Ухвала

іменем україни

23 січня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Леванчука А.О., Дьоміної О.О., МаляренкаА.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6, третя особа - Шульгівська сільська рада Петриківського району Дніпропетровської області, про визнання заповіту недійсним, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 5 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 8 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулися до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 3 квітня 2014 року помер їхній батько ОСОБА_7 у віці 77 років від хронічної серцево-судинної недостатності, кардіосклерозу та інших хвороб, якими хворів ще до смерті своєї дружини ОСОБА_8, яка померла у 2011 році. Позивачі зазначали, що після смерті їхньої матері ОСОБА_8, психічний стан здоров'я батька погіршився, зокрема, він почав скаржитися на головні болі, запаморочення голови, галюцинації, втрачання пам'яті та інше.

Незважаючи на це 24 грудня 2012 року ОСОБА_7 одружився з ОСОБА_6 З 10 по 21 січня 2013 року він знаходився на стаціонарному лікуванні в терапевтичному відділенні Петриківської центральної районної лікарні з діагнозом - загальний атеросклероз з переважним ураженням судин головного мозку.

4 березня 2014 року ОСОБА_7 перебуваючи у хворобливому стані склав новий заповіт на ім'я ОСОБА_6, скасувавши таким чином попередній заповіт на їхнє ім'я, який був складений 19 березня 2003 року.

Посилаючись на зазначені вище обставини, а саме: хворобливий стан свого батька на час складання заповіту від 4 березня 2014 року, а також на його нерозбірливий підпис у ньому та на відсутність рішення Шульгівської сільської ради Петриківського району Дніпропетровської області про надання повноважень вчиняти нотаріальні дії керуючій справами виконавчого комітету Шульгівської сільської ради Петриківського району Дніпропетровської області ОСОБА_9, яка посвідчила складений ОСОБА_7 заповіт 4 березня 2014 року на ім'я ОСОБА_6, позивачі просили визнати останній недійсним.

Рішенням Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 5 липня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 8 вересня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ч. 1 ст. 10, ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Перевіривши матеріали справи та доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції вважає, що, ухвалюючи оскаржувані у справі судові рішення, суди першої та апеляційної інстанцій з дотриманням вимог ст. ст. 213, 214, 303, 315 ЦПК України правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню та дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_4, ОСОБА_5, оскільки останні не надали суду належних і допустимих доказів на підтвердження заявлених ними позовних вимог. При цьому судами було взято до уваги висновок судово-психіатричної експертизи від 5 травня 2016 року № 9, яка була призначена у даній справі, відповідно до якого ОСОБА_7 на час складання заповіту 4 березня 2014 року розумів значення своїх дій і міг керувати ними (а. с. 139-141). Інших порушень при складанні заповіту також встановлено не було.

Наведені в касаційній скарзі доводи заявника є безпідставними і правильність вищезазначених висновків судів не спростовують та не дають підстав для висновку про порушення судами норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. За таких обставин рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду слід залишити без змін.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 5 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 8 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

А.О. Леванчук О.О. Дьоміна А.В. Маляренко

Колегія суддів: