Справа № 473/2218/16-ц
РІШЕННЯ

іменем України

"24" березня 2017 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області у складі: головуючого - судді Висоцької Г.А.

при секретарі Радєвій Н.В.

за участю позивача ОСОБА_1, її представника- Труби К.Б.

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вознесенська із застосуванням звукозаписувальної техніки цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

В липні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя житлового будинку та земельної ділянки в натурі.

Свої вимоги мотивує тим, що з 22.02.1992 року по 27.04.2016 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. За час сумісного проживання та за рахунок спільних коштів сторони набули у власність житловий будинок № 14 вулиці Східній в м. Вознесенську Миколаївської області.

Земельна ділянка за цією ж адресою, площею 1000 кв. м., призначеної для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд була надана відповідачу для обслуговування зазначеного будинку, вона перебуває у користуванні сторін, але не приватизована.

Крім того позивач зазначила, що за період шлюбу сторони придбали рухоме майно, а саме: телевізор LG вартістю 1500 грн., диван мякий та 2 крісла вартістю 2000грн, гардероб 3-хстворчатий вартістю 800грн., два килими вартістю 1500грн., люстри 3 шт. вартістю 150,200 та 250 грн., компютерний стіл вартістю 800грн., газовий котел «Вулкан» вартістю 2000 грн., газову плиту вартістю 1000 грн. кухонний гарнітур ( 2 шафи, 2 стола, 4 табуретки) вартістю 2000 грн., пральну машинку «Вірпул» вартістю 3000грн., мийку вартістю 500 грн., які ОСОБА_1 просила визнати спільним майном подружжя і передати їй у власність.

Крім того вказує, що сторони придбали телевізор «Супра» вартістю 1500 грн., диван - ліжко вартістю 2000грн., гардероб 2-х створчатий вартістю 1000 грн., два килими вартістю 1500грн., три люстри вартістю 150,200,250 грн., журнальний столик з тумбочкою вартістю 750грн., холодильник «Самсунг» вартістю 1950грн., меблева стінка з 7 секцій вартістю 3000грн., ванна чугунка вартістю1000 грн., водонагрівач «Раунд» - 2000 грн., відеоплеєр 470 грн., приставка для телевізора Т2 вартістю 540 грн., які просить визнати спільною сумісною і виділити у власність відповідачу ОСОБА_3

В зв'язку з неможливістю спільного користування житлом та ділянкою, рухомим майном, а також добровільного вирішення питання про реальний поділ цього майна, позивач просила про судовий розподіл будинку та визначення порядку користування земельною ділянкою, поділ рухомого майна відповідно до часток його співвласників.

В судовому засіданні позивач та її представник адвокат ОСОБА_4 підтримали заявлені вимоги і просили виділити позивачці частку житлового будинку з господарськими спорудами та визначити порядок користування земельною ділянкою відповідно до варіанту № 2 висновку судової будівельно-технічної експертизи, частину рухомого майна, погоджену з відповідачем та стягнути з відповідача понесені нею судові витрати.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні просив суд здійснити реальний розподіл домоволодіння та визначити порядок користування земельною ділянкою згідно варіанту № 2 висновку судової будівельно-технічної експертизи, зазначив, що з позивачем визначились із рухомим майном, яке кожен бажає залишити у своїй власності.

Дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне.

В період з 22.02.1992 року по 27.04.2016 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі.

Згідно акту про закінчення будівництва та здачі до експлуатації індивідуального домоволодіння від 14.01.2003 року сторони побудували житловий будинок № 14 по вул. Східній в м. Вознесенську ( а.с.7-8).

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 09.04.2003 року власником житлового будинку № 14 по вул. Східній в м. Вознесенську Миколаївської області є ОСОБА_3М.( а.с.11).

Згідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_3 зареєстрував право власності на вказане нерухоме майно 09.04.2003 року за реєстраційним № 633882 ( а.с. 12).

Згідно витягу з рішення Вознесенської міської ради № 10 від 24.01.2003 року, було вирішено передати у приватну власність земельну ділянку по фактичному користуванню для обслуговування житлового будинку ОСОБА_3 по вул. Східній, 14 площею 1000 кв.м.( а.с.10).

Відповідно до інформації Управління Держгеокадастру у Вознесенському районі Миколаївської області зазначена земельна ділянка в приватну власність не передавалась, державні акти та договори оренди не зареєстровані ( а.с. 71).

В судовому засіданні було встановлено, що сторонами в період 2007-2008 роки було самочинно збудовано наступні будівлі - гараж-Д-1 площею 27.4 кв.м. та погріб-Д-1п/д, площею 10 кв.м., що підтверджено технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок, виготовлений сторонами на вимогу суду 10.10.2016 року (а.с. 138-141).

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна від 22.07.2016року власником будинку № 14 по вулиці Східній в м. Вознесенську Миколаївської області є ОСОБА_3 (а.с.38-39).

Ухвалою суду від 03.11.2016 року по даній справі за клопотанням позивача та її представника було призначено судову будівельно-технічну експертизу для визначення можливості поділу спірного житлового будинку в натурі та визначення порядку користування земельною ділянкою ( а.с. 74).

Згідно висновку судової будівельно-земельно-технічної експертизи № 125-001 від 06.02.2017 року розподіл житлового будинку із господарськими будовами за адресою вул. Східна № 14 в м. Вознесенську Миколаївської області, в рівних частках - по 1/2 частці для ізольовано-окремого використання між співвласниками - технічно можливий.

Експертом запропоновано два варіанти поділу в натурі житлового будинку та порядку користування земельною ділянкою з урахуванням побажань співвласників наближено до ідеальних часток, із зазначенням грошової компенсації, що виплачується іншим співвласником у разі отримання більшої частки.

Також у висновку зазначається, що перепланування в пропонованих варіантах розподілу житлового будинку з пробиттям дверних прорізів в капітальних стінах, можлива тільки після висновку про технічний стан основних конструктивних елементів спірного житлового будинку, виданою спеціалізованою організацією, що має ліцензію, і можливості виробництва даних ремонтно-будівельних робіт, при узгодженні з компетентними органами у встановленому Законом порядку.

Експертом при визначенні варіантів поділу житлового будинку із господарськими будівлями та спорудами враховані обєкти, яки є самочинно збудованими будівлями, а саме: гараж-Д-1 площею 27.4 кв.м. та погріб-Д-1п/д, площею 10 кв. м.

Згідно положень ч. 1 ст. 21 СК України шлюб це сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Основою майнових відносин подружжя є посилання на те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 СК України).

Згідно ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу, майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування, майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Особистою приватною власністю дружини та чоловіка є речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть тоді, коли вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя.

Суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин.

Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю.

Тобто, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна.

Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя визначені в частині третій статті 368 Цивільного кодексу України: майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї.

За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Обєктом права спільної сумісної власності може бути будь-яке майно, крім виключного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сімї, то гроші, інше майно, які були одержані за цим договором, є спільною сумісною власністю подружжя (ст. 61 СК України).

Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясувати джерело і час їх придбання. Згідно з п. 24 зазначеної постанови до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Відповідно до правового висновку, викладеного в постановах Верховного Суду України від 03.06.2015 року та від 01.07.2015 року, щодо неоднозначного застосування норм статей 57, 60 СК України, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (ст. 60 СК України) та визначаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Отже, правовий висновок Верховного Суду України визначає критерії, які у їх сукупності дозволяють надати спірному майну режим спільного майна: 1). час набуття придбання майна; 2). кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3). мета придбання майна, яке дозволяє надати йому правовий режим спільної власності подружжя. Тільки в разі встановлення цих фактів і визначення критеріїв, норма ст. 60 СК України вважається правильно застосованою.

В судовому засіданні було встановлено і це підтвердили обидві сторони, що майно, яке підлягає поділу, як нерухоме, так і рухоме, було набуте позивачем і відповідачем у період шлюбу на спільно зароблені кошти, для сумісного використання.

Сторонами було досягнуто згоди щодо варіанту поділу рухомого майна, хоча позивачем не подано заяву про залишення позову в цій частині без розгляду.

Суд вважає, що запропонований сторонами варіант поділу рухомого майна є прийнятним і відповідає частці кожного ( по 1/2 частці) у наявному, спільному майні подружжя.

З приводу поділу в натурі житлового будинку № 14 по вул. Східній в м. Вознесенську Миколаївської області, то суд виходить з наступного.

Частиною 1 ст. 370 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній сумісній власності.

Пунктом 2.3 глави 2 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року № 55, передбачено, що не підлягають поділу об'єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об'єкти нерухомого майна. Питання щодо поділу об'єктів нерухомого майна може розглядатись лише після визнання права власності на них відповідно до закону.

Зазначені положення також врегульовані ст. ст.316, 317, чч. 1, 2 ст. 376 ЦК України.

Ураховуючи те, що за змістом ст. ст. 316, 317 ЦК України право власності - це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але в межах, передбачених законом, здійснення особою самочинного будівництва відповідно до ч. 2 ст. 376 цього Кодексу не породжує в неї права власності на таке майно, відтак виключає це майно із цивільного обороту.

Таким чином, об'єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об'єкти не є об'єктами права власності (ч. 2 ст. 376 ЦК України), а тому не можуть бути предметом поділу (виділу) згідно із нормами ст. ст. 364, 367 ЦК України.

Зазначена правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду України від 4 грудня 2013 року № 6-130цс13, від 30 вересня 2015 року № 6-286цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

До призначення судової будівельно-технічної експертизи сторонам було розяснено про необхідність узаконення двох самовільно побудованих ними будівель( гаражу та погрібу), тобто визнання права власності на них відповідно до закону, після чого може бути порушене питання про поділ житлового будинку із господарськими будівлями та спорудами, але позивач наполягала на своїх вимогах.

Враховуючи викладене, суд вважає, що спірний житловий будинок набуто сторонами за час шлюбу, належить чоловіку та дружині на праві спільної сумісної власності, але оскільки дана садиба містить самовільні будови, то здійснити поділ в натурі неможливо, тому за ОСОБА_1 та ОСОБА_3 має бути визнано право власності на 1/2 частини за кожним на житловий будинок № 14 по вул. Східній в м. Вознесенську Миколаївської області.

Відповідно до положень ст. 79, ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача також підлягає стягненню частина судових витрат, понесених останнім у розмірі 2149 грн.( а.с. 1, 46).

З урахуванням викладеного та керуючись ст. ст. 10, 11, 60,88, 209-210, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя - задовольнити частково.

Визнати, що житловий будинок № 14 по вулиці Східній в м. Вознесенську Миколаївської області є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3.

Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_3, за кожним, право власності на ? частку житлового будинку № 14 по вулиці Східній в м. Вознесенську Миколаївської області.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ житлового будинку в натурі та визначенні порядку користування земельної ділянки відмовити.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ рухомого майна, задовольнити частково, визнавши зазначене позивачем рухоме майно спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3.

Виділити у власність ОСОБА_1 : телевізор «Супра» вартістю 1500грн.; диван мякий та 2 крісла вартість 2000грн; гардероб 3-хстворчатий вартістю 800грн.; два килими вартістю 1500грн.; люстри 3 шт. вартістю 150,200 та 250грн.; компютерний стіл вартістю 800грн.; газову плиту вартістю 1000грн.; кухонний гарнітур ( 2 шафи , 2 стола, 4 табуретки) вартістю 2000грн.; правильну машинку «Вірпул» вартістю 3000грн.; мийку вартістю 500грн.; приставка для телевізора Т2 вартістю 540грн., а всього на 16200грн.

Віділити у власність ОСОБА_3 телевізор LG вартістю 1500грн.; диван - ліжко вартістю 2000грн.; гардероб 2-х створчатий вартістю 1000грн.; два килими вартістю 1500грн.; три люстри вартістю 150,200,250грн.; журнальний столик з тумбочкою вартістю 750грн.; холодильник « Самсунг» вартістю 1950грн.; меблева стінка з 7 секцій вартістю 3000грн.; ванна чугунка вартістю1000грн.; водонагрівач «Раунд» вартістю 2000грн.; відеоплеєр вартістю 470грн., а всього на 15770грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 різницю у вартості рухомого майна в розмірі 450 ( чотириста пятдесят ) гривен. 00копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір 2149 грн.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через місьскрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя Висоцька Г.А.