АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/775/17 Справа № 173/302/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Шевченко О. Ю. Доповідач - Ткаченко І.Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2017 року м. Дніпро

19 січня 2017 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Каратаєвої Л.О., Пищиди М.М.

при секретарі - Назаренко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк про ОСОБА_3 про стягнення заборгованості

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк « ПриватБанк»

на рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 05 жовтня 2016 року,

В С Т А Н О В И В:

18 лютого 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості. В обґрунтування заявлених позовних вимог (з урахуванням уточненої позовної заяви (а.с. 28-30), позивач посилається на те, що 13 грудня 2007 року ОСОБА_3 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом 24% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У зв'язку з порушенням зобов'язання за кредитом станом на 16 січня 2015 року заборгованість становить 40 805 грн. 85 коп., яка складається із заборгованості за кредитом - 9695 грн. 09 коп. та заборгованості за процентами - 31110 грн. 76 коп. Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 21 жовтня 2011 року зі ОСОБА_3 було стягнуто заборгованість в сумі 19157 грн. 26 коп., отже заборгованість за договором залишилася в розмірі 23837 грн. 03 коп.(52 грн. 58 коп. - заборгованість за кредитом та 23 784 грн. 45 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом). Також позивачем нараховано штрафи у відповідності до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг в сумі: 500 грн. - штраф (фіксована частина) та 1191 грн. 85 коп. - штраф (процентна складова). На підставі вищевикладеного позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість у розмірі 25528 грн. 88 коп. та понесені судові витрати. (а.с.2-5).

Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 05 жовтня 2016 року у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк про ОСОБА_3 про стягнення заборгованості - відмовлено (а.с. 188-190).

В апеляційній скарзі апелянт, посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (а.с. 192-195).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

Судом 1 інстанції встановлено, що 13 грудня 2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, згідно якого ОСОБА_3 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картку з умовами сплати відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 2% на місяць (а.с.12).

У зв'язку з порушенням умов договору щодо своєчасного погашення кредиту рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 21 жовтня 2011 року було частково задоволено позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» та стягнуто зі ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором від 13 грудня 2007 року у розмірі 18957 грн. 26 коп. при цьому зі змісту рішення видно, що заборгованість складалася із заборгованості по кредиту в сумі 9642 грн. 51 коп.; заборгованості по процентам - 7326 грн. 31 коп.; 800 грн. - заборгованість по комісії та штрафи. Розрахунок заборгованості проведено станом на 28 вересня 2010 року. Рішення суду набрало законної сили (а.с.6-7).

На виконання рішення суду Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області 5 грудня 2011 року було видано виконавчий лист № 2-2744 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Прирватбанк». 14 жовтня 2013 року до Верхньодніпровського ДВС надійшла заява стягувача ПАТ КБ «Приватбанк» про закриття виконавчого провадження у зв'язку з чим 16 жовтня 2013 року державним виконавцем було завершено виконавче провадження та виконавчий лист було повернуто стягувачу. Вказані відомості підтверджуються листом Верхньодніпровського районного ВДВС від 6 червня 2016 року (а.с.130-131).

Із розрахунку заборгованості, наданого позивачем вбачається, що станом на 16 січня 2015 року заборгованість за кредитним договором становить 40805 грн. 85 коп.: 9695 грн. 09 коп. - заборгованість за кредитом та 31110 грн. 76 коп. - заборгованість за відсотками (а.с.8-10). В розрахунку заборгованості зазначено, що на підставі рішення суду було стягнуто 19157 грн. 26 коп. Проте згідно з розрахунком заборгованості відсотки за користування кредитним коштами нараховувалися на всю суму заборгованості за весь час до звернення до суду.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано суду належних доказів на підтвердження своїх позовних вимог, при цьому посилався на ст. 57 ЦПК України де встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета.

Вказані висновки суду зроблені без порушення норм матеріального та процесуального права, оскільки позивач не скористався наданими йому правами, не обґрунтував свої позовні вимоги та не надав суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, а відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Так, згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 13 грудня 2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, у зв'язку з неналежним виконанням якого, рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 21 жовтня 2011 року було частково задоволено позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» та стягнуто зі ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором від 13 грудня 2007 року у розмірі 18957 грн. 26 коп., з яких заборгованість по кредиту - 9642 грн. 51 коп., заборгованості по процентам - 7326 грн. 31 коп.; 800 грн. - заборгованість по комісії та штрафи. Розрахунок заборгованості проведено станом на 28 вересня 2010 року. Рішення суду набрало законної сили та знаходилося на виконанні у Верхньодніпровському ВДВС, куди 14 жовтня 2013 року надійшла заява стягувача ПАТ КБ «Приватбанк» про закриття виконавчого провадження у зв'язку з чим 16 жовтня 2013 року державним виконавцем було завершено виконавче провадження та виконавчий лист було повернуто стягувану.

18 лютого 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за вищевказаним договором та після уточнень своїх позовних вимог просив стягнути з відповідача заборгованість станом на 16.01.2015 року в сумі 25528, 88 грн., з яких 52 грн. 58 коп. - заборгованість за кредитом, 23 784 грн. 45 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 500 грн. - штраф (фіксована частина) та 1191 грн. 85 коп. - штраф (процентна складова).

При цьому, з розрахунку, наданого позивачем вбачається, що заборгованість за кредитом, на яку за весь цей час нараховуються відсотка зазначена в сумі 9695,09 грн., хоча зі змісту позовної заяви вбачається, що заборгованість за кредитом становить 52,58 грн.

Ззобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599 - 601, 604 - 609 ЦК.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених умовами договору та частиною другою статті 625 ЦК.

Позивач, звертаючись з даним позовом, посилається на те, що після ухвалення вищезазначеного рішення, яким було стягнуто заборгованість за договором станом на 28 вересня 2010 року в сумі 18957 грн. 26 коп., зобов'язання між сторонами не припинилися і умови договору підлягають виконанню.

Враховуючи, що відповідач заперечував щодо суми заборгованості, зазначеної позивачем, суд повинен був перевірити розрахунок заборгованості, наданий позивачем, для чого судом 1 інстанції витребовувалися необхідні докази, однак позивачем так і не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження розрахунку заборгованості, у зв'язку з чим йому було відмовлено у позові.

Не погоджуючись з рішенням суду 1 інстанції, апелянт зазначає про наявність заборгованості згідно наданого до справи його розрахунку, однак ніяких доказів на спростування висновків суду не надає та не вказує на них в апеляційній скарзі.

Виходячи із заперечень відповідача щодо обґрунтованості розрахунку та суми заборгованості з урахуванням рішення суду від 21 жовтня 2011 року, яке знаходилося на виконанні і за заявою стягувача ПАТ КБ «Приватбанк» 16 жовтня 2013 року державним виконавцем було завершено виконавче провадження та виконавчий лист було повернуто стягувачу, колегією суддів представнику позивача було роз'яснено положення ст. 10 ЦПК України. Однак представником позивача не заявлено ні яких клопотань щодо витребування чи надання відповідних доказів на підтвердження своїх позовних вимог.

Також представник позивача не зміг пояснити, коли і в якій сумі вносилися кошти на виконання вже зазначеного рішення суду, коли сума заборгованості по кредиту змінювалася зі вже стягнутої у розмірі 9642 грн. 51 коп. до 52,58 грн., та на яку суму заборгованості по кредиту нараховано відсотки за період з 29.09.2010 року по 16.01.2015 року, що необхідно для перевірки обґрунтованості нарахування відсотків та для визначення суми заборгованості по кредиту та відсоткам, оскільки з розрахунку наданого позивачем, вбачається, що загальний залишок заборгованості складає 9695,09 грн. та відсотки нараховано виходячи з суми саме цієї заборгованості по кредиту, хоча в якийсь проміжок часу він вже став складати, як зазначає позивач, 52,58 грн.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд позбавлений можливості перевірити правові підстави звернення до суду з позовом та відповідність нарахованої заборгованості на підставі наданих розрахунків, виписок та меморіальних ордерів.

Крім того, слід зазначити, що судом 1 інстанції витребовувалися у позивача докази, пропонувалося представнику позивача надати обґрунтований розрахунок заборгованості, у зв'язку з чим неодноразово оголошувалися перерви у судовому засіданні, проте представник позивача не надав, як суду 1 інстанції, так й суду апеляційної інстанції належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог про стягнення заборгованості.

Таким чином, доводи апеляційної скарги щодо наявності заборгованості за кредитним договором у визначеній у розрахунку сумі є безпідставними, оскільки позивачем на підтвердження своїх позовних вимог не надано суду належних доказів та не вказано на них в апеляційній скарзі, а тому колегія суддів вважає, що вони не обґрунтовані та не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Отже, доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду 1 інстанції, яким у досить повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, а відповідно до ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування чи зміни рішення - не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 213, 214 ЦПК України, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст. 307, 308 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк « ПриватБанк» - відхилити.

Рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 05 жовтня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Судді: