Справа № 577/4641/16-ц
Провадження № 2/577/58/17

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2017 року Конотопський міськрайонний суд Сумської області

в складі :

головуючого судді Семенюк І.М.

при секретарі Іваненко Н.В.

за участі позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

представника третьої особи Шинкаренко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Конотоп справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу культури і туризму Конотопської міської ради , третя особа начальник Відділу культури і туризму Конотопської міської ради Шинкаренко Олени Володимирівни про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 просить суд поновити її на посаді бухгалтера II категорії централізованої бухгалтерії Відділу культури і туризму Конотопської міської ради Сумської області з 29 березня 2016 року, допустити негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі, стягнути з Відділу культури і туризму Конотопської міської ради Сумської області на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 29.03.2016 року по день звернення до суду, тобто по 04.11.2016 року у сумі 20 000 грн., допустити негайне виконання рішення в частині стягнення заробітної плати у межах суми платежу за один місяць, стягнути з Відділу культури і туризму Конотопської міської ради Сумської області на її користь моральну шкоду у сумі 50 000 грн., а також судові витрати покласти на відповідача.

Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до повідомлення військового комісару ІНФОРМАЦІЯ_1 , що надійшло до Відділу культури і туризму Конотопської міської ради Сумської області, вона призвана на військову службу за контрактом до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію та згідно припису ІНФОРМАЦІЯ_2 від 16 березня 2016 року за №312/11 направлена для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 смт. Десна. Згідно з Контрактом про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу від 29 березня 2016 року прийнята для проходження військової служби протягом строку дії Контракту, а в разі настання особливого періоду - понад установлений строк Контракту. Відповідно до витягу наказу №61 від 29 березня 2016 року , на підставі наказу командира 507 окремого навчального ремонтно-відновлювального батальйону від 29.03.2016 року №22-РС вона призначена на посаду курсанта навчального взводу навчальної роти, який прибув з Сумського обласного військового комісаріату м. Суми, та з 29 березня 2016 року зарахована до списків особового складу частини та всі види забезпечення. Наказом №60-РС від 12 квітня 2016 року вона призначена бухгалтером фінансового- економічної служби 16 окремого мотопіхотного батальйону 58 окремої мотопіхотної бригади оперативного командування «Північ» ВОС-900025А. Відповідно до наказу №74 від 15 квітня .2016 року вона вибула для подальшого проходження служби до військової частини польова пошта НОМЕР_2 м. Конотоп Сумської області, де і проходить службу до теперішнього часу. Таким чином, після вступу на військову службу відповідно до діючого законодавства за нею зберігається місце роботи, займана посада та середня заробітна плата. Однак, відповідно до Наказу Конотопської міської ради від 20 липня 2016 року , у звязку з її вступом на військову службу за контрактом її звільнили з посади бухгалтера починаючи з 29 березня 2016 року . Вважає, що звільнення відбулося з порушенням гарантій, визначеним законодавством про працю і просить відновити її трудові права шляхом поновлення на посаді і стЯгнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Крім того, на протязі тривалого часу вона морально переживала, оскільки сама виховує двох неповнолітніх дітей, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , а невиплата заробітної плати та звільнення може призвести до погіршення стану її дітей, що є неприпустимим. Всі ці обставини негативно сказались на її моральному стані. На її думку сума у розмірі 50 000 грн. реально відображає характер, глибину та тривалість душевних, емоційних та моральних страждань, які нею перенесені в результаті невиплати заробітної плати та незаконному звільненні.

Представник відповідача Відділу культури і туризму Конотопської міської ради Линник І.М. проти позову заперечує, пояснила , що позовні вимоги ОСОБА_1 є необгрунтованими , посилаючись на відсутність на день звільнення позивача, особливого стану в Державі, що надає гарантії, передбачені ст.119 КЗпП України, а тому звільнення, на її переконання, відбулось з дотриманням діючого законодавства , тому , у задоволенні позову просить відмовити в повному обсязі.

Третя особа начальник відділу культури і туризму Конотопської міської ради Шинкаренко О.В. проти позову заперечує .

Суд, заслухавши сторони, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню в наступному.

За приписами статей 10, 60 ЦПК України обовязок доказування і подання доказів покладено на сторони.

У статті 11 ЦПК закріплено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

В судовому засіданні встановлено, що 29.03.2016 ОСОБА_1 уклала контракт про проходження військової служби у Збройних силах України на посадах осіб рядового складу (а.с. 9,10).

20.04.2016 р. Відділом культури і туризму Конотопської міської ради Сумської області прийнято наказ №25-ОД про припинення виплати заробітної плати бухгалтеру ІІ категорії ОСОБА_1 (а.с. 41 ).

20.07.2016 р. Відділом культури і туризму Конотопської міської ради Сумської області прийнято наказ про звільнення бухгалтера ІІ категорії ОСОБА_1 з 29 березня 2016 року у звязку з вступом на військову службу за контрактом (а. с.45 ).

Відповідно до ст.119 КЗпП України (в редакції станом на 26.07.2016 року, тобто на день звільнення) працівникам, які залучаються до виконання обов`язків, передбачених законами України "Про військовий обов`язок і військову службу" і "Про альтернативну (невійськову) службу", "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", надаються гарантії та пільги відповідно до цих законів.

За працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації, зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, в яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

За працівниками, які були призвані під час мобілізації, на особливий період та які підлягають звільненню з військової служби у зв`язку з оголошенням демобілізації, але продовжують військову службу у зв`язку з прийняттям на військову службу за контрактом, але не більше ніж на строк укладеного контракту, зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, в яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Аналіз наведеної норми дає підстави для висновку, що визначальним для збереження гарантій, зокрема при прийнятті працівника на військову службу за контрактом є виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації.

Визначення «особливого періоду» міститься в абзаці 11 ст.1 Закону України «Про оборону України» - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Також у ст.1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 року терміни особливий період та мобілізація вживаються в такому значенні:

- особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення

його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

- мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Отже, за змістом наведених норм особливий період настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію та охоплює час мобілізації, а в разі оголошення стану війни - воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Таким чином, дія особливого періоду, під час якого зберігаються гарантії визначені у ст.119 КЗпП, обмежується строками, встановленими для проведення мобілізації, або часом, протягом якого діє воєнний стан і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

В умовах відсутності рішення про оголошення війни або мобілізації, чи закінчення строків, встановлених для проведення мобілізації, особливий період не діє.

Суд, проаналізував прийняті нормативні акти на підставі яких була оголошена часткова мобілізація і відповідно строк дії особливого періоду.

17 березня 2014 року Виконуючим обов`язки Президента України видано Указ «Про часткову мобілізацію» № 303/2014, який затверджено Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року № 1126-VІІ. Згідно пункту 8 цього Указу він набирає чинності після його затвердження Верховною Радою України.

Закон України від 17 березня 2014 року №1126-VІІ «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» набрав чинності з дня його опублікування, а саме - 18 березня 2014 року. Відповідно до пункту 3 зазначеного Указу мобілізація проводиться протягом 45 діб із дня набрання чинності цим Указом.

Таким чином, з 18 березня 2014 року в Україні відповідно до абзацу 11 статті 1 Закону України «Про оборону України» та абзацу 4 статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» настав особливий період, тривалість якого пов`язується з тривалістю мобілізації за строком встановленим пунктом 3 Указу, тобто 45 діб.

Отже, тривалість особливого періоду відповідно до Указу в.о. Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 становила 45 діб: з 18 березня 2014 року по 2 травня 2014 року.

Указом Виконуючого обов`язки Президента України від 6 травня 2014 року №454/2014 «Про часткову мобілізацію», який затверджено Законом України № 1240-VІІ від 06.05.2014, оголошено часткову мобілізацію тривалістю 45 діб із дня набрання чинності цим Указом.

Закон України № 1240-VІІ від 6 травня 2014 року «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» набрав чинності 7 травня 2014 року, отже, тривалість особливого періоду відповідно до Указу В.о. Президента України від 6 травня 2014 року № 454/2014 становила 45 діб: з 7 травня 2014 року по 21 червня 2014 року.

Указом Президента України від 21 липня 2014 року № 607/2014, який затверджено Законом України від 22 липня 2014 № 1595-VІІ, оголошено часткову мобілізацію тривалістю 45 діб із дня набрання чинності цим Указом.

Закон України від 22 липня 2014 № 1595-VІІ «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» набрав чинності 24 липня 2014 року, отже, тривалість особливого періоду відповідно до Указу Президента України від 21 липня 2014 року № 607/2014 становила 45 діб: з 24 липня 2014 року по 7 вересня 2014 року.

Указом Президента України від 14 січня 2015 року № 15, який затверджено Законом України від 15.01.2015 № 113-VІІІ, оголошено протягом 2015 року часткову мобілізацію у три черги протягом 210 діб із дня набрання чинності цим Указом.

Закон України від 15.01.2015 № 113-VІІІ «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» набрав чинності 20 січня 2015 року, отже, тривалість особливого періоду відповідно до Указу Президента України від 14 січня 2015 року № 15 становила 210 діб: з 20 січня 2015 року по 22 серпня 2015 року.

У 2016 році мобілізація не оголошувалась.

З огляду на викладене слід дійти висновку, що особливий період в Україні діяв з 18 березня 2014 року по 2 травня 2014 року; з 7 травня 2014 року по 21 червня 2014 року; з 24 липня 2014 року по 7 вересня 2014 року; з 20 січня 2015 року по 22 серпня 2015 року.

Календарний строк контракту ОСОБА_1 розпочався 29 березня 2016 року (а.с. 9).

Отже, станом на 29 березня 2016 року, момент укладення позивачем контракту про проходження військової служби в ЗСУ, а також винесення 20 липня 2016 року наказу про її звільнення з роботи особливий період не діяв, а тому визначені законодавцем у ст.119 КЗпП гарантії не могли застосовуватись до позивача.

За таких обставин порушень трудових прав позивача не встановлено, що є підставою для відмови у задоволенні вимог.

Керуючись : ст.ст. 36, 119, 235 КЗпП України, ст.ст.10,11,57-60,209,213-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Сумської області через Конотопський міськрайонний суд Сумській області протягом 10 днів з дня його проголошення , особами, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, - протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили в порядку ст. 223 ЦПК України.

Суддя Семенюк І. М.