Ухвала

іменем україни

18 січня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Леванчука А.О., Дьоміної О.О., Ступак О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_6, Вишнівчицька сільська рада Теребовлянського району Тернопільської області, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 25 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 18 серпня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_7 звернувся до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що він є власником земельної ділянки для ведення фермерського господарства площею 3,0309 га на території Вишнівчицької сільської ради Теребовлянського району Тернопільської області. Указана земельна ділянка була відведена йому у власність як члену селянського (фермерського) господарства «Тарас», головою якого є його батько ОСОБА_6

Позивач зазначав, що відповідач ОСОБА_5 самовільно зайняв частину його земельної ділянки площею 0,2311 га, яка знаходиться на території Вишнівчицької сільської ради Теребовлянського району Тернопільської області, і таким чином перешкоджає йому у користуванні належною йому земельною ділянкою.

Рішенням Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 25 квітня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 18 серпня 2016 року, позов задоволено. Зобов'язано ОСОБА_5 не чинити ОСОБА_4 перешкоди у користуванні земельною ділянкою шляхом повернення ОСОБА_5 самовільно зайнятої ним частини земельної ділянки площею 0,2311 га, яка знаходиться на території Вишнівчицької сільської ради Теребовлянського району Тернопільської області та належить на праві власності ОСОБА_4 Вирішено питання про судові витрати.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і ухвалити нове рішення у справі про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Перевіривши матеріали справи та доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції вважає, що, ухвалюючи оскаржувані у справі судові рішення, суди першої та апеляційної інстанцій з дотриманням вимог ст. ст. 213, 214, 303, 315 ЦПК України правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню та дійшли обґрунтованого висновку про підставність і доведеність заявлених ОСОБА_4 позовних вимог, оскільки належні і допустимі докази у справі, яким суди відповідно до вимог ст. ст. 60, 212, 303 ЦПК України надали правильну оцінку, свідчать про те, що відповідач ОСОБА_5 самовільно зайняв частину земельної ділянки ОСОБА_4, чим порушив право останнього, яке підлягає захисту шляхом зобов'язання відповідача повернути позивачу частину належної йому на праві власності земельної ділянки.

Наведені в касаційній скарзі доводи заявника є необґрунтованими і правильність вищезазначених висновків судів не спростовують та не дають підстав для висновку про порушення судами норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. За таких обставин рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду слід залишити без змін.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити, рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 25 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 18 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

А.О. Леванчук О.О. Дьоміна
О.В. Ступак

Колегія суддів: