Справа № 127/5530/16-ц Провадження № 22-ц/772/397/2017Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 43 Доповідач Денишенко Т. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Він-ницької області в складі:

головуючої судді Денишенко Т.О.,

суддів Луценка В.В., Матківської М.В.,

за участі секретаря Торбасюк О.І., апелянтки, відповідачки ОСОБА_2, її представника, адвоката ОСОБА_3, позивача ОСОБА_4, його пред-ставника, адвоката ОСОБА_5, правонаступника позивачки ОСОБА_6 - ОСОБА_7, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці, в залі судових засідань апеляційного суду цивільну справу за позовом

ОСОБА_4, ОСОБА_6 до ОСОБА_2

ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_9

ОСОБА_10 про усунення перешкод у користуванні житловим

приміщенням, відшкодування майнової та моральної шкоди,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_9, ОСОБА_11 на рішення Вінницького місь-кого суду Вінницької області від 15 грудня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

18 березня 2016 року ОСОБА_4, ОСОБА_6 звернулися у Вінницький міський суд Вінницької області з позовом ОСОБА_2, ОСОБА_11, ОСОБА_9 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщен-ням, відшкодування майнової та моральної шкоди, який в подальшому зміню-вали і доповнювали ( а. с. 1-3, 84-86, 100 ). Позивачі посилалися на наступні обставини. Вони зареєстровані у належних їм на праві власності у певних час-тинах ( кімнатах ) квартири № 1 по вул. Стахурського, тепер ОСОБА_12, № 16 в м. Вінниці, користуються цими житловими приміщеннями. Сусіди по квартирі, теж власники окремої кімнати, відповідачі у справі у пері-од 2014-2015 років, коли позивачі були відсутні в помешканні, без відома останніх встановили нові двері у квартиру з новими замками, через що створи-ли їм перешкоди у користуванні житлом. Своїми діями відповідачі завдали ОСОБА_4 та ОСОБА_6 майнових і моральних збитків, повязаних із психологічними стражданнями з приводу неможливості користування, контро-лю за власним нерухомим майном, майном, що знаходиться у їхньому помеш-канні, неможливістю контролю і сплати обовязкових платежів, у тому числі комунальних. Завдану майнову шкоду ОСОБА_6 оцінювала у 15 тисяч гривень, моральну - у 10 тисяч гривень. Позивач ОСОБА_4, змінюючи і до-повнюючи свої позовні вимоги лише до відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_13, оцінив завдану йому відповідачами майнову шкоду у 50 тисяч гри-вень, моральну - у таку ж суму. Позивачі наголошували, що заміною вхідних дверей з новими замками, ключі від яких відповідачі не надали, їм створені ре-альні перешкоди у користуванні нерухомим майном, а саме належними їм на праві власності кімнатами у квартирі, через що вони неодноразово зверталися у правоохоронні органи, однак це не дало позитивних наслідків, права ОСОБА_4 та ОСОБА_6 на користування особистим нерухомим майном, май-ном, котре знаходиться всередині житлових приміщень, не були поновлені. По-зивачі просили суд зобовязати відповідачів усунути їм перешкоди у користу-ванні і володінні окремими кімнатами у квартирі № 1 по вул. Андрія Перво-званного ( колишня Стахурського ), № 16 в м. Вінниці, передати ключі від вхідних дверей помешкання, стягнути на їхню користь завдану визначену ними шкоду.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 15 грудня 2016 року позов задоволений частково. Зобовязано ОСОБА_2, ОСОБА_11, ОСОБА_9 не чинити ОСОБА_6 перешкод у користуванні 23/100 частками квартири АДРЕСА_1 ( колишня Стахурського ) в м. Вінниці, передати їй ключі від вхідних дверей квартири. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_11, ОСОБА_9 на користь ОСОБА_6 10 тисяч гривень у відшкодування завданої мо-ральної шкоди. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_2, ОСОБА_11, ОСОБА_9 про відшкодування майнової шкоди відмовлено.

Зобовязано ОСОБА_2, ОСОБА_9 не чинити перешкод ОСОБА_4 у користуванні 39/100 частками квартири АДРЕСА_2 ( колишня Стахурського ) в м. Вінниці, передати йому ключі від вхідних дверей квартири. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_14 на користь ОСОБА_4 10 тисяч гривень у відшкодування зав-даної моральної шкоди. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_15, ОСОБА_9 про солідарне відшкодування майнової шкоди відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_11, ОСОБА_9 у рівних час-тинах 1102,40 гривні судового збору в дохід держави, з ОСОБА_2, ОСОБА_14 у рівних частинах 1102,40 гривні судового збору в дохід держави ( а. с. 117-125 ).

Додатковим рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 01 лютого 2017 року з ОСОБА_4 стягнуто одну тисячу гривень судового збору в дохід держави ( а. с. 155-156 ).

Не погоджуючись з ухваленим 15 грудня 2016 року рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2, ОСОБА_11, ОСОБА_9 оскаржують його в апеляційному порядку, просять дане рішення скасувати, ухвалити нове рішен-ня про відмову у позові ( а. с. 133-137 ). Апелянти вважають оскаржуване рі-шення таким, що суперечить чинному законодавству України, ухвалене з пору-шенням, неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення та заперечення на апеляційну скаргу сторін у справі, їхніх представників, дослідивши матеріали справи, про-аналізувавши в сукупності наявні в ній докази, перевіривши законність і об-ґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до норм статей 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути за-конним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сто-рони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Умовами обгрунтованості є повне і всебічне зясування обставин, що мають значення для справи, доведе-ність тих обставин, які суд вважає встановленими, відповідність висновків суду обставинам справи.

Рішення суду першої інстанції не повністю відповідає цим вимогам.

Судом встановлено, що квартира № 1 по вул. Андрія Первозванного ( ко-лишня Стахурського ), № 16 в м. Вінниці у розмірі 23/100 часток на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 23 березня 2006 року згідно рішення виконкому Вінницької міської ради від 23 березня 2006 року № 696, до 31 січня 2017 року належала на праві приватної власності ОСОБА_6; згідно свідоцтва про право власності на житло від 23 березня 2006 року, вида-ного відповідно з рішенням виконкому Вінницькоїміської ради від 23 березня 2006 року № 696, 39/100 часток цієї квартири належать на праві власності ОСОБА_4 Позивачі терплять перешкоди у користуванні своєю власністю, оскільки відповідачі, користуючись на праві власності однією з кімнат у квар-тирі № 1 по вул. А.Первозванного, № 16 в м. Вінниці, замінили вхідні двері у помешкання, вхідні замки, у звязку з чим, за відсутності ключів від нового замка, позивачі не можуть користуватися своєю власністю за цільовим призна-ченням.

Наявність у дійсності перешкод для позивачів у користуванні своїми жит-ловими кімнатами ретельно перевірена судом першої інстанції. Неодноразові звернення ОСОБА_4 та ОСОБА_6 у різні, у тому числі правоохоронні органи з цього питання, письмові відповіді Вінницького міського управління МВС України у Вінницькій області від 24 грудня 2010 року № 1/Д-38, від 28 липня 2011 року №№ 1/Д-33, 1/Д-34, Ленінського районного відділу МВС України у Вінницькій області від 05 квітня 2012 року № Д-9, від 24 квітня 2012 року № 23448/21, 2-го відділу міліції Вінницького міського управління УМВС України у Вінницькій області від 19 квітня 2013 року № С-26, Вінницького міського відділу УМВС України у Вінницькій області від 14 липня 2015 року № Д-590, Вінницького відділу поліції Головного управління юстиції у Він-ницькій області від 24 лютого 2016 року, постанови про відмову у порушенні кримінальної справи від 04 квітня та 11 липня 2012 року безперечно свідчать про обгрунтованість і законність вимог позивачів в частині усунення їм переш-код у користуванні власним житлом. Неодноразовими перевірками, бесідами профілактичного характеру, проведеними з відповідачами у справі, протокола-ми офіційного застереження встановлено факт тривалого обмеження доступу до своїх часток квартири як ОСОБА_4, так і за життя ОСОБА_6, обме-ження їм доступу до кухні та санвузла, які перебувають у спільному користу-ванні всіх власників квартири. Під час неодноразових перевірок звернень пози-вачів є встановленим і доведеним факт чинення їм вказаних перешкод шляхом замикання вхідних дверей на окремий замок та дверей кухні і санвузла.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність перешкод, вчинюваних неправомірними діями відповідачів, у користуванні, вільному до-ступі позивачам у свої помешкання і, як наслідок, наявність права у останніх на захист своїх законних інтересів у судовому порядку, необхідність захисту їхніх прав шляхом ухвалення відповідного рішення.

Керуючись нормами пункту першого статті 8 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статті 41 Конституції України, частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосу-вання практики Європейського суду з прав людини», статей 3, 15, 16, 319, 321, 391 ЦК України, статей 1, 9 ЖК УРСР, розясненнями, викладеними у пункті 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду ци-вільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову прак-тику у справах про захист права власності та інших речових прав», суд першої інстанції не помилився у визначенні правовідносин, що склалися між сторона-ми у справі, застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовід-носини.

Стосовно посилань відповідачів на факт непроживання позивачів у своїх кімнатах у звязку із забезпеченістю іншим житлом слід наголосити, що неза-лежно від таких фактичних обставин вчинення відповідачами перешкод у віль-ному доступі ОСОБА_4 та ОСОБА_6 до належних їм на праві приват-ної власності помешкань, кухні та санвузла у квартирі АДРЕСА_3 знайшло своє доведення, є безсумнівним, тому підлягає усуненню шляхом ухвалення відповідного судового рішення.

Вирішуючи спір в частині відшкодування позивачам заподіяної майнової та моральної шкоди, суд першої інстанції зазначив, що у відшкодуванні майнової шкоди на підставі частини першої статті 22, частини першої статті 1166 ЦК України слід відмовити, оскільки така шкода фактично не завдана, є недоведе-ною. Цей висновок суду є правильним, таким, що грунтується на матеріалах справи, доказах, представлених суду сторонами у справі.

На підставі статей 23, 1167 ЦК України, враховуючи розяснення Постано-ви Пленуму Верховного Суду України з наступними змінами від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової ) шкоди», суд дійшов переконання про відшкодування завданої немайнової шкоди кожному з позивачів у розмірі 10 тисяч гривень.

Колегія суддів апеляційного суду вважає рішення суду першої інстанції в цій частині помилковим, таким, що не узгоджується з такими загальними заса-дами як справедливість, виваженість та розумність.

Суд вірно підкреслив, що розмір відшкодування моральної ( немайнової ) шкоди належить визначати залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат та з врахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоровя потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової ре-путації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Колегія суддів звертає увагу, що тривалість порушення відповідачами за-конних прав позивачів є важливим фактором у вирішенні питання щодо розмі-ру відшкодування моральної шкоди, однак, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 ма-ли реальну можливість і з незрозумілих причин не скористалися своїм процесу-альним правом на звернення в суд з даним позовом одразу після виникнення перешкод у користуванні власним житлом. З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 дійсно мешкала в іншому належному їй житлі за межами м. Вінниці. Позивач ОСОБА_4, стверджуючи про вимушеність проживання у чужих помешканнях, разом з тим жодних належних і допустимих доказів з цьо-го приводу суду не надав. З врахуванням характеру, обсягу страждань, яких за-знали позивачі, тяжкості змін у їхніх життєвих стосунках колегія суддів вважає доцільним і справедливим розмір спричиненої моральної шкоди шкоди змен-шити з наближенням його до адекватного вчиненим неправомірним діям відпо-відачів.

Під час апеляційного провадження у справі, після його відкриття 14 лютого 2017 року ( а. с. 165 ), до апеляційного суду 01 березня 2017 року (а.с. 181) на-дійшла заява ОСОБА_7 з клопотанням про визнання її процесуальним правонаступником позивачки ОСОБА_6, котра померла 31 січня 2017 ро-ку, та залучення її до участі у справі. Ухвалою колегії суддів апеляційного суду від 02 березня 2017 року ( а. с. 190 ) у судовому засіданні клопотання ОСОБА_16 задоволене, вона залучена до участі у справі на стадії апеляцій-ного провадження як процесуальний правонаступник, спадкоємиця ОСОБА_6 стосовно вимог спадкодавиці в частині відшкодування завданої майнової шкоди. При цьому колегією суддів було враховано, що вимоги позивачки в частині усунення перешкод у користуванні власністю у вигляді житлового при-міщення, відшкодування моральної шкоди не входять до кола спадщини та не можуть бути успадковані ОСОБА_7

У звязку із залученням до участі у справі правонаступниці померлої 31 січ-ня 2017 року ОСОБА_6 колегія суддів апеляційного суду підкреслює, що у відповідності з частиною першою статті 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрун-тованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Оскаржуючи судове рішення від 15 грудня 2016 року, ОСОБА_2, ОСОБА_17, ОСОБА_9 посилаються на окремі порушення судом норм процесуального права ( прийняття до розгляду неналежно оформленої позовної заяви, несплату ОСОБА_4 у повному обсязі судового збору, відмову су-дом у задоволенні клопотання ОСОБА_2 про відвід судді Ан О.В., відмо-ву суду у відтворенні технічного запису під час судового засідання, недотри-мання норм процесуального права в частині ознайомлення із журналом судо-вого засідання ), неврахування судом пояснень відповідачів з тієї обставини, що позивачі більше десяти років добровільно не користувалися своїми кімната-ми у квартирі, фактично відмовилися від цього житла, оскільки мають інші по-мешкання, що доводиться відносно ОСОБА_6 довідкою виконкому Лісо-волисіївської сільської ради Калинівського району Вінницької області, дода-ною до матеріалів справи. Згідно довідки ТОВ «Вінницягаз Збут», теж доданої до справи, ОСОБА_4 з 2011 року за його особистою заявою не є споживачем послуг з газопостачання за місцем реєстрації в квартирі АДРЕСА_3 ( а. с. 42-46 ). Апелянти наголошують як на доказі на акті, засвідченому сусідами сторін у справі, про непроживання пози-вачів у належних їм кімнатах протягом більше 10 років, що є, за їх тверджен-ням, належним доказом, оскільки ОСОБА_4 особисто підтвердив у судовому засіданні даний факт. З огляду на таку ситуацію, відповідачі заперечують ство-рення їхніми діями перешкод ОСОБА_4 та ОСОБА_6 у користуванні житлом, а відтак, як наслідок, і завдання їм майнової, моральної шкоди.

Колегія суддів апеляційного суду вважає мотиви апеляційної скарги таки-ми, що суперечать встановленим фактичним обставинам справи, не тягнуть скасування на задоволення апеляційної скарги, судового рішення у повному обсязі та ухвалення нового рішення про відмову у позові.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо обгрунтованості позову в частині вимог стосовно усунення перешкод у корис-туванні житловим приміщенням, часткового відшкодування завданої моральної шкоди та не помилився у своєму рішенні, відмовивши у задоволенні позову про відшкодування майнової шкоди. З врахуванням додаткового рішення від 01 лютого 2017 року, суд першої інстанції вірно розподілив між сторонами у справі судові витрати з огляду на кількість заявлених та задоволених рішенням позовних вимог, відмову у задоволенні окремих вимог повністю та частково.

У решті доводів апеляційна скарга не спростовує висновків суду першої ін-станції, викладених в оскаржуваному рішенні.

Частиною третьою статті 309 ЦПК України визначено, що порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішен-ня, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Частиною третьою статті 10, частинами першою та другою статті 11 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, інших осіб, які беруть участь у справі. Осо-ба, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Статтею 309 ЦПК України встановлено, що підставами для скасування рі- шення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведе-ність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправиль-не застосування норм матеріального або процесуального права.

Керуючись нормами статей 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія cуддів апеляційного суду -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_9, ОСОБА_11 задоволити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 15 грудня 2016 року скасувати в частині відшкодування ОСОБА_4, ОСОБА_6 моральної шкоди, в цій частині позов задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_18, ОСОБА_11 солідарно на користь ОСОБА_6 дві тисячі гривень у відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_18 солідарно на користь ОСОБА_4 дві тисячі гри-вень у відшкодування моральної шкоди.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголо-шення, однак воно може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуюча:/підпис/

Судді:/підписи/

Згідно з оригіналом: