_3 надано дозвіл на будівництво житлового будинку в селі Вереси вулиця Північна,14 на власній земельній ділянці (а.с.5).

Допитані в судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 пояснили суду, що вони дійсно приймали участь в будівництві житлового будинку з 2005 року.

Допитані в якості свідків по справі ОСОБА_8 та ОСОБА_9 пояснили суду, що батьки будували житловий будинок разом, а бабуся ОСОБА_4 давала кошти на навчання.

03 листопада 2015 року на підставі договору дарування земельної ділянки ОСОБА_3 передав безоплатно у власність матері, ОСОБА_4 належну дарувальнику, земельну ділянку №14, загальною площею 0,1 га., що розташована за адресою: Житомирська область, Житомирського району, село Вереси, вулиця Північна.

Відповідно до п.1 даного договору земельна ділянка вільна від забудови (а.с.38-39).

В подальшому 03 грудня 2015 року ОСОБА_4 зареєструвала декларацію про готовність обєкта до експлуатації та отримала свідоцтво про право власності на нерухоме майно, а саме житловий будинок по вул.Північній, 14 в с.Вереси, Житомирського району Житомирської області (а.с.42-43).

Враховуючи вищенаведене, дослідивши матеріали справи, вислухавши доводи сторін, свідків допитаних в судовому засіданні, дослідивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову.

Оскільки на день розгляду справи в суді власником будинку є ОСОБА_4, договір дарування відповідає вимогам ст.203 ЦК України, ОСОБА_2 не є стороною зазначеного договору, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог в частині визнання недійсним договору дарування від 03 грудня 2015 року відповідно до якого ОСОБА_3 передав безоплатно у власність матері, ОСОБА_4 належну дарувальнику, земельну ділянку №14, загальною площею 0,1 га., що розташована за адресою: Житомирська область, Житомирського району, село Вереси, вулиця Північна та відмовляє в задоволенні позовних вимог , як похідних із вищезазначених про визнання житлового будинку та господарських будівель по вул.Північній, 14 в с.Вереси. Житомирського району Житомирської області обєктом спільної сумісної власності подружжя та про визнання за позивачкою права власності на 1/2 частку вищезазначеного майна.

Інших доказів в підтвердження позовних вимог або їх спростування сторонами в судовому засіданні не надано.

Згідно вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до ч.4 ст.88 ЦПК України у разі залишення позову без задоволення позивача, звільненого від оплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 30, 209, 212, 214-215 ЦПК України, ст.ст. 60, 70 Сімейного кодексу України, Постанова Пленуму Верховного суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Житомирської області протягом десяти днів з дня його проголошення через Житомирський районний суд Житомирської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: І. В. Зубчук