Справа № 529/244/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2017 року Диканський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого - судді Новака Д. І.

при секретарі Бурлига Н. Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Диканька цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Андріївської сільської ради Диканського району Полтавської області , Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області про визнання права власності на земельну ділянку, -

ВСТАНОВИВ:

Вказуючи на те, що вона у відповідності до сертифікату про право на земельну частку (пай) серія якого ПЛ, № НОМЕР_1 є власником земельної частки (паю) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розміром 5,0 умовних кадастрових гектарів, яка розташована та території Андріївської сільської ради Диканського району Полтавської області, однак на даний час оригінал цього сертифікату втрачено і це позбавляє її можливості розпоряджатися належним їй нерухомим майном, позивачка звернулася до суду із позовом про визнання за нею права власності на вказану вище земельну ділянку.

Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилася, а її представник згідно довіреності надіслав суду письмову заяву з проханням про задоволення позову та розгляд справи без його участі та без участі позивачки.

Представник відповідача - Андріївської сільської ради Диканського району в судове засідання не з'явився, а вказаним органом надіслано на адресу суду письмове клопотання з проханням про задоволення позову та розгляд справи без участі його представника.

Представник відповідача - Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області в судове засідання не з'явився, в вказаним органом надіслано на адресу суду письмове клопотання про розгляд справи без участі його представника та письмове пояснення в якому, посилаючись на діючі нормативні акти щодо права власності на земельну частку/пай/ позивачки, покладався у вирішення спору на розсуд суду.

Представник третьої особи - Відділу у Диканському районі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області в судове засідання не з'явився, в вказаним органом надіслано на адресу суду письмове клопотання про розгляд справи без участі його представника та письмове заперечення проти позову в якому вказано, що земельна ділянка позивачці не проектувалася, так як вона не зверталася із відповідною заявою ні до Диканської районної державної адміністрації Полтавської області, ні до Полтавської регіональної філії ДП "Центр Державного земельного кадастру". Станом на 01.01.2017 року вільні рільні землі запасу за рахунок яких можливо виділити земельну ділянку для позивачки на території Андріївської сільської ради Диканського району відсутні. Посилаючись на вказані обставини, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи та оцінивши у сукупності докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Записом у " Книзі реєстрації сертифікатів про право на земельну частку /пай/" підтверджується факт, що на підставі сертифікату на право на земельну частку /пай/, серія якого ПЛ, № НОМЕР_1 за позивачкою ОСОБА_1 зареєстровано земельну ділянку розміром 5,0 в умовних кадастрових гектарах на території Андріївської сільської ради Диканського району Полтавської області.

Також згідно довідки Відділу управління Держгеокадастру у Диканському районі Полтавської області про нормативну грошову оцінку вказаної земельної ділянки позивачка ОСОБА_1 зазначена її власником і загальна вартість цієї спірної земельної ділянки складає 141 965 грн. 56 коп.

Судом було встановлено, що оригінал сертифікату, яким посвідчено право власності позивачки на вищевказану земельну частку (пай), втрачений, про що було розміщено оголошення в газеті "Трудова слава" від 11 квітня 2014 року.

Відповідно до п. 17 розділу 10 Прикінцевих положень Земельного кодексу України сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

За положеннями ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання права власності, якщо це право не визнається іншою особою, а також втрати ним документа, який посвідчує право власності.

Виходячи із вищенаведеного, суд дійшов висновку, що позивачка має право на спірну земельну частку (пай), але оригінал сертифікату, яким посвідчено її право власності на земельну частку втрачений і це позбавляє позивачку можливості вирішити в даний час питання про розпорядження належним їй нерухомим майном.

Суд вважає безпідставними доводи відділу у Диканському районі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області у його письмовому запереченні проти позову про те, що відсутність вільних рільних земель і неподання заяви позивачкою до відповідних органів щодо проектування земельної ділянки є підставою для відмови у задоволенні її позову, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно пункту 184 рішення Європейського суду з прав людини "Броньовський проти Польщі" від 22 квітня 2004 року принцип верховенства права, на якому будується Конвенція, та принцип законності, про який ідеться у статті 1 Першого протоколу, вимагає від держав не лише поважати і застосовувати, у передбачений і узгоджуваний спосіб, запроваджені ними закони, а ще й - що безпосередньо випливає з цього обов'язку - забезпечувати правові та практичні умови для втілення їх в життя.

Як вбачається зі змісту позовної заяви позивачка просить визнати за нею право власності на земельну ділянку на підставі втраченого сертифікату на право на земельну частку (пай), тобто фактично просить визнати за нею вже існуюче право власності згідно вже виданого у встановленому законом порядку правовстановлюючого документу, однак на даний час втраченого.

Відсутність на даний час в державних органів можливості практичної реалізації положень закону щодо подальшого виділення власнику земельного паю у натурі, а саме як вказується у запереченні відсутність рільних земель, не може слугувати достатньою та обґрунтованою підставою відмови у задоволенні вимог щодо визнання права власності на земельну частку (пай), яке до того ж вже було засвідчене відповідним сертифікатом, однак на даний час втраченим.

Враховуючи те, що позивачка має право на земельну частку (пай), яке вона отримала у встановленому законом порядку, але правовстановлюючий документ (оригінал сертифікату), яким посвідчено право власності позивачки на земельну частку (пай) втрачений і це позбавляє позивачку можливості вирішити в даний час питання про розпорядження цим своїм майном, суд вважає за необхідне позовні вимоги задоволити в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 316, 373, 392 ЦК України, 152,158, п. 17 розділу 10 Прикінцевих положень Земельного кодексу України, ч. 2 ст. 14 Конституції України, пунктом 184 рішення Європейського суду з прав людини "Броньовський проти Польщі" від 22 квітня 2004 року, ст.ст. 10, 11, 60, 208, 212 - 215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку (пай) розміром 5,0 умовних кадастрових гектарів вартістю 141 965 грн. 56 коп., яка знаходиться на території Андріївської сільської ради Диканського району Полтавської області з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка на підставі сертифіката про право на земельну частку /пай/, серія якого ПЛ, № НОМЕР_1, виданого 30 грудня 1996 року Диканською районною державною адміністрацією Полтавської області, належить позивачці ОСОБА_1.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Полтавської області шляхом подачі через Диканський районний суд апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення - протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: