Єдиний унікальний номер 219/7078/16-ц Номер провадження 22-ц/775/592/2017
Головуючий у 1 інстанції Хомченко Л.І. Єдиний унікальний номер 219/7078/16-ц Доповідач Жданова В.С. Номер провадження 22-ц/775/592/2017
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 березня 2017 року м. Бахмут

Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Жданової В.С.,

суддів : Папоян В.В., Санікової О.С.,

за участю секретаря Марченко Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті апеляційну скаргу Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у місті Бахмут Донецької області на рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 28 лютого 2017 року, за позовною заявою ОСОБА_1, від імені і в інтересах якого діє ОСОБА_2 до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у місті Бахмут Донецької області про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоровя на виробництві,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 28 лютого 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1, від імені і в інтересах якого діє ОСОБА_2, до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у місті Бахмут Донецької області про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоровя на виробництві задоволено частково. З відповідача на користь позивача на відшкодування моральної шкоди стягнуто 7000 грн..

В апеляційній скарзі представник відповідача просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі. В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що суд першої інстанції допустив порушення ст..ст. 21,28,34 Закону України «Про загальнообов»язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання України» від 23.09.1999р, відповідно яким виплата за моральну шкоду за рахунок Фонду здійснювалась в період з 2001 р. по 2005 р.. Остільки стійка втрата працездатності потерпілому встановлена 05.08.1993 р., то Фонд не несе зобов»язань щодо виплати йому морального відшкодування. Крім того, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що на час передачі особової справи ОСОБА_1 до Фонду або на час ліквідації заводу «Доріндістрія» заборгованості перед потерпілим не було.

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача підтримала доводи апеляційної скарги у повному обсязі.

Представник позивача заперечує проти доводів апеляційної скарги та просить відхилити її.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, суд правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами і надав їм належну оцінку.

Задовольняючі позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що позивач у період з 24.06.1991 року по 30.11.1995 року працював слюсарем в ПАТ «Доріндустрія» та 28.01.1993 року під час роботи отримав травму, що підтверджено актом №1 розслідування нещасного випадку. Висновком МСЕК від 05.08.1993 року позивачу вперше встановлено 20% втрати працездатності у зв'язку з виробничою травмою, отриманою на виробництві 28.01.1993 року.

В п. 4.1 рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 1-9/2004 р. зазначено, що ушкодження здоровя, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обовязків незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні і фізичні страждання.

Згідно ст.. 12 Закону України «Про охорону праці» від 14 жовтня 1992 року № 2694-ХІІ, який набрав чинності з 01.01.1993 року відшкодування моральної шкоди провадиться власником,якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого,порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральною втратою потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми , інших негативних наслідків морального характеру.

Оскільки, право на відшкодування моральної шкоди виникло у позивача 05.08.1993 року дати встановлення висновком МСЕК втрати працездатності, то на час виникнення спірних правовідносин відшкодування моральної шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним із виконанням ним трудових обов'язків, за рахунок роботодавця суду передбачалось п. 11 Правил відшкодування власником підприємств, установ і організацій або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним із виконанням ним трудових обов'язків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 року № 492. Відповідно до п. 11 Правил моральна шкода відшкодовується за заявою потерпілого про характер моральної втрати чи висновком медичних органів у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі, розмір якої визначається в кожному конкретному випадку на підставі: домовленості сторін (власника, профспілкового органу і потерпілого або уповноваженої ним особи); рішення комісії по трудових спорах; рішення суду.

При розгляді справи судом першої інстанції встановлено, що ВАТ Артемівський завод «Доніндустрія» ліквідовано без правонаступництва, про що свідчить запис у державному реєстрі юридичних осіб від 01.08.2012 року (а. с. 115), що позбавляє позивача на отримання морального відшкодування, на яке він має право.

Статтею 3 Конституції України визначено, що людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Згідно ст.. 8 Конституції в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Судом встановлено і не оспорюється відповідачем, що у зв»язку з виробничою травмою позивач втратив працездатність і відповідно до діючого законодавства має право на відшкодування моральної шкоди, спричиненої внаслідок ушкодження здоров»я.

Відповідно до ст. 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу, що випливає із порушення особистих немайнових прав, крім випадків, встановлених законом. Закон не передбачає строки позовної давності на звернення потерпілого із заявою про відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ст. 2 Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", його дія поширюється на осіб, право яких на отримання відшкодування шкоди раніше було встановлено згідно із законодавством СРСР або законодавством України про відшкодування шкоди, заподіяної працівникам внаслідок травмування на виробництві. При цьому в Прикінцевих положеннях вказаного закону зазначено, що уся заборгованість потерпілим на виробництві та членам їх сімей, яким до набрання чинності цим Законом підприємства, установи та організації не відшкодували матеріальної і моральної (немайнової) шкоди, заподіяної ушкодженням здоровя, виплачується цими підприємствами, установами і організаціями, а в разі їх ліквідації без правонаступника Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві.

За таких підстав суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що у зва»язку з ліквідацією підприємства без правонаступництва, зобов»язання по відшкодуванню моральної шкоди потерпілому покладається на Фонд соціального страхування, про що зазначено в Прикінцевих положеннях Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи і висновків суду не спростовують. Таким чином, апеляційний суд вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у місті Бахмут Донецької області - відхилити.

Рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 28 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: