Номер провадження: 22-ц/785/611/17Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Ващенко Л. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.01.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого Ващенко Л.Г.

суддів Вадовської Л.М., Колеснікова Г.Я.

при секретарі Ярахмедові Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 13 жовтня 2016 року у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства Перший Український міжнародний банк до Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міьского управління юстиції, ОСОБА_3 про зняття арешту з майна,

ВСТАНОВИЛА:

15.06.2016 року, публічне акціонерне товариство Перший Український міжнародний Банк (далі-Банк) звернулось із позовом про скасування арешту та оголошення заборони його відчуження стосовно будинку №22 по вул. Квітковій у м. Одесі, і, остаточно уточнивши вимоги, Банк просив скасувати арешт майна та оголошення заборони на його відчуження, що накладені на підставі постанови другого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції (далі-ВДВС-2) від 25.12.2014 року за ВП №43951686, а також на підставі постанови першого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції (далі-ВДВС-1) від 02.09.2011 року за ВП № 26654859.

Позов обгрунтовано тим, що 10.12.2007 року між Банком і ОСОБА_4 укладено кредитний договір, відповідно до якого ОСОБА_4 отримав кредит у сумі 150 000 доларів США, а 12.12.2007 року, у забезпечення виконання кредитного договору від 10.12.2007 року, між Банком та ОСОБА_3 укладено договір іпотеки, за умовами якого ОСОБА_3 передала в іпотеку Банка житловий будинок площею 524,6 м2 разом із земельною ділянкою площею 0,0743 га по вул. Квітковій,22 у м. Одесі.

У зв'язку із неналежним виконанням позичальника своїх зобов'язань за кредитним договором від 10.12.2007 року, 30.05.2016 року приватним нотаріусом прийнято рішення про передачу зазначеного нерухомого майна, переданого в іпотеку, в приватну власність Банка, про що внесено відповідні записи в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно.

Разом з тим, 02.06.2016 року Банку стало відомо, що ВДВС-1 і ВДВС-2, які у подальшому реорганізовані у Київський відділ державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції (далі-ВДВС), в рамках виконавчого провадження про стягнення боргу зі ОСОБА_3, 02.09.2011 року та 25.12.2014 року приймались постанови про накладення арешту на спірне майно.

Посилаючись на те, що спірне майно, на яке ВАДВС накладені арешти, на даний час на праві власності належить Банку, а не відповідачці ОСОБА_3, чим порушується право власності Банка на спірне майно, позивач просив позов задовольнити.

Представник Банка у суді першої інстанції позов підтримав.

Предстанвик ВДВС, відповідачка ОСОБА_3 і її представник не приймали участі у судовому засіданні у суді першої інстанції.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 13.10.2016 року позов задоволено: суд скасував арешт майна та оголошення заборони на його відчуження стосовно будинку №22 загальною площею 524,6 м2 та земельної ділянки №22 по вул. Квітковій,22 у м. Одесі, що накладені на підставі постанови ВДВС-2 від 25.12.2014 року та на підставі постанови ВДВС-1 від 02.09.2011 року і встановив порядок виконання рішення суду, згідно якого, після набрання законної сили рішення суду, воно є підставою для припинення записів про обтяження в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

В апеляційній скарзі представник відповідачки ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати і прийняти нове рішення про відмову у позові, посилаючись на незаконність рішення суду, наявність у суді спору про визнання незаконною реєстрацію права власності на предмет іпотеки за Банком, порушення прав відповідачки і її представника на участь у суді першої інстанції.

У засіданні колегії суддів:представник Банка скаргу не визнав.

Відповідачка ОСОБА_3 і її представник, представник ВДВС у засідання колегії суддів не з'явились.

Відповідачка ОСОБА_3 і її представник ОСОБА_2, представник ВДВС сповіщені на 19.01.2017 року належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень апеляційного суду від 09.12.2016 року та від 10.12.2016 року.

Рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін на підставі ст. 308 ЦПК України.

За змістом ст. 308 ч.1 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції постановив рішення із додержанням норм матеріального та процесуального права.

Позивач, остаточно уточнивши вимоги, просив скасувати арешт майна та оголошення заборони на його відчуження відносно будинку і земельної ділянки по вул. Квітковій,22 у м. Одесі, що були накладені на підставі постанови ВДВС-2 від 25.12.2014 року та постанови відл 02.09.2011 року ВДВС-1 з тих підстав, що Банк, а не ОСОБА_3 є власником спірного житлового будинку та земельної ділянки (а.с.2-5,57-60).

Суд, задовольняючи позов, виходив з того, що арешт майна був заходом виконання рішення суду відносно ОСОБА_3, виконання якого закінчено, проте державний виконавець не вчинив дій щодо скасування заходів, вжитих на виконання рішення суду, що обмежує право Банка, як власника, на володіння, користування та розпорядження належним йому майном і жодним чином не порушує права відповідачки ОСОБА_3, яка станом на час розгляду справи не є власником спірного нерухомого майна (а.с.107-110).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції зважаючи на наступне.

Встановлено, що 10.12.2007 року між Банком і ОСОБА_4 укладено кредитний договір, за умовами якого ОСОБА_4 отримав кредит у сумі 150 000 доларів США. 11.05.2010 року між Банком і ОСОБА_4 укладено додаткову угоду до кредитного договору від 10.12.2007 року про надання 2-го траншу кредиту у розмірі 86 032,16 гривень з цільовим призначенням для погашення частини заборгованості за раніше наданим 1-м траншем кредиту (а.с. 6-16).

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором від 10.12.2007 року між Банком та ОСОБА_4, 12.12.2007 року, між Банком та ОСОБА_3 укладено договір іпотеки, згідно якого ОСОБА_3 передала в іпотеку нерухоме майно у вигляді житлового будинку площею 524,6 м2 та земельної ділянки площею 0,0743 га по вул. Квітковій,22 у м. Одесі (а.с.17-30).

У 2011 року в ВДВС-1 на виконанні знаходилось виконавче провадження ВП № 26654859 про стягнення заборгованості зі ОСОБА_3 на користь УПФУ в Київському районі м. Одесі, а 07.11.2011 року державним виконавцем прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження, яке знищено відповідно до п.9.9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністра юстиції України від 25.12.2008 року №2274/5 (а.с.101).

Виконавче провадження ВП №26654859 знищено, у зв'язку з чим відсутня належним чином завірена копія постанови ВДВС-1 від 02.09.2011 року про арешт майна та заборону його відчуження стосовно ОСОБА_3

Разом з тим, постанова ВДВС-1 про арешт спірного майна та оголошення його заборони, з 2011 року і до цього, у встановленому законом порядку, не скасована.

Крім того, постановою старшого державного виконавця ВДВС-2 від 25.12.2014 року, під час примусового виконання виконавчого листа від 05.02.2014 року про стягнення зі ОСОБА_3 на користь Банка заборгованості у сумі 168 620,26 доларів США та 360 551,97 гривень, накладено арешт та оголошено заборну на відчуження спірного майна, що належить ОСОБА_3 25.12.2014 року також прийнято постанову про повернення виконавчого листа стягувачу /Банку/ на підставі ст. 47 ч.1 п.4 Закону України Про виконавче провадження (а.с. 74-77).

Постанова ВДВС-2 від 25.12.2014 року, у встановленому законом порядку, не скасована (а.с.32).

Оскільки позичальник ОСОБА_4 належним чином не виконував свої зобов'язання за кредитним договором від 10.12.2007 року, на підстави заяви іпотекодержателя /Банка/, приватний нотаріус прийняв рішення про передачу іпотечного майна у приватну власність Банка, що вбачається із записів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 30.05.2016 року (а.с.31,32).

Станом на час розгляду справи у суді існує актуальна інформація про державну реєстрацію обтяжень на підставі постанов ВДВС-1 від 02.09.2011 року та ВДВС-2 від 22.12.2014 року (а.с.32-34).

Зважаючи на те, що право застави спірного майна виникло у ПУМБ в 2007 році, тобто значно раніше до накладеання ВДВС арешту та заборони відчуження, 30.05.2016 року зареєстровано право власності Банка на спірне майно, наявність постанов ВДВС про арешт і заборону відчуження майна порушує право власності Банка на спірне майно, суд першої інстанції, виходячи з вимог ст. ст. 317, 321, 391 ЦК України, дійшов обгрунтованого висновку про задоволення позову.

Доводи у скарзі про те, що: в судовому порядку оспорюється право власності Банка на спірне нерухоме майно; суд не надав відповідачці і її представнику матеріали справи для ознайомлення, чим порушив їхні права не заслуговують на увагу з таких підстав.

На час прийняття судом оскаржуваного рішення, у встановленому законом порядку, право власності Банка на спірне нерухоме майно не припинено і державна реєстрація права власності Банка на спірне майно не скасована.

Справа знаходилась у провадженні суду першої інстанції з червня 2016 року. Відповідачка ОСОБА_3 сповіщалась судом про розгляд справи 18.08.2016 року. У серпні 2016 року суд надсилав ОСОБА_3 і її представнику - ОСОБА_2 письмові відповіді на клопотання представника, а також ухвалу суду від 18.08.2016 року про залучення до участі у справі у якості співвідповідача ОСОБА_3 і виклики у судове засідання на 13.10.2016 року, які ОСОБА_3 та її представник отримали відповідно 30.08.2016 року й 19.09.2016 року (а.с.56,78-83,99,100).

Наведене свідчить про те, що суд не порушував права відповідачки і її представника на участь у суді першої інстанції, а останні розпоряджадись своїми процесуальними правами на власний розсуд.

Інших, правових доводів, апеляційна скарга не містить.

Приймаючи до уваги, що рішення суду відповідає вимогам закону, колегія суддів відхиляє апеляційну скаргу, а рішення суду залишає без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 13 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України із розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської області Л.Г. Ващенко

ОСОБА_5

ОСОБА_6