РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2017 року м. Харків

Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді - Якуші Н.В.

при секретарі - Коломойцеві М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Київського районного суду м. Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Товариства з обмеженою відповідальністю «ГІРКА-2», про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2016 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідачів, в якому просив стягнути солідарно з них на свою користь заборгованість за договором позики №1/09/11 від 20.09.2011 у розмірі 650000 доларів США.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що 20 вересня 2011 року між ним та ОСОБА_2 було укладено договір позики №1/09/11, на умовах якого він передав у борг відповідачу ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 650000 дол. США, а позичальник зобов'язався повернути позивачу таку ж суму грошових коштів у строк до 20 вересня 2016 року. Крім того, зазначив, що на виконання основного зобов'язання між ним та ТОВ «ГІРКА-2» був укладений договір поруки №1п/09/11 від 20.09.2011 року, відповідно до умов якого поручитель зобов'язується відповідати перед кредитором за виконання боржником ОСОБА_2 своїх зобов'язань, що виникли з договору позики №1/09/11 від 20.09.2011 року. В термін, передбачений пунктом угоди, грошові кошти не були повернуті, а тому просив суд задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з'явився, був повідомлений належним чином. Його представник ОСОБА_3, який діє на підставі довіреності від 26.12.2016 року надав заяву про слухання справи за його відсутності, наполягав на задоволенні позовних вимог.

Відповідачі ОСОБА_2, ТОВ «ГІРКА-2» в судове засідання не з'явились, повідомлялись належним чином про місце і час розгляду справи, через канцелярію суду надали клопотання про слухання справи за їх відсутності, просили винести рішення відповідно до вимог чинного законодавства України.

З урахуванням необхідності дотриманням судом розумних строків розгляду справи, що є вимогою ст.157 ЦПК України та ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, суд розглянув цивільну справу з урахуванням усіх письмових доказів, які були долучені до матеріалів справи.

Відповідно до ч.3 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За приписами ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Суд, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 1 статті 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У судовому засіданні встановлено, що 20 вересня 2009 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, на умовах якого ОСОБА_1 передав у борг відповідачу грошові кошти в розмірі еквівалентному 650000 доларів США за офіційним курсом продажу на міжбанківському валютному ринку України на день отримання грошей, а позичальник зобов'язався повернути позивачу таку ж суму грошових коштів у строк до 20 вересня 2016 року.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику ( грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк ( ч. 1 ст. 530 ЦК України ).

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Разом з тим, в порушення умов Договору позики та взятих на себе зобов'язань, відповідач у зазначений строк отримані грошові кошти позивачу не повернув, зворотного відповідач по справі суду не довів.

Таким чином, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 в односторонньому порядку порушив умови Договору.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що на виконання основного зобов'язання між ОСОБА_1 та ТОВ «ГІРКА-2» був укладений договір поруки №1п/09/11 від 20.09.2011 року.

Відповідно до п 1.1 Договору Поруки в порядку та на умовах, визначених цим Договором, поручитель ТОВ «ГІРКА-2» зобов'язується відповідати перед ОСОБА_1 за виконання боржником ОСОБА_2 своїх зобов'язань, що виникли з договору позики №1/09/11 від 20.09.2011 року, укладеним між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.6).

Відповідно до п. 1.2 цього ж Договору, поручитель відповідає за боржника у обсязі, визначеному цим Договором, за умови невиконання або неналежного виконання боржником своїх зобов'язань за основним Договором. Згідно з п. 2.1. Договору поруки №1п/09/11 від 20.09.2011 року вбачається, що відповідальність поручителя перед кредитором обмежується необхідністю поверненням суми 650000 доларів США.

Ст. 204 ЦК України передбачено презумпція правомірності правочину: правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним.

Вказаний договір був підписаний всіма сторонами, відомостей про визнання цього договору недійсним матеріали справи не містять.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У спірному правочині між сторонами винятки з цього правила не встановлювались.

Частиною 1 статті 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Статтею 554 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткова (субсидіарна) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно ч. 1 ст. 543 ЦК України, у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов'язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Щодо валюти виконання зобов'язання та ціни позову, то згідно зі ст. 524 ЦК зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Відповідно до вказаних норм, суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2 ст. 192 ЦК, ч. 3 ст. 533 ЦК, Декрет № 15-93).

Положеннями п.12 «Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ, про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» визначено, що у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК України.

У зв'язку із вищезазначеним, суд вважає обґрунтованою необхідність стягнення з відповідачів на користь позивача суму заборгованості за договором саме у валюті - долар, при цьому вважає, що вказані кошти повинні бути сплачені відповідачами у доларах США без конвертації у гривню.

Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Оскільки суд задовольняє вимоги позивача, то на користь позивача з відповідачів підлягає стягненню сплачена сума судового збору у частковому порядку.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 22, 525, 526, 530, 612, 625, 1046, 1049, 1050 ЦК України, ст. 10, 11, 59, 60, 88, 209, 212, 213, 215, 218 ЦПК України , суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Товариства з обмеженою відповідальністю «ГІРКА-2», про стягнення заборгованості - задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1), Товариства з обмеженою відповідальністю «ГІРКА-2» () на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) заборгованість за договором позики від 20.09.2011 року №1/09/11 у сумі 650000 (шістсот п'ятдесят тисяч) доларів США.

Стягнути в частковому порядку з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1), Товариства з обмеженою відповідальністю «ГІРКА-2» () на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 3445 грн. з кожного.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається в Апеляційний суд Харківської області через Київський районний суд м. Харкова протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення виготовлено в нарадчій кімнаті в єдиному екземплярі.

Суддя Н.В. Якуша