Справа № 484/956/17
Провадження № 2-о/484/36/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.03.2017р. Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області

в складі : головуючого судді - Літвіненко Т.Я.

секретар судового засідання - Лянгорт З.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Первомайську цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа Первомайський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту смерті ОСОБА_2, яка померла 31.10.2016 року в м. Євпаторія Автономної Республіки Крим, вказуючи, що він є її сином. Отримати свідоцтво про смерть у відділі ДРАЦС неможливо, оскільки факт смерті відбувся на тимчасово окупованій території України, на якій неможливо отримати медичний документ, що може бути прийнято відділом ДРАЦС. Вказує, що встановлення даного факту необхідно йому для оформлення спадщини.

Заявник в судове засідання не зявився, надав суду заяву, в якій вказав, що заяву підтримує в повному обсязі, просив слухати справу у його відсутність.

Представник заінтересованої особи в судове засідання не зявився, надав суду заяву, в якій вказав, що проти задоволення позову не заперечує, просив справу слухати у його відсутність.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного.

Згідно свідоцтва про смерть, виданого Євпаторієвським міським відділом реєстрації актів цивільного стану Департаменту реєстрації актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим, 31.10.2016 року, в м. Євпаторія, померла ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, про що зроблений відповідний актовий запис №1503.(а.с.3)

Відповідно до копії свідоцтва про народження, серії І-ФП № 234093, виданого виконавчим комітетом Кумарівської сільської ради Врадіївського району Миколаївської області, батьками ОСОБА_1, є ОСОБА_3 та ОСОБА_2.(а.с.9)

Згідно довідки № 02/15.24-5.6.3 від 06.03.2017р., наданої Первомайським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, заявнику було відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті, так як останнім на підтвердження факту смерті ОСОБА_2 надав документ, виданий на території, де орган державної влади України тимчасово не здійснює свої повноваження.(а.с.4)

Відповідно до ч. 1 ст. 17 закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Згідно а. 2 ч. 1 ст. 257-1 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

Відповідно до п. 1 ст. 3 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території" від 15 квітня 2014 року, сухопутна територія Автономної Республіки Крим визначається тимчасово окупованою територією.

Статтею 9 вищевказаного Закону передбачено, що державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Разом із тим, під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження та смерті особи на тимчасово окупованій території України необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати висновки Європейського суду з прав людини у справах проти Туреччини (зокрема, «Lоizidou v. Тиrкеу», «Сургus v. Тиrкеу»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Моzег v. thе Republic of Moldova and Russia», «Ilasси аnd Оthers v. Моldovа and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia casе), Європейський суд з прав людини наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної сторони.

Такий висновок Європейського суду з прав людини слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», Європейський суд з прав людини, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду в такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог статті 213 ЦПК України щодо повного і всебічного з'ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території.

Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток, можуть братися до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозвязку під час розгляду справ в порядку статті 257-1 ЦПК України.

Виходячи з вищезазначеного, суд вважає, що ОСОБА_1, як син померлої ОСОБА_2, має право звернутись із даною заявою. Факт смерті останньої підтверджується свідоцтвом про її смерть, яке видане на непідконтрольній владі території, у зв'язку з чим відділом реєстрації актів цивільного стану відмовлено у державній реєстрації смерті. Встановлення факту смерті породжує юридичні наслідки, тобто від нього залежить виникнення особистих чи майнових прав заявника. Чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення, як за рішенням суду. Заявник не має іншої можливості одержати документ, який посвідчує факт смерті, що має юридичне значення. Отже є всі підстави для задоволення заяви.

Таким чином, враховуючи, що заінтересована особа проти задоволення заяви не заперечувала, суд приходить до висновку про те, що заява обґрунтована та підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ч. 4 ст. 257-1 ЦПК України, рішення у справах про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, підлягає негайному виконанню.

Керуючись ст. ст. 8, 10, 11, 60, 209, 213, 214, 215, 216 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Встановити факт смерті ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка померла 31 жовтня 2016 року в м. Євпаторія Автономної Республіки Крим.

Рішення суду підлягає негайному виконанню.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Миколаївської області через Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

СУДДЯ: