Справа № 463/4235/16-ц
Провадження № 4-с/463/10/17
У Х В А Л А

23 січня 2017 року Личаківський районний суд м.Львова в складі:

головуючогосудді ОСОБА_1,

при секретарі Кисиличин М.В.,

з участю скаржника ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові скаргу ОСОБА_2 на дії та бездіяльність державних виконавців Сокальського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_3 та ОСОБА_4,

в с т а н о в и в :

скаржник звернувся до суду із скаргою, яку в процесі розгляду справи уточнив 14.12.2016 року, та просить визнати неправомірною бездіяльність державних виконавців в частині несвоєчасного відкриття виконавчого провадження за поданим ним виконавчим листом, не вчинення в повному обсязі виконавчих дій по розшуку майна боржника, визнання незаконною та скасування постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві, зобовязання поновити виконавче провадження на підставі виконавчого документу.

Скаргу мотивує тим, що на підставі рішення Личаківського районного суду м.Львова про стягнення солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на його користь заборгованості в сумі 45972,25 грн., було видано виконавчий лист 26.03.2015 року № 2/463/1719/14, який ним разом із заявою від 02.04.2015 року подано у виконавчу службу для звернення до примусового виконання, шляхом їх надіслання через поштове відділення. Виконавчий лист державною виконавчою службою був отриманий 07.04.2015 року згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення.

Однак, після відкриття виконавчого провадження на підставі вказаного виконавчого документу постановою від 15.04.2015 року, державним виконавцем було допущено ряд порушень Закону України «Про виконавче провадження». Зокрема, постанову про відкриття виконавчого провадження не було йому скеровано для ознайомлення на наступний робочий день після її винесення рекомендованим листом в порушення вимог ч.5 ст.25 та ч.1 ст.31 цього Закону, не було розяснено йому прав стягувача, відповідно до вимог ст.11 Закону. Лише 30.08.2016 року ним отримано постанову державного виконавця від 30.06.2016 року про повернення виконавчого документу стягувачеві. Вважає таку постанову протиправною, оскільки державними виконавцями Кулик Ю.Р. та Пилипчук І.І. не було вчинено усіх необхідних дій, передбачених Законом України «Про виконавче провадження» для забезпечення виконання судового рішення, зокрема, не встановлено місця перебування боржника, а в разі відсутності боржника не вжито заходів для його розшуку та розшуку його майна, безпідставно і передчасно повернуто виконавчий документ стягувачеві. У звязку із наведеним просить скаргу задоволити.

В судовому засіданні скаржник підтримав скаргу з аналогічних мотивів.

Державні виконавці в судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку, при цьому, від головного державного виконавця Сокальського районного відділу ДВС ОСОБА_7 22.11.2016 року та 25.11.2016 року поступило письмове клопотання про розгляд скарги у відсутності представника державної виконавчої служби, а тому суд вважає за можливе розглянути скаргу у їх відсутності.

Крім того, від начальника Сокальського районного відділу ДВС ОСОБА_8 поступили письмові заперечення на скаргу (а.с.30-31), відповідно до яких останній зазначив, що в Сокальському районному відділі ДВС ГТУЮ у Львівській області на виконанні перебувало виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2/463/1719/14, виданого Личаківським районним судом м.Львова 26.03.2015 року про солідарне стягнення з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 заборгованості у розмірі 45972,25 гривень. 15.04.2015 року державним виконавцем Кулик Ю.Р. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, копії якої направлено сторонам для відома та надано строк для добровільного виконання до 21.04.2015 року. Державним виконавцем в ході виконавчого провадження були вчинені всі необхідні дії відповідно до ЗУ «Про виконавче провадження». Згідно відповідей реєструючих органів м.Сокаль у боржника відсутнє майно, яке можна було б реалізувати для погашення заборгованості в дохід стягувача, на обліку в УПФУ, ФССН, МЦЗ боржник не перебуває, кошти на банківських рахунках відсутні. У звязку з цим 30.06.2016 року державним виконавцем Пилипчук І.І. було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві. Враховуючи наведене, просить у задоволенні скарги відмовити.

Заслухавши пояснення скаржника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Судом встановлено, що на виконанні у державних виконавців відділу державної виконавчої служби Сокальського районного управління юстиції ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебувало виконавче провадження № 47277859, розпочате 15.04.2015 року постановою про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа № 2/463/1719/14, виданого 26.03.2015 року Личаківським районним судом м.Львова про солідарне стягнення з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 12500 грн. тіла кредиту, 20972,25 грн. процентів за користування кредитом, 12500,0 грн. пені (а.с.55). Боржником за вказаним виконавчим листом визнано ОСОБА_6, що проживає на території діяльності відділу державної виконавчої служби Сокальського районного управління юстиції.

В ході здійснення виконавчого провадження, своїми постановами від 17.03.2016 року, державним виконавцем Пилипчук І.І. накладено арешт на все майно боржника. Оскільки в ході здійснення виконавчого провадження державним виконавцем не виявлено жодного майна боржника, на яке могло б бути звернуте стягнення, а на його рахунках грошові кошти відсутні, на обліку в УПФУ, ФССН, МЦЗ боржник не перебував, постановою від 30.06.2016 року державним виконавцем повернуто виконавчий документ стягувачеві (а.с.5, 56-59, 64-68).

Дійсно, у відповідності до п.2 ч.1 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції закону на час вчинення оскаржуваних дій) виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому, ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції закону на час вчинення оскаржуваних дій) передбачено ряд заходів, які повинні вживатися державним виконавцем з метою забезпечення виконання судового рішення, в тому числі і: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі конфіденційну; безперешкодно входити до приміщень і сховищ, що належать боржникам або зайняті ними, проводити огляд зазначених приміщень і сховищ, у разі необхідності примусово відкривати та опечатувати такі приміщення і сховища; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом; звертатися до суду з поданням про розшук боржника - фізичної особи або дитини чи про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, стосовно якої складено виконавчий документ про її відібрання тощо.

Однак, як встановлено в судовому засіданні в ході здійснення виконавчого провадження державні виконавці Кулик Ю.Р. та Пилипчук І.І. обмежилися виключно формальним накладенням арешту на усе майно боржника (а.с.50-51), не вживши усіх необхідних заходів для виявлення такого з метою звернення стягнення на це майно, не встановили місця перебування боржника та не звернулися до суду із відповідним поданням про оголошення його в розшук, не вчинили інших необхідних законом передбачених дій для забезпечення неухильного виконання рішення суду.

На підставі наведеного, суд приходить до переконання, що в межах відкритого виконавчого провадження на підставі виконавчого документа про стягнення на користь скаржника грошових коштів із боржника, державні виконавці не вчинили у повній мірі усіх передбачених Законом України «Про виконавче провадження» заходів для встановлення місця перебування боржника, а відтак і його майна, грошових коштів, на які могло б бути звернуте примусове виконання судового рішення, та неправомірно передчасно прийнято рішення про повернення виконавчого документу стягувачеві. А тому скаргу слід в цій частині задоволити.

Одночасно суд не вбачає підстав для задоволення скарги в частині покладення обовязку на державного виконавця відновити виконавче провадження, оскільки такий обовязок державного виконавця безпосередньо випливає зі ст.51 Закону України «Про виконавче провадження» внаслідок скасування судом постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві.

В іншій частині скарги, суд вважає підставними обґрунтування скаржника про порушення його процесуальних прав державними виконавцями, як стягувача у даному виконавчому провадженні, зокрема, в частині того, що в порушення положень ч.2 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції закону на час вчинення оскаржуваних дій) державним виконавцем не було розяснено стягувачу його прав, а у відповідності до ч.5 ст.25, ч.1 ст.31 Закону (в редакції закону на час вчинення оскаржуваних дій) не скеровано постанову про відкриття виконавчого провадження стягувачу рекомендованим листом на наступний робочий день після її прийняття, оскільки як зазначив скаржник постанову про відкриття провадження він не отримував, державний виконавець про початок здійснення виконавчого провадження його не повідомляв, процесуальних прав не розяснив, постанови про арешт коштів боржника винесено лише 17.03.2016 року, а державний виконавець наведені обставини у встановленому законом порядку не спростував. Тому в цій частині скаргу також слід задоволити.

Крім цього, суд вважає, що скаржником не пропущено десятиденний строк на звернення до суду із скаргою, передбачений ст.385 ЦПК України, оскільки як встановлено судом, після скерування на виконання виконавчого листа, виданого судом, першим документом отриманим скаржником від державного виконавця була постанова про повернення виконавчого документу, яку скаржник отримав лише 30.08.2016 року, а державним виконавцем жодних доказів надіслання та вручення скаржнику постанови про повернення виконавчого документу чи інших документів у інші строки суду не представлено.

Керуючись ст.ст.383-387 ЦПК України, суд,

у х в а л и в :

скаргу ОСОБА_2 - задоволити частково.

Визнати незаконною бездіяльність та дії державного виконавця Сокальського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_3 в частині несвоєчасного направлення стягувачеві ОСОБА_2 рекомендованим листом з повідомленням про вручення на наступний робочий день після прийняття - постанови про відкриття виконавчого провадження № 47277859 від 15.04.2015 року за виконавчим листом № 2/463/1719/14, виданого 26.03.2015 року Личаківським районним судом м.Львова про солідарне стягнення з ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 12500 грн. тіла кредиту, 20972,25 грн. процентів за користування кредитом, 12500,0 грн. пені, а також в частині не вчинення в повному обсязі виконавчих дій у цьому виконавчому провадженні.

Визнати незаконною бездіяльність та дії державного виконавця Сокальського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_4 в частині не вчинення в повному обсязі виконавчих дій у виконавчому провадженні № 47277859 від 15.04.2015 року за виконавчим листом № 2/463/1719/14, виданого 26.03.2015 року Личаківським районним судом м.Львова про солідарне стягнення з ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 12500 грн. тіла кредиту, 20972,25 грн. процентів за користування кредитом, 12500,0 грн. пені, а також в частині винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві.

Визнати незаконною та скасувати постанову державного виконавця Сокальського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_4 від 30.06.2016 року про повернення стягувачеві виконавчого документу № 2/463/1719/14, виданого 26.03.2015 року Личаківським районним судом м.Львова про солідарне стягнення з ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 12500 грн. тіла кредиту, 20972,25 грн. процентів за користування кредитом, 12500,0 грн. пені.

В решті у задоволенні скарги - відмовити за безпідставністю.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга в строки і порядок передбачені ч.2 ст.294 ЦПК України до апеляційного суду Львівської області через місцевий суд.

Суддя Грицко Р.Р.