Справа № 438/558/16-ц
Провадження № 2-з/438/5/2017
У Х В А Л А

про відмову у забезпеченні позову

03 березня 2017 року суддя Бориславського міського суду Львівської області Слиш А.Т. вивчивши заяву ОСОБА_1, представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 про забезпечення зустрічного позову,-

встановив:

У провадженні Бориславського міського суду Львівської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення боргу.

02 березня 2017 року відповідачем ОСОБА_1 подано зустрічну позовну заяву по якій, ще не вирішувалось питання про прийняття до розгляду.

Крім цього відповідачем ОСОБА_1 та представником ОСОБА_1 ОСОБА_2 подано заяву про забезпечення зустрічного позову, в якому просять накласти арешт на майно, і рахунки, які належать ОСОБА_4 АДРЕСА_1 82300 відчужувати його.

Заява мотивована тим, під що час судового засідання відповідачка довідалась про безпідставність позовних вимог ОСОБА_4 про стягнення 212 996,53 гри. без належних доказів, що створив причини та умови переслідування і завдав матеріальної та моральної шкоди. ОСОБА_4 постійно їздить на роботу до Росії і може там залишитися, це може ускладнити, чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Дослідивши матеріали справи, вважаю за необхідне у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст.151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до ч.2 ст.151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: 1) причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; 2) вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 3) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має право з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

З матеріалів наданої до суду заяви вбачається, що заявником не вказані та не долучені докази, які підтверджують, що її права можуть бути порушені у разі невжиття заходів забезпечення зустрічного позову, чи може призвести до ускладнення виконання рішення суду, не надано підтвердження наміру ОСОБА_3 навмисно ухилитися від виконання рішення суду, у зв'язку з чим не наведено достатніх підстав для необхідності застосування забезпечення зустрічного позову. Відсутність зазначених відомостей у заяві позбавляє дійти до висновку про наявність достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття цих заходів забезпечення позову може у майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно з абзацом 3 п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» за змістом ст. 293 ЦПК України окремо від рішення суду в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду першої інстанції про задоволення заяви про забезпечення позову, а також про його скасування, проте ухвали про відмову у забезпеченні позову оскарженню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 151-153 ЦПК України, суддя

ухвалив:

У задоволенні заяви ОСОБА_1, представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 про забезпечення зустрічного позову - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Слиш А.Т.