АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 січня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі: головуючого: Соколової В.В.,

суддів: Немировської О.В., Чобіток А.О.

при секретарі: Дука В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 07.10.2015 у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «СКАЙД» до ОСОБА_1 про стягнення коштів в порядку регресу, -

В С Т А Н О В И Л А

У вересні 2015 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення коштів в порядку регресу.

Вимоги позовної заяви обгрунтовував тим, що 04.11.2014 між позивачем та відповідачем був укладений договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оформлений полісом №АІ/4483832, відповідно до якого, в період з 05.11.2014 по 04.11.2015 забезпечувалася цивільно-правова відповідальність водія, який керував автомобілем «ВАЗ», д.н.з. НОМЕР_1. 07.11.2014 о 15 год. 25 хв. на перехресті бул. Чоколівський - вул. Антонова в м. Києві за участі автомобіля «ВАЗ», д.н.з. НОМЕР_1, під керуванням відповідача, та автомобіля «Тойота», д.н.з. НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_2 відбулася ДТП. Постановою Солом'янського районного суду м. Києва від 15.12.2014 відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу. В результаті протиправних дій відповідача автомобіль «Тойота», д.н.з. НОМЕР_2, отримав пошкодження, чим ОСОБА_2 було заподіяно майновий збиток, сума якого підтверджується калькуляцією. На підставі заяви на виплату страхового відшкодування, довідки ВДАІ, калькуляції, акту про настання страхового випадку №1054/14 від 19.03.2015 позивач виплатив страхове відшкодування потерпілій особі в сумі 42719,74 грн. і після виплати страхового відшкодування до позивача перейшло право регресної вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки.

Справа 755/16862/15-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/1909/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Марфіна Н.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Соколова В.В.
Посилаючись на положення Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та положення ст.ст. 979, 989 ЦК України, позивач просив суд стягнути з відповідача виплачену позивачем суму страхового відшкодування в розмірі 42719,74 грн., оскільки відповідач у встановлений чинним законодавством строк не повідомив позивача про настання ДТП.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 07.10.2015 позов Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «СКАЙД» до ОСОБА_1 про стягнення коштів в порядку регресу - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «СКАЙД» в порядку регресу заподіяну матеріальну шкоду в сумі 42719 (сорок дві тисячі сімсот дев'ятнадцять) грн. 74 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «СКАЙД» судові витрати пов'язані зі сплатою судового збору у розмірі 427 (чотириста двадцять сім) грн. 20 коп.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій зазначається про його незаконність і необґрунтованість у зв'язку із порушенням норм матеріального та процесуального права як таке, що ухвалено не об'єктивно у зв'язку із неповним, поверхневим дослідженням обставин справи. Відповідач вважає, що стягнення з нього суми страхового відшкодування в порядку регресу лише з підстав нібито неповідомлення страхової компанії про страховий випадок не узгоджується з нормами чинного законодавства, а саме Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», іншого обґрунтування позов не містить, а тому задоволений безпідставно, оскільки відповідно до матеріалів справи, дорожньо-транспортна пригода, яка сталася була визнана страховим випадком, а позивач виплатив на користь особи, якій завдано матеріальний збиток, як потерпілій особі 42719 грн. 74 коп. , а тому твердження позивача про порушення положень договору страхувальником, в тому числі відсутність повідомлення про страхову подію не ґрунтується на вимогах закону.

Крім того, зазначає, що вказана дорожньо-транспортна пригода сталася під час виконання ним трудових (службових) обов'язків, що підтверджується довідкою виданою Державною екологічною інспекцією у Київський області, а сам автомобіль «ВАЗ» д.н.з. НОМЕР_1 також належить Державній екологічній інспекції у Київській області, а тому відповідно до ст. 1172 ЦК Державна екологічна інспекція у Київській області повинна відшкодувати шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

В зв'язку з викладеним в апеляційній скарзі, відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким в задоволені позовних вимог відмовити в повному обсязі.

В судовому засіданні апеляційної інстанції відповідач підтримав апеляційну скаргу з підстав викладених у ній.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, а тому враховуючи положення ч.2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника позивача.

Заслухавши доповідь судді, пояснення відповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач, як страхувальник та водій забезпеченого транспортного засобу, допустився порушення вимог Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а саме: не повідомив страховика у встановлені строки про настання ДТП, у зв'язку з чим позивач набув права регресної вимоги до відповідача.

Проте, погодитись з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду не вважає за можливе виходячи з такого.

З матеріалів справи вбачається, що 04.11.2014 між позивачем та відповідачем був укладений договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у формі Полісу №АІ/4483832. Строк дії Полісу встановлено з 05.11.2014 до 04.11.2015. Страхувальник - ОСОБА_1. Забезпечений транспортний засіб - «ВАЗ», д.н.з. НОМЕР_1.

За змістом постанови Солом'янського районного суду м. Києва від 15.12.2014, відповідач 07.11.2014 о 15 год. 25 хв. на нерегульованому перехресті бул. Чоколівського - вул. Антонова в м. Києві, керуючи автомобілем «ВАЗ», д.н.з. НОМЕР_1, порушив п. 6.11 ПДР України, оскільки рухаючись по другорядній дорозі не надав дорогу автомобілю «Тойота», д.н.з. НОМЕР_2, який рухався по головні дорозі, що призвело до зіткнення з даним автомобілем, внаслідок чого обидва автомобілі зазнали механічних пошкоджень (а.с. 8).

Вказаною постановою суду відповідач визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

10.11.2014 потерпілий ОСОБА_2 звернувся до позивача з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду (а.с. 9-12).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач визнав вказану дорожньо-транспортну пригоду страховим випадком та здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 42719,74 грн., що підтверджується дефектними відомостями, калькуляцією, страховим актом №1054/14 від 19.03.2015 та копією платіжного доручення №1284 від 31.03.2015 року (а.с. 7, 13-27).

Виходячи з вимог ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними

рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ст.ст. 1187, 1188 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

За нормою ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо іншій розмір не встановлено законом.

Відповідно до підпункту «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про загальнообов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону.

Законом України від 17 лютого 2011 року N 3045-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування» внесено зміни у статтю 33 Закону України «Про загальнообов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зокрема розширено перелік обов'язків учасників ДТП, у зв'язку із чим обов'язок вжиття заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів повідомлення страховика про настання ДТП був викладений уже в підпункті 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону N 1961-IV. Проте вказані зміни щодо нумерації зазначеного підпункту до підпункту «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону N 1961-IV, у якому міститься відсилання на відповідні номери пунктів та підпунктів статті 33 цього Закону щодо строків та умов обов'язкового повідомлення страховика про настання ДТП, внесені не були.

Відповідно до підпункту 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону України «Про загальнообов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) у разі настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - Моторне (транспортне) страхове бюро України; далі - МТСБУ), повідомлення про ДТП установленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

Отже, з огляду на зміст наведених правових норм можна зробити висновок, що в разі, якщо страхувальник або водій забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, не повідомив у встановлені строки страховика про настання такої події, внаслідок чого в останнього виникли необґрунтовані виплати, то після виплати страхового відшкодування страховик має підстави для регресного позову до страхувальника.

Відповідна правова позиція міститься і в постановах Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року № 6-284цс15 та від 30 березня 2016 року у справі № 6-186цс15, від 22 червня 2016 року у справі № 6-1253цс16, яка з огляду на положення ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для застосування судами України.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Разом з тим в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження наявності договірних правовідносин між позивачем та відповідачем.

Так, в страховому акті зазначається про те, що страхувальником є ОСОБА_1, проте сам договір суду не представлений, а з витягу вбачається, що бланк не використаний. До того ж апеляційним судом встановлено, що автомобіль належить Державній екологічній інспекції у Київській області.

За наведених обставин колегія суддів приходить до висновку про недоведеність наявності договірних відносин між сторонами у справі. А тому висновки суду про порушення відповідачем ст. 33 Закону України «Про загальнообов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є необґрунтованими так як вказана норма застосовується до учасників договірних правовідносин обов'язкового страхування.

Перевіряючи обставини справи апеляційним судом встановлено, що дорожньо-транспортна пригода сталася 07.11.2014 о 15 год. 25 хв., тобто в робочий час та під час виконання ОСОБА_1 службових обов'язків. Вказане підтверджується доказами, наданими позивачем в суді апеляційної інстанції, а саме довідкою виданою Державною екологічною інспекцією у Київській області від 01.06.2016, про те, що він дійсно з 27.08.2014 по 26.04.2016 працював у Державній екологічній інспекції у Київській області; довідкою Державною екологічною інспекцією у Київській області від 12.12.2016, про те, що ОСОБА_1 відповідно до наявних документів (табель обліку робочого часу, журнал реєстрації наказів про надання відпусток, журнал реєстрації листів непрацездатності, тощо) дійсно перебував на роботі 07.11.2014; наказом Державній екологічній інспекції у Київській області від 08.09.2014 № 63/ОД відповідно до якого ним було прийнято автомобіль «ВАЗ», випуск 2007 року, зеленого кольору, номер кузова НОМЕР_3, д.н.з. НОМЕР_1.

Вказані докази були прийняті апеляційним судом, оскільки як вбачається вони були отримані відповідачем після ухвалення рішення.

Так, в силу ч. 1,2 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Разом з тим, в силу ч. З ст. 213 ІДПК України обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як роз'яснив Верховний Суд України у п. 14 Постанови Пленуму № 12 від 24.10.2008 «Про судову практику розгляду справ в апеляційному порядку» вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не були подані до суду першої інстанції, апеляційний суду повинен врахувати як вимоги ч. 3 ст. 27 ЦПК України щодо зобов'язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати свої обов'язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи.

А отже процесуальний закон зобов'язує суд повно і всебічно з'ясувати обставини справи та встановити характер правовідносин, що виникли між сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст.1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Отже, відповідальність юридичної або фізичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з цією юридичною або фізичною особою в трудових відносинах, і шкоду така особа заподіяла у зв'язку з виконанням трудових (службових) обов'язків.

При цьому під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов'язків розуміється виконання ним роботи, передбаченої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою або спричинена необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов'язків працівника.

Саме такі висновки щодо застосування положень ст. 1172 ЦК України висловлені Верховним Судом України у постанові від 28.01.2015 (6-229цс14).

Таким чином, шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (роботодавцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Разом з цим, судом першої інстанції не враховано вищевказаних обставини, які мають істотне значення для даної справи, що призвело до неправильного її вирішення.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, а висновки викладені в рішенні суду першої інстанції щодо обґрунтованості позовних вимог пред'явлених до ОСОБА_1 та стягнення з нього коштів в порядку регресу, є помилковим.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції скасовує рішення суду першої інстанції, та ухвалює нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313- 316, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 07.10.2015 - скасувати та ухвалити нове.

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «СКАЙД» до ОСОБА_1 про стягнення коштів в порядку регресу - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: