"23" березня 2017 р.
Справа №150/148/17
Провадження по справі №2/150/86/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

23 березня 2017 року с. Мазурівка

Чернівецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючої: судді Цимбалюк Л.П.,

при секретарі Горбей О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа орган опіки і піклування Чернівецької районної державної адміністрації Вінницької області, про визначення місця проживання дитини, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до районного суду із вищевказаним позовом, посилаючись на те, що у вересні 2016 року ОСОБА_2 залишила його і малолітніх дітей, забравши банківську картку для отримання соціальної допомоги при народженні дитини, позбавила дітей можливості отримувати кошти для їх утримання, вихованням дітей не займається, не піклується про них, не забезпечує їх необхідними речами та продуктами харчування. З огляду на зазначене просить визначити місце проживання малолітніх дітей із батьком.

Позивач та його представник адвокат ОСОБА_3 в судовому засіданні свої вимоги підтримують, просять їх задоволити та визначити місце проживання малолітніх дітей з батьком ОСОБА_1 Не заперечують проти заочного розгляду цивільної справи.

Відповідач, повідомлений належним чином про день, час та місце розгляду цивільної справи в судове засідання не з'явився, не повідомивши при цьому про причини своєї неявки.

Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини своєї неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Представник третьої особи без самостійних вимог ОСОБА_4 начальник Служби у справах дітей Чернівецької РДА, в судовому засіданні не заперечує проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 Пояснила, що ОСОБА_2 залишила малолітніх дітей та поїхала до міста Києва, вихованням дітей не займається. 17.02.2017 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Чернівецької районної державної адміністрації було прийнято рішення про припинення виплат ОСОБА_2 одноразової допомоги при народженні дитини. Проведеним обстеженням матеріально побутових умов проживання малолітніх дітей встановлено, що ОСОБА_1 сам виховує дітей, у будинку, в якому проживає позивач та його малолітні діти, задовільні житлово побутові умови сімї, наявні ліжка, одяг, іграшки, належне харчування. Вважає за доцільне визначити місце проживання малолітніх дітей із батьком ОСОБА_1

Свідок ОСОБА_5 - фахівець соціальної роботи Чернівецького районного ЦСССДМ в судовому засіданні пояснила, що останній раз бачила ОСОБА_2 (відповідача по справі) у лютому 2017 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Чернівецької районної державної адміністрації, на якому було вирішено припинити виплату їй одноразової допомоги при народженні дитини. Зазначила, що ОСОБА_1 звернувся до неї з приводу викрадення ОСОБА_2 дітей. 10.12.2016 року ОСОБА_2 привезла дітей назад. На даний час відповідач по праві перебуває в місті Києві. Зауважила, що при обстеженні умов проживання сім'ї ОСОБА_1 встановлено, що житлово побутові умови задовільні, діти забезпечені необхідними речами, продуктами харчування, ліжками, діти веселі та привітні.

Свідок ОСОБА_6 бабка відповідача по справі ОСОБА_2, в судовому засіданні пояснила, що проживає разом із ОСОБА_1 та його малолітніми дітьми. Останній раз бачила свою онуку у лютому 2017 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Чернівецької РДА. ОСОБА_2 залишила малолітніх дітей і поїхала до міста Києва. Зазначила, що ОСОБА_2 жодного разу не подзвонила, не цікавиться життям дітей, не піклується про них, не займається їх вихованням, матеріально не забезпечує їх. Зауважила, що ОСОБА_2 била малолітнього сина. ОСОБА_1 сам виховує дітей, піклується про них, купає їх, пере одяг, готує їжу. Вважає, що малолітнім дітям краще буде проживати із батьком ОСОБА_1

Свідок ОСОБА_7 дід відповідача по справі ОСОБА_2, в судовому засіданні пояснив, що проживає разом із ОСОБА_1 та його малолітніми дітьми. ОСОБА_2 залишила малолітніх дітей і поїхала до міста Києва, до дітей приходила у лютому 2017 року, нічого їм не привезла, ні цукерок, ні іграшок, ні грошей. Зауважив, що ОСОБА_1 сам виховує дітей, готує їжу, пере одяг, піклується та дбає про дітей.

Зясувавши позицію позивача та його представника, заслухавши пояснення свідків, дослідивши та оцінивши в сукупності всі обставини справи та зібрані по справі докази, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Судом встановлено, що шлюб між сторонами зареєстровано 20 лютого 2011 року у виконкомі Березівської сільської ради Чернівецького району Вінницької області, актовий запис №01 (а. с. 4).

Від даного шлюбу у сторін є малолітні діти: син - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 6) та донька - ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 7).

У вересні 2016 року ОСОБА_2 залишила сімю і поїхала до міста Києва. З того часу відповідач вихованням дітей не займається, не піклується про них, не надає матеріальної допомоги для їх утримання, не цікавиться ними, кошти, отримані як одноразова допомога при народженні дитини використовуються не за призначенням, а витрачаються ОСОБА_2 для власних потреб.

Частиною 1 статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Згідно із ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом.

Визначаючи місце проживання малолітніх ОСОБА_8 та ОСОБА_9, суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовязків, вік дітей, стан їх здоровя та інші обставини, що мають істотне значення.

Так, батько ОСОБА_1 більше уваги приділяє вихованню дітей, піклується про їх фізичний та інтелектуальний розвиток, про що свідчать пояснення представника Служби у справах дітей Чернівецької РДА ОСОБА_4, яка вказала, що при огляді будинку ОСОБА_1 (позивача по справі) виявлено в наявності меблі, окремі ліжка для дітей, дитячий одяг, іграшки, продукти харчування, діти охайні, доглянуті, в будинку прибрано, чисто.

Представник Служби у справах дітей Чернівецької районної державної адміністрації ОСОБА_4 вважає за доцільне визначити проживання малолітніх ОСОБА_8 та ОСОБА_9 біля батька ОСОБА_1

Однією з цілей регулювання сімейних відносин є забезпечення кожної дитини сімейним вихованням (ч. 2 ст. 1 СК України).

Як свідчить акт обстеження умов проживання сім'ї ОСОБА_1 (позивача по справі) від 13.02.2017 року, комісією у складі медсестри Березівської АЗПСМ ОСОБА_10 та фахівця соціальної роботи Чернівецького районного ЦСССДМ ОСОБА_5, на утриманні останнього перебуває двоє малолітніх дітей ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, батько сам виховує дітей. Також з сім'єю проживають дід і бабка відповідача ОСОБА_6 та ОСОБА_7. Діти забезпечені ліжками, одягом, іграшками, належним харчуванням, житлово побутові умови проживання задовільні. ОСОБА_1 цікавиться життям дітей, піклується про їх здоров'я та добробут (а.с. 8).

Згідно акту обстеження умови проживання отримувача допомоги при народженні дитини ОСОБА_2 (відповідача по справі) від 13.02.2017 року, №9, проведеного фахівцем соціальної роботи Чернівецького районного ЦСССДМ ОСОБА_5, в будинку наявні всі умови та речі, необхідні для розвитку дітей, зокрема, місця для сну, постільна білизна, одяг відповідно до сезону, підгузки, дитячі ліки,миючі засоби для купання. ОСОБА_2 з дітьми та чоловіком ОСОБА_1 не проживає, вихованням і забезпеченням дітей займається ОСОБА_1 ОСОБА_6 неповнолітніх дітей ОСОБА_2 забрала банківську картку для виплат державної допомоги із собою, тому діти не отримують жодної допомоги від матері (а.с. 11).

Частиною 2 статті 150 СК України встановлено, що батьки зобовязані піклуватися про стан здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обовязку батьківського піклування щодо неї (ч.5 ст.150 СК України).

Статтею 180 Сімейного кодексу України встановлено, що батьки повинні утримувати своїх неповнолітніх дітей.

Частиною 1 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, №78 9 встановлено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини (ч.2 ст.27 Конвенціїї ООН).

Згідно з ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Суд зазначає про те, що у даній справі мати так і батько мають однакові соціальні можливості для забезпечення дітей усім необхідним для їх розвитку, включаючи матеріальне забезпечення, виховання дітей, піклування про їх здоров'я, фізичний та моральний розвиток.

Згідно п.1 ст.12 «Конвенції про права дитини», ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року держави - учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляді, право вільно висловлювати ці погляді з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага з її віком і зрілістю. Згідно п. 2 з цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства.

Частиною 1 статті 171 Сімейного кодексу України встановлено, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сімї, що стосуються її особисто, а також питань сімї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном (ч.2 ст.171 СК України).

Українське сімейне законодавство встановлює принцип рівності прав і обов'язків матері та батька стосовно дитини. Однак, сформована судова практика при вирішенні питання про визначення місця проживання дитини в першу чергу керується принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року.

Так, принципом 6 Декларації прав дитини передбачено, що дитина для повного та гармонійного розвитку його особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою та відповідальністю своїх батьків і в будь-якому випадку в атмосфері кохання та морального і матеріального забезпечення; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена з матір'ю.

Лише у разі наявності виняткових обставин, передбачених частиною 2 статті 161 Сімейного кодексу України, а саме: відсутність у матері самостійного доходу, зловживання спиртними напоями або наркотичними засобами або якщо мати своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини, дитина може проживати з батьком. Позивачем надано обґрунтовані підстави для визначення місця проживання малолітніх дітей із батьком.

Конвенція є міжнародним договором, приєднавшись до якого в 1991 році, Україна взяла на себе зобов'язання щодо забезпечення прав дитини, закріплених у цьому документі. Конвенція - частина законодавства України, як міжнародний договір має пріоритет над національним законодавством, її застосування обов'язкове. Вона ґрунтується на принципах, закріплених у Декларації, і розвиває її положення, встановлюючи зобов'язання для країн-учасниць.

Національне сімейне законодавство, яке будується на основі Конвенції, передбачає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини суд виходить з принципу рівності прав і обов'язків обох батьків, віддаючи перевагу тому з них, хто може створити найбільш сприятливі умови для виховання дитини.

Відповідно до ч.1 ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до частини 3 статті 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Частиною 4 статті 60 ЦПК України встановлено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Суд вважає обґрунтованими обставини, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог про визначення місця проживання малолітніх ОСОБА_8 та ОСОБА_9 із батьком. Доведеним є те, що ОСОБА_2 свідомо нехтує своїми обовязками щодо виховання та розвитку дитини, не піклується про стан їх здоровя, їх фізичний, духовний і моральний розвиток, не забезпечує належне батьківське виховання, не утримує дітей.

З врахуванням системного тлумачення положень «Конвенції про права дитини», ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року та СК України, повно, всебічно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх в сукупності за своїм внутрішнім переконанням, за наявності виняткових обставин, що дають можливість розлучити дитину з матір'ю, суд, беручи до уваги висновок Служби у справах дітей Чернівецької районної державної адміністрації Чернівецького району Вінницької області, в силу статті 212 ЦПК України приходить до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Керуючись ст., ст. 10, 11, 60, 209, 212-215, 224, 225, 226 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задоволити в повному обсязі.

Визначити місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2 з батьком ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, за адресою: с. Березівка, вулиця Прибережна, 81 Чернівецького району Вінницької області.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 640 (шістсот сорок) гривень.

Відповідачем може бути подано заяву про перегляд заочного рішення протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Вінницької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга, подана після закінчення установлених строків, залишається без розгляду, якщо апеляційний суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку.

Суддя: Цимбалюк Л.П.