Справа №583/3423/16-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/208/17 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2017 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області в складі: головуючого- Бойка В. Б.,

суддів - Кононенко О. Ю. , Семеній Л. І.

з участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Сумської області апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства « Платинум Банк » на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 02 грудня 2016 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства « Платинум Банк » про визнання кредитного договору недійсним,

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2016 року ОСОБА_3 звернулась до Охтирського міськрайонного суду Сумської області з даним позовом в якому просила визнати недійсним кредитний договір №2006/5016DCLRG1PT від 02 червня 2015 року.

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 02 грудня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано недійсним п. 2.4 кредитного договору з грейс періодами №2006/5016DCLRG1PT від 02 червня 2015 року, укладеного між ОСОБА_3 та Публічним акціонерним товариством « Платинум Банк » ( далі ПАТ ).

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ, посилаючись на незаконність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, порушення норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати, ухваливши нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_3

Вважає, що суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення в частині задоволення позовних вимог, не врахував, що пунктом 3.1 постанови Правління НБУ від 10 травня 2007 року №168 « Про затвердження Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту » ( далі Правила ) передбачена можливість включення комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Зазначає, що Умовами споживчого кредитування ПАТ, затвердженими рішенням Правління від 25 листопада 2014 року, конкретизовано за які саме послуги банком нараховується комісія.

Висновки суду щодо відмови у визнанні кредитного договору від 02 червня 2015 року недійсним, сторонами не оскаржуються та в апеляційному порядку не переглядаються.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Частиною 1 ст. 303 ЦПК України встановлено, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи оскаржуване рішення та частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що обслуговування кредиту є супутньою послугою, за надання якої можливе встановлення комісії, однак в кредитному договорі не конкретизовано, за які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу. Нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредит, зокрема компенсацію супутніх послуг банку за рахунок позивача є незаконним, а тому є підстави для визнання п. 2.4 кредитного договору недійсним.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Як встановлено судом першої інстанції та як вбачається із матеріалів справи, 02 червня 2015 року між ОСОБА_3 та ПАТ укладено кредитний договір №2006/5016DCLRG1PT ( а.с. 8-9 ), згідно умов якого позивач отримала в кредит 12 042 грн. 57 коп., строк кредитування 60 платежів ( по 17 червня 2020 року ), в рамках строку кредитування встановлено кредитні періоди, протягом яких діють спеціальні умови кредитування ( Грейс періоди ).

Пунктом 2.4 даного договору встановлена комісія за обслуговування кредиту нараховується у розмірі згідно п. 1.2 цього договору та сплачується щомісячно починаючи з першої дати сплати заборгованості разом із сплатою процентів та заборгованості за кредитом в дату сплати заборгованості.

Комісія сплачується з 18 вересня 2015 року по 17 червня 2020 року ( 57 платіжних періодів ) в розмірі 301 грн. 00 коп. ( п. 1.2 договору ).

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа ( кредитодавець ) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За правилами ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Оскільки, згідно до умов кредитного договору від 02 червня 2015 року кредит надано позичальнику на споживчі цілі, тому особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України « Про захист прав споживачів » ( далі Закон ).

За положеннями ч. 5 ст. 11, ч.ч. 1-2, 5 та 7 ст. 18 Закону, до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.

Окрім того, відповідно до ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

З рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року №15-рп/2011 вбачається, що положення пунктів 22-23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозвязку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Отже, встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, має бути конкретизовано, які саме послуги за вказану комісію надаються позичальнику. При цьому нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок позичальника, є незаконним.

Такі ж висновки зроблено Верховним Судом України у постанові від 16 листопада 2016 року, за наслідками розгляду справи №6-1746цс16.

Статтею 360-7 ЦПК України передбачено, що висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Однак, умовами кредитного договору взагалі не визначено, за які саме послуги з обслуговування ОСОБА_3 має сплачувати щомісячно комісію, протягом 57 платіжних періодів ( з 18 вересня 2015 року по 17 червня 2020 року ), в розмірі 301 грн. 00 коп.

Посилання ПАТ, що встановлення комісії за обслуговування кредиту узгоджується з пунктом 3.1 Правил є безпідставними, оскільки з спірного договору не можливо однозначно встановити, що комісія, яка передбачена пунктом 2.4 є платою за обслуговування кредиту, а не за послуги, що супроводжують кредит.

Умови споживчого кредитування ПАТ, затверджені рішенням Правління від 25 листопада 2014 року №46, ОСОБА_3 не підписані, а тому не є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору.

Таким чином, враховуючи те, що встановлення ПАТ в кредитному договорі обовязку ОСОБА_3 сплачувати щомісячну комісію за обслуговування кредитом без зазначення, які саме послуги за вказану комісію їй надаються, є незаконним, тому суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для визнання п. 2.4 спірного кредитного договору недійсним.

Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують висновків суду.

З огляду на вищевикладене, колегією суддів не виявлено неправильного застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, упередженості судді при розгляді даної справи, які б могли бути підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312-315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства « Платинум Банк » відхилити.

Рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 02 грудня 2016 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді