26.01.2017 Єдиний унікальний номер 201/9959/16-ц
справа № 2/205/628/17
26 січня 2017 року м. Дніпро
Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:
головуючого судді Басової Н.В.,
при секретарі Сахончик Я.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Дніпропетровська цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА страхування»» до ОСОБА_1 про стягнення виплаченого страхового відшкодування, -
06 липня 2016 року позивач звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_1 про стягнення виплаченого страхового відшкодування.
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 листопада 2016 року цивільну справу передано для розгляду по суті до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська.
У своїй заяві до суду представник позивача просив справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Про причини своєї неявки суд не повідомив. Письмових заяв від нього не надходило.
На підставі ч. 1 ст. 224 ЦПК України суд вважає можливим розглядати справу за відсутності відповідача.
Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У відповідності з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
На підставі ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню за наступних підстав.
Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
ОСОБА_1 17 лютого 2015 року о 16 годині 15 хвилин, керуючи транспортним засобом «Мерседес Бенц 308», д/н НОМЕР_3, рухався в районі е/о 4 по вул. Березинській в м. Дніпропетровську, де не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого скоїв зіткнення з транспортним засобом «Ауді Q5», д/н НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_3, яка зупинилась попереду. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 13.1 ПДР України, спричинивши матеріальний збиток та механічні пошкодження транспортним засобам (а.с. 9, 10).
Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02 березня 2015 року ОСОБА_1 визнано винним за ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави в розмірі 425 грн. (а.с. 9).
Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
У відповідності до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Згідно з ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування», ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором страхування, в межах фактичних витрат, переходить право вимоги, яке страхувальник, що одержав страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.
Згідно ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні.
Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року в справі № 6-2808цс15, а тому має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права відповідно до ч. 1 ст. 3607 ЦПК України.
Таким чином, розглядаючи даний спір в межах заявлених вимог, оцінюючи здобуті по справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності та взаємності зв'язку у сукупності, суд першої інстанції дійшов до висновку, що позовні вимоги ПрАТ «СК «АХА страхування»» законні, повністю доведені та обґрунтовані, а тому підлягають задоволенню.
Частиною 1 статті 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Позивачем при поданні позову було сплачено судовий збір у розмірі 1378 грн. (а.с. 6), тому з відповідача на користь позивача також слід стягнути судові витрати, які ним було сплачено при поданні позову, а саме: судовий збір.
На підставі викладеного та керуючись ст. 27 Закону України «Про страхування», ст. ст. 993, 1166, 1187-1188, 1191-1192 ЦК України, ст. ст. 10-11, 59-60, 88, ч. 2 ст. 197, ст. ст. 209, 212-215, 218, 224-226, 3607 ЦПК України, суд -
Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА страхування»» до ОСОБА_1 про стягнення виплаченого страхового відшкодування - задовольнити.
Відповідачем може бути подано заяву про перегляд заочного рішення протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Заочне рішення позивачем може бути оскаржено в апеляційний суд Дніпропетровської області через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня отримання копії заочного рішення.
Суддя Н.В. Басова