Номер провадження 2/754/205/17
Справа №754/4300/16-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

20 березня 2017 року Деснянський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді : Галась І.А.

при секретарі - Ленській Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання свідоцтва про право власності недійсним, визнання права власності

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому просила визнати Свідоцтво про право власності на нерухоме майно (індексний номер НОМЕР_1 від 06.10.2014р.), яке було видане на ім'я ОСОБА_3 та Свідоцтво про право власності на нерухоме майно (індексний номер НОМЕР_2 від 06.10.2014р.), яке видане на ім'я ОСОБА_2 - недійсними; визнати за ОСОБА_1, право власності на квартиру АДРЕСА_1. Свої вимоги мотивував тим, що за власні кошти придбала спірну квартиру, проте шляхом зловживання довірою, відповідачі стали власниками квартири у рівних долях. А в 2015 році ОСОБА_3 стала одноособовим власником квартири, після укладання між нею та ОСОБА_2 договору дарування частини квартири. Кошти для придбання спірної квартири були отриманні шляхом продажу належної позивачу квартири АДРЕСА_2 за 620 000 грн 00 коп та запозичення у сестри позивача ОСОБА_4 у розмірі 40 000 грн 00 коп.

В судовому засіданні позивач, представник позивача позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 позов визнав.

Представник відповідача ОСОБА_3 позов не визнав. У запереченнях до позовної заяви вказав, що передоплата за спірну квартиру у розмірі 40 000 грн 00 коп була внесена за рахунок коштів ОСОБА_3, які останні отримала від продажу належного їй автомобіля Chevrolet Aveo. Гроші на оплату майнових прав на спірну квартиру вносилися відповідачами особисто по 149 900 грн 00 коп, які були подаровані позивачем після продажу квартири АДРЕСА_2.

Позивач була обізнана про коло власників спірної квартири, процес отримання та оформлення документів від неї не приховувався. Крім того, позивач писала заяву про реєстрацію її в спірній квартирі, а відповідачі, як власники давали на це згоду. Сама позивач при реєстрації правовстановлюючих документів не надавала.

Вислухавши пояснення сторін, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

ОСОБА_2 є сином позивача ОСОБА_1, а відповідач ОСОБА_3 є дружиною ОСОБА_2 та відповідно невісткою ОСОБА_1

23.10.2013р. між ТОВ "ДБК-Партнер" з однієї сторони та ОСОБА_2 і ОСОБА_3 з іншої, було укладено Договір купівлі-продажу майнових прав № 1-142/к, згідно якого ТОВ "ДБК-Партнер" продає, а ОСОБА_2 і ОСОБА_3 придбають на дві особи у рівних долях майнові права на квартиру № 299 у житловому будинку по вул. Милославській у Деснянському районі м. Києва, на умовах та в порядку, що визначені у цьому Договорі.

Актом прийому передачі майнових прав на квартиру до договору купівлі-продажу майнових прав № 1-142/к від 23.10.2013р. ТОВ "ДБК-Партнер" передало, а ОСОБА_2 і ОСОБА_3 прийняли в повному обсязі майнові права на квартиру АДРЕСА_1. Покупці сплатили 100 % вартості майнових прав на дану квартиру у розмірі 626 640 грн 00 коп.

Згідно акту прийому-передачі від 18.08.2014р. вбачається, що ТОВ "ДБК-Партнер" побудувало та передало, а ОСОБА_2 і ОСОБА_3 сплатили 100 % вартості та прийняли квартиру АДРЕСА_1.

Відповідно до свідоцтва про право власності (індексний номер: НОМЕР_1 від 06.10.2014р.) ОСОБА_3 є власником ? частини квартиру АДРЕСА_1.

Відповідно до свідоцтва про право власності (індексний номер: НОМЕР_2 від 06.10.2014р.) ОСОБА_2 є власником ? частини квартиру АДРЕСА_1.

З квитанцій № 14, № 16 від 28.10.2013р. вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було сплачено по 20 000 грн 00 коп на користь ТОВ "ДБК-Партнер" на оплату майнових прав на АДРЕСА_1 за договором № 1-142/к.

14.05.2014р. та 15.05.2014р. від імені ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було здійснено оплату майнових прав на АДРЕСА_1 за договором № 1-142/к. Дана обставина підтверджується квитанціями (№ 971420028, № 971420024, № 971530008, № 971530010).

Згідно позовної заяви, надаючи ОСОБА_2 40 000 грн 000 коп, щоб він зарезервував спірну квартиру, позивач вважала, що останній внесе кошти за себе та позивача, але він вніс кошти за себе та ОСОБА_3. Позивач також стверджує, що саме вона перераховувала кошти 14.05.2014р. та 15.05.2014р. вважаючи, що сплачувала гроші за себе та сина.

Згідно договору від 24.07.2015р. ОСОБА_2 подарував ОСОБА_3 ? частину квартири під АДРЕСА_1.

Відповідно до ч.3, ст.10 та ч.1, ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України.

За приписами ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 230 ЦК України встановлені правові наслідки вчинення правочину під впливом обману, відповідно до яких, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

Отже, позивач не довела належними та допустимими доказами наявність обставин, які вказують на помилку - неправильне сприйняття нею фактичних обставин, а також того, що відповідачі зловживаючи довірою стали власниками спірної квартири, оскільки позивач, як вона стверджує, особисто від імені відповідачів сплатила решту суми грошових коштів за квартиру, що підтверджується квитанціями від 14.05.2014р. та 15.05.2014р. Крім того позивач в 08.11.2014р. подавала заяву до Деснянського РВ ГУ ДМС України в м. Києві заяву про реєстрацію місяця проживання в спірній квартирі, де відповідачі, як власники квартири письмово надали свою згоду на таку реєстрацію.

З огляду на ці обставини доводи позивача про те, що зі змістом договору купівлі-продажу майнових прав № 1-142/к вона не ознайомилась, оскільки вважала, що квартира буде придбана на її ім'я та сина, не можуть бути підставою для задоволення позову.

Враховуючи вищезазначене, суд вважає, що позивач не могла не знати, що вона не є власником спірної квартири.

Одночасно суд приходить до висновку, що спірна квартира була придбана за кошти позивача, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 від 14.05.2014р. та показами свідків, що в свою чергу не є підставною для задоволення позову.

Заява ОСОБА_3 про те, що перший внесок за спірну квартиру у розмірі 40 000 грн 00 коп було здійснено з коштів отриманих внаслідок продажу належного їй автомобіля Chevrolet Aveo в судовому засіданні підтвердження не знайшла.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10, 15, 60, 212-215 ЦПК України, -

в и р і ш и в :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання свідоцтва про право власності недійсним, визнання права власності залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя:

.