Справа № 372/2684/16-ц Головуючий у І інстанції Висоцька Г. В.
Провадження № 22-ц/780/454/17 Доповідач у 2 інстанції Лівінський С. В.
Категорія 47 24.01.2017
УХВАЛА

Іменем України

24 січня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого Лівінського С.В.

суддів: Волохова Л.А.,

Мельника Я.С.

за участю секретаря судового засідання Спеней І.С.

розглянувши справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення додаткових витрат на дитину за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 04 листопада 2016 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2016 року позивачка звернулася до суду із наведеним позовом.

Свої вимоги мотивувала тим, що 25 листопада 2015 року шлюб між нею і ОСОБА_4 було розірвано.

Від шлюбу сторони мають малолітню доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 02 квітня 2015 року з відповідача стягнуто аліменти на утримання дитини у розмірі 900 грн щомісячно, починаючи з 13.02.2015 року і до досягнення дитиною повноліття.

На даний час, за твердженням позивача, вона самостійно оплачує всі витрати, пов'язані з утриманням дитини: придбавала книжки, самокат, іграшки, пастель, стілець для годування, спальний мішок, дитячий візок на загальну суму 13 639,82 грн, а тому просила стягнути з відповідача 1/2 частину понесених нею додаткових витрат на дитину у сумі 6819,91 грн, що пов'язані з обставинами фізичного і духовного розвитку доньки.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 04 листопада 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

ОСОБА_3 з вказаним рішенням не погодилась та подала апеляційну скаргу. Просила рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. Посилається на неповне з'ясування судом обставин справи, невідповідності висновків суду обставинам справи і порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Відповідач рішення суду не оскаржив, подав свої заперечення на апеляційну скаргу та просив в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду залишити без змін. В судове засідання він не з'явився, про дату та час розгляду справи сповіщений належним чином, що відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України не перешкоджало розглядові справи.

Заслухавши доповідь головуючого, пояснення осіб, які брали участь у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволені позову, місцевий суд обґрунтовано виходив з того, що витрати на придбання дитячих іграшок, велосипеду, книжок, рюкзака, самоката, стільця для годування, спального мішку, дитячого візка на загальну суму 13 639,82 грн, не є додатковими у розумінні ст. 185 СК України, оскільки не викликані особливими обставинами, а тому не підлягають стягненню з відповідача.

Колегія суддів з цим висновком міськрайонного суду погодилася за такого.

Відповідно до положень ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень.

Статтями 57, 58 цього ж кодексу, передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 185 СК України та роз'яснень, викладених у п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами.

Розглядаючи спір, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, не зважаючи на доводи апеляційної скарги, всебічно, повно об'єктивно та безпосередньо дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази у їх сукупності та взаємозв'язку, в том числі й ті на які посилається апелянт, і ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

В порушення вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, апелянтом, не зважаючи на його позицію в апеляційній скарзі, не доведено належними та допустимими доказами фактів на які він посилався в обґрунтування свого позову.

За навченого, на думку колегії суддів, уданому конкретному випадку посилання апелянта на положення Декларації прав дитини, Конвенції про права дитини та Конституції України, а також Закону України «Про охорону дитинства» являється необгрунованими.

Інші доводи апеляційної скарги вказаних вище висновків суду теж не спростовують та не дають підстав для висновку про порушення або неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.

Тому, керуючись ч. 3 ст. 209, ст. ст. 218, 303- 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. ст. 308, 313-314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 04 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий С.В. Лівінський

судді: Л.А. Волохов,

Я.С. Мельник