Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.03.2017 року Юр»ївський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Маренич С.О., при секретарі Літвіченко В.О., за участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Юр»ївка, в порядку заочного розгляду справи, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідачки ОСОБА_3 боргу за договорами позики, в редакції уточненої позовної заяви від 09.03.2017 року (ас. 32), в обґрунтування заявлених вимог вказуючи на те, що нею відповідачці по справі ОСОБА_3 були надані в позику грошові кошти , а саме:

- 21 березня 2014 року в сумі 3 550 грв., з терміном повернення через 10 днів, тобто до 01 квітня 2014 року;

- 25 березня 2014 року в сумі 11 000 грв., з терміном повернення на протязі місяця, тобто до 25 квітня 2014 року.

Відтак, відповідачу по справі ОСОБА_3 в позику були надані грошові кошти на загальну суму 14 550 грв. ( 3 550 грв. + 11 000 грв.) на підтвердження чого відповідачкою ОСОБА_3 позивачці були надані власноручно підписані розписки про отримання від позивача вищевказаних грошових коштів.

Позивач зазначав, що за таких обставин між ним та відповідачем по справі були укладені письмові договори позики.

Разом з тим, до теперішнього часу відповідачем отримані в борг грошові кошти позивачеві не повернуті.

Посилаючись на ст. ст. 16, 526, 625, 1040, 1049, 1050 ЦК України позивач просив:

- стягнути з відповідача по справі ОСОБА_3 на його користь отримані в борг грошові кошти за договором позики від 21.03.2014 року, з урахуванням трьох відсотків річних від простроченої суми та інфляційних нарахувань, в загальному розмірі 7 168, 87 грв., з яких : 3 550 грв. - основна сума позики; 285, 42 грв. - три відсотка річних від простроченої суми за період з 01.04.2014 року по 31.12.2016 року; 3 333, 45 - інфляційні нарахування за період з 01.04.2014 року по 31.12.2016 року;

- стягнути з відповідача по справі ОСОБА_3 на його користь отримані в борг грошові кошти за договором позики від 25.03.2014 року, з урахуванням трьох відсотків річних від простроченої суми та інфляційних нарахувань, в загальному розмірі 21 608, 40 грв., з яких : 11 000 грв. - основна сума позики; 862, 40 грв. - три відсотка річних від простроченої суми за період з 26.04.2014 року по 31.12.2016 року; 9 746, 00 - інфляційні нарахування за період з 01.05.2014 року по 31.12.2016 року,

а всього в загальній сумі 28 777, 27 грв., а також судові витрати по справі в розмірі 640, 00 грв..

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та представник останньої ОСОБА_2 заявлені позовні вимоги повністю підтримали.

Відповідачка ОСОБА_3 в судове засідання не зявилася, про причини неявки суд не повідомила, заяви про розгляд справи в її відсутності суду не надала, проте про час та місце розгляду справи була сповіщена належним чином (ас. 14, 37).

Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Виходячи з наведеного та приймаючи до уваги те, що позивачка та представник останньої не заперечували проти заочного розгляду справи, про що надали суду відповідні пояснення, суд знаходить можливим розглянути дану справу та ухвалити заочне рішення у відсутності відповідача по справі на підставі наявних у ній письмових матеріалів про права та взаємовідносини сторін.

Заслухавши пояснення позивачки ОСОБА_1, представника позивачки ОСОБА_2, дослідивши письмові матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав:

- так, 21.03.2014 року відповідачка ОСОБА_3 отримала від позивачки ОСОБА_1 в борг грошові кошти в розмірі 3 550, 00 грв., які зобовязалась повернути через 10 днів, про що свідчить власноручно складена та підписана відповідачкою ОСОБА_3 розписка про отримання грошових коштів в борг від 21.03.2014 року, оригінал якої був оглянутий судом в судовому засіданні (ас. 4);

- 25.03.2014 року відповідачка ОСОБА_3 зобовязалась повернути позивачці ОСОБА_1 борг (грошові кошти) в розмірі 11 000, 00 грв. на протязі місяця, про що свідчить власноручно складена та підписана відповідачкою ОСОБА_3 розписка від 25.03.2014 року про повернення отриманих в борг грошових коштів, оригінал якої був оглянутий судом в судовому засіданні (ас. 4).

Відтак, в судовому засіданні встановлено, що згідно вище перелічених розписок, відповідачка ОСОБА_3 отримала від позивачки ОСОБА_1 в борг грошові кошти в загальній сумі 14 550, 00 грв..

Як встановлено в судовому засіданні відповідачка ОСОБА_3 до теперішнього часу вказані грошові кошти позивачу не повернула.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Згідно зі ст. 524 ЦК України зобовязання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті.

За змістом статей 524 та 533 ЦК України грошовим є зобовязання, яке виражається в грошовій одиниці України ( або грошовому еквіваленті в іноземній валюті).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні ( позичальникові ) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів ( суму позики) або ж таку кількість речей того ж роду та такої ж якості. Даний договір є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відтак, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як його укладення так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. За змістом ч. ч. 1, 2, ст. 207, ч. 2 ст. 1047 ЦК України дотримання письмової форми договору позики має місце у тому разі, якщо на підтвердження укладення договору представлена розписка або інший письмовий документ, підписаний позичальником, з якого вбачається як сам факт отримання позичальником певної грошової суми в борг ( тобто із зобов»язанням її повернення) так і дати її отримання.

Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику, ( грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Як передбачено ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом

За таких обставин, в судовому засіданні знайшли своє підтвердження ті обставини, що відповідачка ОСОБА_3 отримала від позивачки в борг грошову суму в розмірі 14 550, 00 грв. та таку не повернула до теперішнього часу, а відтак, сума основного боргу підлягає стягненню з відповідачки ОСОБА_3 на користь позивачки саме в розмірі 14 550, 00 грв..

Згідно ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до вимог ст. 625 ЦК України, тобто на вимогу кредитора боржник повинен сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Приписи ст. 625 ЦК України про розмір процентів, що підлягають стягненню за порушення грошового зобовязання, є диспозитивними та застосовуються, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Беручи до уваги те, що наслідки прострочення боржником грошового зобовязання у вигляді інфляційних нарахувань та трьох процентів річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Враховуючи, що отримані в борг грошові кошти 21.03.2014 року в сумі 3 550, 00 грв. відповідачка ОСОБА_3 мала повернути через 10 днів, тобто до 01.04.2014 року, однак, до теперішнього часу борг не повернула, позивачкою на вказану суму заборгованості здійснені інфляційні нарахування за період з 01.04.2014 року по 31.12.2016 року в загальному розмірі 3 333, 45 грв., розрахунок яких наведений в позовній заяві (ас. 32).

Враховуючи, що отримані в борг грошові кошти 25.03.2014 року в сумі 11 000, 00 грв. відповідачка ОСОБА_3 мала повернути на протязі місяця, тобто до 25.04.2014 року, однак, до теперішнього часу борг не повернула, позивачкою на вказану суму заборгованості здійснені інфляційні нарахування за період з 01.05.2014 року по 31.12.2016 року в загальному розмірі 9 746, 00 грв., розрахунок яких наведений в позовній заяві (ас. 32).

З розрахунку, що наведений в позовній заяві, вбачається, що загальний розмір інфляційних нарахувань за договорами позики від 21.03.2014 року та 25.03.2014 року становить 13 079, 45 грв. (3 333, 45 грв. + 9 746, 00 грв.).

Перевіряючи правильність розрахунку інфляційних нарахувань суд приходить до переконання, що при їх розрахунку допущені арифметичні помилки та розрахунок слід провести таким чином:

- для нарахування інфляційних втрат за період з 01.04.2014 року по 31.12.2016 року за договором позики від 21.03.2014 року слід застосувати індекс інфляції, який складає 195, 2 % з наступного розрахунку : 121, 2 % - індекс інфляції за період 01.04.2014 року - 31.12.2014 року , розрахований наступним чином - 103, 3 % х 103, 8 % х 101, 0 % х 100, 4 % х 100, 8 % х 102, 9 % х 102, 4 % х 101, 9 % х 103, 0 % (де 103, 3 % - 103, 0 % помісячні індекси інфляції за період квітень - грудень 2014 року); 143, 3 % - річний індекс інфляції за 2015 рік; 112, 4 % - річний індекс інфляції за 2016 рік. Відтак, загальний індекс інфляції за період 01.04.2014 року - 31.12.2016 року становить 195, 2 % з наступного розрахунку - 121, 2 % х 143, 3 % х 112, 4 %.

Між тим, індекс інфляції розрахований позивачем в позовній заяві за вказаний період становить 193, 9 %, що є невірним, а відтак інфляційні нарахування за вказаний період мали би становити 3 379, 60 грв., з наступного розрахунку 3 550 грв. х 195, 2 % - 3 550 грв., замість розрахованих позивачем в сумі 3 333, 45 грв..

Для нарахування інфляційних втрат за договором позики від 25.03.2014 року за період з 01.05.2014 року по 31.12.2016 року слід застосувати індекс інфляції, який складає 188, 9 % з наступного розрахунку : 117, 3 % - індекс інфляції за період 01.05.2014 року - 31.12.2014 року , розрахований наступним чином - 103, 8 % х 101, 0 % х 100, 4 % х 100, 8 % х 102, 9 % х 102, 4 % х 101, 9 % х 103, 0 % (де 103, 8 % - 103, 0 % помісячні індекси інфляції за період травень - грудень 2014 року); 143, 3 % - річний індекс інфляції за 2015 рік; 112, 4 % - річний індекс інфляції за 2016 рік. Відтак, загальний індекс інфляції за період 01.05.2014 року - 31.12.2016 року становить 188, 9 % з наступного розрахунку - 117, 3 % х 143, 3 % х 112, 4 %.

Між тим, індекс інфляції розрахований позивачем в позовній заяві за вказаний період становить 188, 6 %, що є невірним, а відтак інфляційні нарахування за вказаний період мали би становити 9 779, 00 грв., з наступного розрахунку 11 000 грв. х 188, 9 % - 11 000 грв., замість розрахованих позивачем в сумі 9 746, 00 грв..

На відшкодування 3 % річних від простроченої суми за договором позики від 21.03.2014 року, позивач просив стягнути з відповідачки ОСОБА_3 285, 42 грв. за період з 01.04.2014 року по 31.12.2016 року з наступного розрахунку : 3 % / 365 днів = 0, 008 % х 3 550 грв. х 1005 днів.

На відшкодування 3 % річних від простроченої суми за договором позики від 25.03.2014 року, позивач просив стягнути з відповідачки ОСОБА_3 862, 40 грв. за період з 26.04.2014 року по 31.12.2016 року з наступного розрахунку : 3 % / 365 днів = 0, 008 % х 11 000 грв. х 980 днів.

Суд вважає, що вказаний розрахунок здійснений невірно, оскільки розрахунок трьох процентів річних здійснюється за кожен день прострочення за формулою - сума боргу х 3 % / 365 (кількість днів у році) х кількість днів прострочення.

Відтак, 3 % річних від простроченої суми, які підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача за договором позики від 21.03.2014 року мали би становити 293, 53 грв. , з наступного розрахунку : 3 550 грв. х 3 % / 365 днів х 1006 днів.

Натомість, позивачкою такі обраховані в сумі 285, 42 грв..

Аналогічно, 3 % річних від простроченої суми, які підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача за договором позики від 25.03.2014 року мали би становити 886, 93 грв., з наступного розрахунку : 11 000 грв. х 3 % / 365 днів х 981 днів.

Натомість, позивачкою такі обраховані в сумі 862, 40 грв..

Відтак, загальна сума 3 % річних за договорами позики від 21.03.2014 року та 25.03.2014 року мала би складати 1 180, 46 грв..

Таким чином, згідно розрахунків проведених судом загальна сума заборгованості за договором позики, з урахуванням трьох відсотків річних та інфляційних нарахувань , становить 28 889, 06 грв. (3 550 грв. + 11 000 грв. + 3 379, 60 грв. + 9 779, 00 грв. + 293, 53 грв. + 886, 93 грв.).

За розрахунками ж позивачки загальна сума заборгованості що розрахована в позові становить 28 777, 27 грв..

В судовому засіданні представник позивачки пояснив, що у разі, якщо за розрахунками проведеними судом сума заборгованості виявиться дещо більшою проти тієї, що нарахована в позові, позивачка не буде збільшувати розмір позовних вимог та просить стягнути ту суму, що розрахована в позові, а саме 28 777, 27 грв., оскільки навіть при допущених помилках при нарахуванні трьох відсотків річних та інфляційних втрат, основна сума до стягнення (тіло боргу) все одно не зміниться.

Суд вважає, що не може самостійно стягнути більшу суму ніж заявлено позивачкою до стягнення, а тому приймаючи до уваги те, що позивачка розміру позовних вимог не збільшила, вважаю за можливе задовольнити позовні вимоги в сумі, що заявлена позивачкою, а саме 28 777, 27 грв..

На підставі викладеного позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, з відповідачки ОСОБА_3 на користь позивачки ОСОБА_1 на відшкодування судових витрат по справі підлягають до стягнення 640, 00 грв..

Керуючись ст. ст. 10, 11, 88, 202, 203, 212, 213, 215, 218, 222, 224-228, 294 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики - задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки с-ще Орджонікідзе Криворізького району Дніпропетровської області, гр. України, зареєстрованої за адресою с. Бразолово, вул. Центральна (раніше Леніна), буд. 28 Юр»ївського району Дніпропетровської області, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 в рахунок повернення боргу за договорами позики від 21 березня 2014 року та 25 березня 2014 року, з урахуванням трьох відсотків річних від простроченої суми та інфляційних нарахувань, грошову суму в загальному розмірі 28 777, 27 грв. ( двадцять вісім тисяч сімсот сімдесят сім грв., 27 коп.).

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 на відшкодування судових витрат по справі 640, 00 грв. ( шістсот сорок грв. 00 коп.).

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Позивачем рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя : С.О.Маренич