Номер провадження: 22-ц/785/2629/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.03.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

- головуючого судді Заїкіна А.П.,

- суддів: - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

за участю секретаря Гарбуз В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_4 на дії заступника начальника Суворовського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській державного виконавця Войтенка В.В., заінтересована особа ОСОБА_5, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 11 січня 2017 року про відмову в задоволенні скарги,

встановила:

У серпні 2016 р. ОСОБА_4 звернувся до суду з вищезазначеною скаргою, в якій просив: 1) визнати неправомірними дії заступника начальника Суворовського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_6 у виконавчому провадженні № 114/2 (№ у ЄДРВП 44031978) від 17.07.2014 р.; 2) визнати неправомірною та скасувати постанову у виконавчому провадженні № 114/2 (№ у ЄДРВП 44031978) від 18.11.2015 р. про повернення виконавчого документа суду, який його видав; 3) зобовязати заступника начальника Суворовського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_6 винести постанову про закінчення виконавчого провадження № 114/2 (№ у ЄДРВП 44031978) на підставі п. 6 ч. 1 ст. 49 та ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» у чіткій відповідності до вимог, встановлених даними нормами із зазначенням про зняття арешту, накладеного на майно боржника ОСОБА_4; 4) зобовязати начальника Суворовського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області відповідно до закону затвердити постанову про закінчення виконавчого провадження № 114/2 (№ у ЄДРВП 44031978) на підставі п. 6 ч. 1 ст. 49 та ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» із зазначенням про зняття арешту, накладеного на майно боржника ОСОБА_4.

Свої вимоги ОСОБА_4 обґрунтовував тим, що постановою від 17.07.2014 р. заступник начальника першого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_6 відкрив провадження № 114/2 (№ у ЄДРВП 44031978) з примусового виконання виконавчого листа Суворовського районного суду м. Одеси № 523/2014/14-ц від 08.07.2014 р..

Постановою від 03.09.2014 р. у даному виконавчому провадженні було накладено арешт на належну йому на праві власності ? ч. квартири № 57 у будинку № 18 по Десантному бульвару в м. Одесі.

Постановою від 01.10.2014 р. було оголошено у розшук автомобіль боржника.

Постановою від 24.10.2014 р., тобто через три тижня, було зупинено виконавче провадження у звязку з розшуком автомобіля боржника.

13.11.2014 р. до ВДВС надійшла відповідь УДАІ Одеської області про те, що автомобіль знято з реєстрації, у звязку з чим його не можна оголосити у розшук.

16.12.2014 р., тобто лише через місяць, у порушення вимог ч. 2 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець виносить постанову про поновлення виконавчого провадження.

Відповідно до закону виконавче провадження повинно бути закінчене протягом шести місяців з дати його відкриття, тобто 17.01.2015 р.. Враховуючи період зупинення виконавчого провадження з 24.10.2014 р. по. 16.12.2014 р. виконавче провадження № 114/2 (№ у ЄДРВП 44031978) повинно було закінчено 13.03.2015 р. з винесенням державним виконавцем постанови про закінчення виконавчого провадження.

Разом з тим, 15.09.2015 р. матеріали виконавчого провадження № 114/2 (№ у ЄДРВП 44031978) були передані до Суворовського ВДВС м. Одеси у звязку з реорганізацію Першого Суворовського ВДВС м. Одеси. Жодних виконавчих дій з 16.12.2014 р. (поновлення виконавчого провадження) до моменту передачі здійснено не було.

В матеріалах виконавчого провадження міститься ухвала апеляційного суду Одеської області від 11.09.2014 р. про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 25.06.2014 р. у справі № 523/2014/14-ц. Разом з тим, невідомо, яким чином вона появилася в матеріалах виконавчого провадження.

18.11.2015 р. державний виконавець Войтенко В.В. повернув виконавчий документ до органу, який його видав. Разом з тим, на час винесення вказаної постанови апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції закінчилося постановленням 10.11.2015 р. апеляційним судом Одеської області ухвали про залишення заочного рішення без змін. Таким чином, підстави для повернення 18.11.2015 р. виконавчого документа до суду, який його видав, були відсутні.

Замість повернення виконавчого листа державний виконавець зобовязаний був винести постанову про закінчення виконавчого провадження із зазначенням про зняття накладеного на його майно арешту.

Існування незаконного арешту стало підставою для виставлення належної йому ? ч. квартири на торги в іншому провадженні № 110/2 (ЄДРВП № 49502985), яке повторно відкрито 30.11.2015 р. після закінчення строку на подання виконавчого документа до виконання. Вказане порушує його права власності. Іншого житла у нього немає. Відсутнє рішення суду про примусове позбавлення його єдиного житла.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 16.12.2016 р. до участі у справі було залучено начальника Суворовського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області, або особу, яка тимчасово виконує відповідні функції.

Представник скаржника у судовому засіданні підтримала заявлені у скарзі вимоги, додатково пояснила, що державний виконавець повинен був закінчити виконавче провадження, а не повертати виконавчий лист.

Заступник начальника Суворовського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області - ОСОБА_6, який одночасно є представником начальника цього відділу - ОСОБА_7, у судовому засіданні вважав необхідним у задоволенні скарги відмовити. Пояснив, що 18.11.2015 р. представник боржника надав відділу ухвалу апеляційного суду Одеської області від 11.09.2014 р. про відкриття апеляційного провадження, у звязку з чим і була винесена постанова про повернення виконавчого листа.

Представник стягувача - ОСОБА_5 у судовому засіданні вважав необхідним в задоволенні скарги відмовити.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 11.01.2017 р. у задоволенні скарги ОСОБА_4 повністю відмовлено.

ОСОБА_4 в апеляційній скарзі просить ухвалу суду першої інстанції скасувати. Постановити нову ухвалу про задоволення його скарги. Посилається на те, що ухвала постановлена судом першої інстанції при неповному зясуванні обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права.

Апелянт - скаржник ОСОБА_4, субєкт оскарження - заступник начальника Суворовського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській ОСОБА_6, представник цього відділу державної виконавчої служби, стягувач - ОСОБА_5, у судове засідання не зявилися. Про час і місце розгляду справи сповіщені належним чином. Причини неявки суду не повідомили. Письмових заперечень на апеляційну скаргу, заяв та клопотань не надали.

ОСОБА_8, представник стягувача ОСОБА_5, у судовому засіданні вважав необхідним апеляційну скаргу відхилити. Ухвалу суду першої інстанції залишити без змін. Посилався на законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції.

Згідно із ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України, колегія суддів перевіряє законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановлені ухвали, колегія суддів зазначає наступне.

Постановляючи ухвалу про відмову в задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що у звязку з апеляційним оскарженням рішення Суворовського районного суд м. Одеси від 08.07.2014 р., відповідно до ч. 1 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець повинен був винести саме постанову про повернення виконавчого документа, а не про закінчення виконавчого провадження (а. с. 84 87).

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції. Вважає, що цих висновків суд дійшов без порушень норм матеріального (ст.48 Закону України «Про виконавче провадження») та процесуального (ст. ст. 10, 11, 383, 387 ЦПК України). Доводи апелянта не спростовують вказаних висновків суду.

Відповідно до матеріалів справи 17.04.2014 р. державний виконавець виніс постанову ВП № 44039178 про відкриття виконавчого провадження про стягнення із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 грошової суми у розмірі 89 714,00 грн. (а. с. 9), стягнутої на користь останнього рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 08.07.2014 р..

Постановою державного виконавця від 03.09.2014 р. ВП № 44039178 було накладено арешт на ? ч. квартири АДРЕСА_1. (а. с. 10).

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 11.09.2014 р. (а. с. 72) було відкрито апеляційне провадження з перегляду рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 08.07.2014 р..

Постановою державного виконавця від 18.11.2015 р. ВП № 44039178 було повернуто Суворовському районному суду м. Одеси, у звязку з апеляційним оскарженням рішення суду першої інстанції (а. с. 15).

Матеріали справи не містять відомостей про те, що на час винесення державним виконавцем постанови від 18.11.2015 р. про повернення виконавчого документа останньому були відомі результати розгляду апеляційної скарги на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 08.07.2014 р..

Відповідно до ст. 11, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Вищевказане стосується й скарг на дії державного виконавця

Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», чинної на час виникнення правовідносин, виконавчий документ, прийнятий державним виконавцем до виконання, повертається до суду, який його видав, у разі відновлення судом строку для подання апеляційної скарги на рішення, за яким видано виконавчий документ, та прийняття такої апеляційної скарги до розгляду (крім виконавчих документів, що підлягають негайному виконанню).

Про повернення виконавчого документа державний виконавець виносить постанову, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований.

Статтею 383 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Оскільки судом першої інстанції беззаперечно встановлено, що державний виконавець виніс постанову про повернення виконавчого документа органу, який його видав, у звязку з апеляційним оскарженням рішення суду першої інстанції, на підставі якого було видано виконавчий лист, колегія суддів вважає, що останній дійшов вірного висновку про необхідність відмови в задоволенні скарги.

Доводи апелянта щодо закінчення апеляційного оскарження рішення суду першої інстанції постановленням ухвали від 10.11.2015 р. про відхилення апеляційної скарги, необхідності винесення державним виконавцем постанови про закінчення виконавчого провадження із зняттям арешту, відсутності мотивування судом своїх висновків, колегією судів не приймаються до уваги, виходячи з вищевказаних встановлених по справі обставин.

Таким чином, висновки суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні скарги відповідають положенням вищевказаних норм діючого законодавства. Апеляційна скарга є необґрунтованою, а тому її треба відхилити.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 307, п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення ухвали без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Ураховуючи, що суд першої інстанції постановив ухвалу без порушень діючого законодавства, підстави для її скасування, зміни в межах доводів апеляційної скарги ОСОБА_4 та для прийняття доводів апеляційної скарги останнього відсутні, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а ухвала суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 312, 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 11 січня 2017 року про відмову в задоволенні скарги залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена до касаційного суду протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: А. А. Калараш

ОСОБА_3