АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/790/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : Казидуб О. Г.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоБондаренка С. І.
суддівВініченка Б. Б., Храпка В. Д.
при секретаріЛюбченко Т. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 07 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, треті особи: орган опіки та піклування Уманської районної державної адміністрації, Уманська місцева прокуратура про позбавлення батьківських прав, -

в с т а н о в и л а :

У квітні 2016 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_7, треті особи: орган опіки та піклування Уманської районної державної адміністрації, Уманська місцева прокуратура про позбавлення батьківських прав, обґрунтовуючи свої вимоги тим , що 27 липня 2002 року позивач зареєструвала шлюб із відповідачем. В шлюбі в них народилася донька ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Спільне подружнє життя у сторін не склалося, тому вони припинили спільне проживання в 2011 році, а 14 жовтня 2014 року рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області шлюб між ними був розірваний.

Позивач вказує, що причиною розпаду сімї стало те, що відповідач матеріально сімю не забезпечував, вихованням доньки не займався, вів себе неадекватно, постійно виражався нецензурно як по відношенню до позивача так і по відношенню до дитини та застосовував фізичну силу. Після розірвання відносин відповідач жодного разу не згадав про дитину.

Крім того, ОСОБА_6 вказує, що відповідач є наркоманом, перебуває на обліку в наркологічному диспансері. На даний час відповідач відбуває покарання в місцях позбавлення волі за корисливі злочини.

Так як відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків відносно своєї доньки, є наркоманом, позивач просила суд позбавити батьківських прав ОСОБА_7 щодо доньки ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 07 лютого 2017 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на упередженість та незаконність вказаного рішення суду, просить ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів судової палати приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, обґрунтовано виходив з того, що позивачем не доведено наявність підстав для задоволення позовних вимог та застосування такої міри як позбавлення батьківських прав.

В судовому засіданні встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року народилась ОСОБА_8, батьком якої є ОСОБА_7, матір'ю є ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про народження.(а.с.8).

Заочним рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 14 жовтня 2014 року розірвано шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_7, зареєстрований 27 липня 2002 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Уманського міського управління юстиції Черкаської області, актовий запис № 310 (а.с. 11).

31 жовтня 2014 року Уманським міськрайонним судом Черкаської області було ухвалено рішення про стягнення з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 аліменти на утримання доньки ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі по 50 гривень щомісячно, починаючи з 25 вересня 2014 року і до її повноліття (а.с. 9).

Відповідно до довідки Уманського міського відділу ДВС від 04 березня 2016 року за № 225-7 ОСОБА_7 не сплачував аліменти ОСОБА_6 за період з 25 вересня 2014 року по 04 березня 2016 року (а.с. 10).

З Довідки від 24 лютого 2016 року Уманської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 14 видно, що ОСОБА_8 дійсно навчається в даній школі, батько ОСОБА_8 не бере участі у громадській роботі школи, не спілкується з класним керівником та педпрацівниками, не з'являється до школи (а.с.14).

Відповідно до висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_7 від 29 лютого 2016 року № 2-07 2016 орган опіки та піклування Уманської райдержадміністрації вбачає за доцільне порушити клопотання перед Уманським міськрайонним судом про позбавлення батька ОСОБА_7 батьківських прав відносно малолітньої доньки, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 16).

Згідно вироку Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 10 липня 2015 року визнано винним ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 198 КК України та призначено йому покарання в виді 2 років позбавлення волі, а остаточно призначено покарання в виді 7 років 1 місяця позбавлення волі з конфіскацією майна (а.с.73-74).

Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII, визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Відповідно до п.п. 2,4 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, є хронічними алкоголіками або наркоманами.

Як роз'яснено у п. п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року N 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Жорстоке поводження полягає у фізичному або психічному насильстві, застосуванні недопустимих методів виховання, приниженні людської гідності дитини тощо. Хронічний алкоголізм батьків і захворювання їх на наркоманію мають бути підтверджені відповідними медичними висновками.

Позивач в своєму позові зазначає, що відповідач не бере участі у вихованні дитини, є наркоманом в зв'язку з чим перебуває на обліку в наркологічному диспансері, його засуджено за корисливий злочин, під час спільного проживання він застосовував фізичну силу по відношенню до неї та доньки.

Крім того, малолітня ОСОБА_8, також надала пояснення суду в яких просила позбавити батька батьківських прав відносно неї, оскільки під час спільного проживання він не виявляв турботу про неї, не займався її вихованням, та виявляв ознаки антисоціальної поведінки, що виявлялося у вживанні наркотиків, нецензурній лайці та крадіжках.

Відповідно до ч. 2 ст. 171 СК України дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.

З аналізу вказаної норми права вбачається, що суд зобов'язаний з'ясувати думку дитини з приводу можливості позбавлення когось із батьків батьківських прав відносно неї. Але при цьому суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси (ч.3 ст. 171 СК України).

З листа Черкаської виправної колонії № 62 вбачається, що відповідач не перебуває на обліку у медико-санітарній частині установи, як особа що потребує лікування від наркотичної залежності (а.с.72).

Вказане також підтверджується довідкою наркологічного відділення Уманської лікарні № 2 в якій зазначено, що громадянин ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 на обліку в нарковідділенні не знаходиться (а.с.121).

Дані докази спростовують доводи позивача, що відповідач є хронічним наркоманом.

Крім того, як вбачається з характеристики наданої ОСОБА_7 Черкаською виправною колонією № 62 від 17 серпня 2016 року за час перебування в установі він характеризується позитивно та зазначено, що останній стає на шлях виправлення (а.с.75-76).

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 вказує, що відповідач ніколи не займався вихованням дитини, матеріально не забезпечував, а навпаки пиячив, поводив себе в присутності дитини неадекватно.

Проте, незважаючи на такі дії відповідача, позивач не зверталась до правоохоронних органів для притягнення його до відповідальності як не зверталась до вказаних органів і щодо застосування до неї та доньки фізичної сили.

Тому позивачем не надані належні та допустимі докази які підтверджували б вказані обставини.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

При цьому суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ч. 6 ст. 19 СК України).

В своїй апеляційній скарзі позивач посилається на те, що судом першої інстанції не взято до уваги висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_7, проте даний висновок не містить відомостей про обстеження умов проживання дитини, на підставі, яких документів було прийнято вказане рішення, яким чином буде захищено інтереси дитини таким крайнім заходом впливу на відповідача.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, відповідач не притягувався до відповідальності за ухилення від здійснення батьківських обов'язків, а також беручи до уваги те, що ОСОБА_7 заперечує проти позбавлення його батьківських прав, прагне брати участь у вихованні дитини, знаходиться в місцях позбавлення волі, що створює додаткові труднощі для побачень з дитиною та участі у її вихованні, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції вірно відмовив в позбавленні батьківських прав.

Доводи апеляційної скарги, що судом не було враховано свідчення дитини, доводи позивача, висновок органу опіки та піклування, не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки судом в рішенні дана оцінка вказаним фактам, а доводи апеляційної скарги, зроблені судом першої інстанції висновки, не спростовують.

За таких обставин, колегія суддів, не вбачає підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303,307,308,313,314,315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 07 лютого 2017 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з часу проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до суду касаційної інстанції.

Головуючий :

Судді :