НОВОМИКОЛАЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

22 березня 2017 рокуСправа № 322/252/17

Новомиколаївський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Гасанбекова С.С.,

при секретарі судового засідання Гавриш О.А.,

за участю:

позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за позовом: ОСОБА_1

до: ОСОБА_2

третя особа: ОСОБА_3

про: стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, та стягнення 1/2 суми додаткових витрат на утримання дитини.

23 лютого 2017 року до Новомиколаївського районного суду Запорізької області надійшов вищезазначений цивільний позов, в якому позивач просить суд:

- стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини ОСОБА_3, який продовжує навчання у Запорізькому національному університеті на факультеті фізичного виховання в розмірі 1/4 частки всіх його доходів, починаючи з дати подання позову до закінчення навчання, а саме до 30 червня 2020 року;

- стягнути з відповідача на користь позивача додаткові витрати на утримання дитини ОСОБА_3, який продовжує навчання у Запорізькому національному університеті фізичного виховання: за оплату навчання та інші необхідні витрати в розмірі 1/2 частини фактично сплачених позивачем витрат в сумі 13 058,99 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив наступне.

З відповідачем ОСОБА_2 позивач перебувала у шлюбних відносинах з 4 липня 1998 року по 17 серпня 2015 року. Шлюб між сторонами розірвано 06.10.2015.

Від даного шлюбу у сторін 18 лютого 1999 року народився син ОСОБА_3, який проживає з позивачем.

На даний час дитина досягла повноліття, однак продовжує навчатись у Запорізькому національному університеті на факультеті фізичного виховання на денній формі навчання на комерційній основі та не має змоги влаштуватися на роботу, щоб самостійно отримувати заробіток. Крім того позивач щороку сплачує за навчання сина 8 800,00 грн. згідно з договором про надання освітніх послуг та за проживання в гуртожитку 3 960,00 грн., несе витрати на його харчування, проїзд, придбання одягу та спортивного інвентарю. Окрім сплати встановлених судом аліментів батько ніякої матеріальної допомоги не надає. Після розлучення компютер та побутова техніка залишилась у чоловіка, тому для успішного навчання сина позивач змушена була придбати ноутбук.

Витрати позивача на навчання сина склали: 1) плата за навчання 8 800,00 грн.; 2) плата за проживання у гуртожитку 3 960,00 грн.; 3) охоронні послуги 193,38 грн.; 4) придання ноутбука 12 179,60 грн; 5) син відвідує спортивний клуб, за відвідання якого позивач сплатила 625,00 грн.; 6) придбання спортивного інвентарю (боксерські рукавиці) 360,00 грн., що разом становить 26 117,98 грн.

Виходячи з наведеного, та посилаючись на норми ст.ст. 185, 199, 200 СК України позивач просив задовольнити заявлені вимоги та підтримав їх у судовому засіданні.

Відповідач у судовому засіданні позов визнав в частині вимог про стягнення аліментів, а в частині стягнення додаткових витрат на утримання сина заперечив проти позову, вважаючи ці вимоги такими, що не ґрунтуються на нормах чинного законодавства.

У судовому засіданні 22.03.2017 судом було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суд розглянувши матеріали та зясувавши обставини цивільної справи, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, та дослідивши наявні в справі докази в їх сукупності,

встановив:

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, є сином ОСОБА_1 та ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про народження від 02.03.1999 серії І-ЖС № 109479.

Згідно з довідкою Запорізького національного університету від 20.02.2017 ОСОБА_3 є студентом першого курсу освітньо-кваліфікаційного рівня бакалавр факультету фізичного виховання напряму підготовки здоровя людини, денної форми навчання. Термін навчання з 01.09.2016 по 30.06.2020.

Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення позову, суд виходить з наступного.

Стосовно позовних вимог про стягнення аліментів суд виходить з такого.

Відповідно до частини четвертої статті 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Частиною першою статті 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову.

Згідно з частиною першою статті 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до статті 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу, беручи до уваги можливість надання утримання, зокрема другим з батьків.

З огляду на викладе, враховуючи визнання відповідачем позову в цій частині вимог, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина.

Стосовно позовних вимог про стягнення додаткових витрат на утримання дитини суд виходить з такого.

Згідно з частиною першою статті 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимогі на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до частини третьої статті 10, частини першої статті 61 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За правилом ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, висновок Верховного Суду України, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, є обовязковим для субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальною юрисдикції при застосуванні таких норм права.

З огляду на положення ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, при розгляді даної справи суд враховує правову позицію Верховного Суду України, викладену в постанові від 24 лютого 2016 року по справі № 6-1296цс15 (реєстраційний номер рішення в ЄДРСР 56454666), і приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття.

Виходячи з аналізу статті 185 СК України, додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у звязку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Разом з тим статтею 199 СК України передбачений обовязок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання.

На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах, правовідносини обовязку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обовязок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобовязань, обовязку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Таким чином, у випадках, коли повнолітній син потребує матеріальної допомоги у звязку з навчанням до досягнення ним двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу.

Виходячи з наведеного, суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині стягнення додаткових витрат на утримання повнолітнього сина на підставі ст. 185 СК України.

Відповідно до частини третьої статті 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Позивача, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», звільнено від сплати судового збору в частині вимог про стягнення аліментів.

При цьому, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 80 ЦПК України, ціна позову у позовах про стягнення аліментів визначається сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців.

Отже, виходячи з мінімальної ставки судового збору за подання фізичною особою до суду позовної заяви майнового характеру, що, відповідно до підпункту 1 пункту 1 частини другої статі 4 Закону України «Про судовий збір», становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір судового збору, що підлягає стягненню з відповідача на користь держави становить: 1600,00 грн.*0,4 = 640,00 грн.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Враховуючи вищезазначене та керуючись ст.ст. 88, 208, 209, 212 215, 218, 223, 294, 296, 367 ЦПК України, суд

вирішив:

1. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_2, щомісячно, починаючи з 23 лютого 2017 року, до закінчення навчання ОСОБА_3, а саме до 30 червня 2020 року.

3. В задоволенні решти позову відмовити.

4. Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

5. Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 640,00 грн. (шістсот сорок гривень 00 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Запорізької області через Новомиколаївський районний суд Запорізької області.

Суддя С.С. Гасанбеков