Провадження № 2/712/242/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2017 року Соснівський районний суд м. Черкаси у складі:

головуючого судді Романенко В.А.

при секретарі Таран А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Черкаської міської ради, треті особи: Головне управління Держкомзему Черкаської області, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання недійсним рішення Черкаської міської ради та скасування Державного акту на право власності,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Черкаської міської ради, треті особи: Головне управління Держкомзему Черкаської області, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання недійсним рішення Черкаської міської ради та скасування Державного акту на право власності, посилаючись на те, що на підставі договору довічного утримання посвідченого 16.08.2004 року приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_4, вона є власником 63/100 часток житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що розташовані в м. Черкаси, провулок Будівельний, 46/вулиця Чіковані, 19.

Даний договір був укладений між нею та чоловіком її тітки - ОСОБА_5, відповідно до умов якого, вона зобовязалась довічно повністю утримувати його, забезпечуючи харчуванням, одягом, ліками, доглядом, необхідною допомогою. Більше десяти років вона виконувала умови даного договору. 19 жовтня 2015 року ОСОБА_6 помер, до дня смерті договір не був припинений або розірваний.

63/100 частини будинку, які були відчужені за договором довічного утримання належали ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право власності виданого МЖУ 30.04.1974 року за № 132.

Житловий будинок та надвірні споруди розташовані на земельній ділянці загальною площею 642,8 кв.м. цільове призначення - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Відповідно до Інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, станом на сьогодні іншими співвласниками житлового будинку та господарських споруд є: ОСОБА_7 - частка 37/400 на підставі свідоцтва про право на спадщину, видане 20.12.1988 року першою Черкаською державною нотаріальною конторою; (ОСОБА_2) ОСОБА_8 - частка 37/400 на підставі свідоцтва про право на спадщину, видане 20.12.1988 року першою Черкаською державною нотаріальною конторою; ОСОБА_6 - частка 37/200 на підставі свідоцтва про право на спадщину, видане 20.12.1988 року першою Черкаською державною нотаріальною конторою;

Після смерті ОСОБА_6 стало відомо, що після укладення договору довічного утримання, тоді коли в його власності залишались 37/200 часток - житлового будинку та надвірних споруд, на його імя у власність було передано земельну ділянку площею 435,5 кв.м. розташовану по провулку Будівельному, 46 в м. Черкаси, земельна ділянка передана для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд на підставі рішення Черкаської міської ради від 12.05.2005 року № 8-181, виданий Державний акт серії ЯЕ № 628702, кадастровий номер -06-042-0014.

На час прийняття Черкаською міською радою рішення та передачі земельної ділянки у власність в житловому будинку по провулку Будівельному, 46 було чотири співвласники - вона, ОСОБА_1 (частка 63/100), ОСОБА_2 (частка 37/400), ОСОБА_7 (частка 37/400), ОСОБА_6 (частка 37/200).

Кожен із співвласників житлового будинку мав право на отримання у власність тієї частини земельної ділянки, яка була пропорційною його частці в будинку.

Оскільки загальна площа земельної ділянки на якій розташоване усе домоволодіння по провулку Будівельному, 46 складає 642,8 кв.м., то земельна ділянка у розмірі 435,5 кв.м передана у власність ОСОБА_6 є значно більшої площі, і не відповідає частці в праві власності в домоволодінні.

Дане рішення Черкаської міської від 12.05.2005 року № 8-181 в частині передачі, земельної ділянки ОСОБА_6 в розмірі 435,5 кв.м. є незаконним та підлягає скасуванню, а відповідно Державний акт серії ЯЕ № 628702 виданий на імя ОСОБА_6 має бути визнаний недійсним.

Вона має право на ту частину ділянки, яка безпосередньо зайнята обєктом нерухомості і частину земельної ділянки, яка є необхідною для його обслуговування, дане право є гарантоване законом при набутті у власність будівель. Акти та рішення які позбавляють громадянина такого права є незаконними та підлягають скасуванню.

Рішення Черкаської міської ради від 12.05.2005 року № 8-181 в частині передачі у власність ОСОБА_6 земельної ділянки по провулку Будівельному, 46 в розмірі 435,5 кв.м., порушує її права щодо володіння, користування та розпорядження вищевказаною земельною ділянкою, на якій розташовані належні їй 63/100 часток будинку з господарськими спорудами.

На основі вищевикладеного Державний акт серії ЯЕ № 628702 виданий на імя ОСОБА_6 має бути визнаний недійсним.

Просить суд визнати поважними причини пропуску строку позовної давності та даний строк поновити. Визнати недійсним та скасувати рішення Черкаської міської ради від 12.05.2005 року № 8-181 в частині передачі у власність ОСОБА_6 земельної ділянки в розмірі 435,5 кв.м. по провулку Будівельному, 46 в м. Черкаси. Визнати недійсним та скасувати Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 628702 (кадастровий номер -06-042-0014) виданий на імя ОСОБА_6.

03 лютого 2017 року ОСОБА_1 змінила підставу позову та позовні вимоги, та подала позовну заяву, в якій зазначає, що земельна ділянка, що відповідає 63/100 частин домоволодіння не входить до спадкової маси і не може спадкуватися. також вона має всі підстави на визнання права власності на земельну ділянку, що відповідає 63/100 частин домоволодіння, за нею, оскільки 16 серпня 2004 року вона стала власником 63/100 частин домоволодіння що знаходилося в м. Черкаси, провулок Будівельний, 46/вул. Чіковані, 19.

Просить суд визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку площею 405 м2, що розташована за адресою місто Черкаси, провулок Будівельний,46/вулиця Чіковані, 19 і входить до складу земельної ділянки площею 435,5м2, кадастровий номер

:06:042:0014, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування жилого

будинку, господарських будівель і споруд, право власності на яку було за ОСОБА_5

ОСОБА_9 на підставі Державного акту на право власності на земельну

ділянку Серії ЯЕ № 628702.

Враховуючи той факт, що ОСОБА_1 змінила підставу позову та позовні вимоги, однак клопотання в порядку ст. 33 ЦПК України про залучення ОСОБА_2 в якості відповідача не заявляла, а тому суд залишає ОСОБА_2 в статусі третьої особи.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити.

Представник Черкаської міської ради в судовому засіданні полагався на думку суду.

Представник Головного управління Держкомзему Черкаської області в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином.

ОСОБА_2, ОСОБА_3 в судове засідання не зявились, причини неявки суду не повідомили, про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином, з заявами та клопотаннями до суду не звертались.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами цивільного та земельного законодавства.

Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтями 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

В судовому засіданні встановлено, що відповідно до договору довічного утримання від 16 серпня 2004 року, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_1, ОСОБА_1 передано у власність 63/100 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходяться в місті Черкаси, провулок Будівельний, 46/вулиця Чіковані, 19, та розташований на земельній ділянці розміром 600 кв.м. Даний договір посвідчений 16.08.2004 року приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_4

Згідно ч. 1, 2 ст. 182 ЦК України (на момент вчинення правочину) право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

В органах Бюро технічної інвентаризації позивачем не реєструвалося право власності, а лише 29.10.2015 року було зареєстровано право власності на житловий будинок за позивачем.

Відповідно до ст. 2 Земельного кодексу України земельні відносини це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Субєктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади.

Земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами (ст.3 ЗК України).

Також, згідно до ст. 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обовязковими до виконання на відповідній території.

У відповідності до ст. 25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим Законом та іншими законами до їх відання. Виключно на пленарних засіданнях ради вирішуються, зокрема, питання регулювання земельних відносин.

Повноваження сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин визначені ст.12 Земельного Кодексу України.

Відповідно до ч. 2 ст. 373 Цивільного кодексу України право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.

У відповідності до ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі:

а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами;

б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності;

в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування;

г) прийняття спадщини;

г) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Рішенням Черкаської міської ради від 12.05.2005 року № 8-181 «Про передачу громадянам земельних ділянок у власність та внесення змін до рішень міськвиконкому (ОСОБА_10 та інші), у звязку з виявленими розбіжностями в даних про розміри земельних ділянок, переданих у приватну власність громадянам, з фактичними розмірами, встановленими в натурі (на місцевості), змінено площу земельної ділянки, яка знаходилася у приватній власності гр. ОСОБА_6

Відповідно до п. 9 до рішення у громадянина ОСОБА_6 перебувала у власності земельна ділянка площею 489,0 кв.м., передана рішенням № 753 від 18.11.1997 (дод. п. 228), а фактична площа земельної ділянки, що передається у власність становить 435,5 кв.м.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ОСОБА_1 28.10.2015 року зареєструвала право спільної часткової власності на житловий будинок, який знаходиться за адресою: м. Черкаси, провулок Будівельний, 46/вулиця Чіковані, 19.

Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЕ № 628702, державний акт на право власності на земельну ділянку видано ОСОБА_11, який проживає: ІНФОРМАЦІЯ_1 і на підставі рішення Черкаської міської ради від 12.05.2005 року № 8-181 дод. п. 9 є власником земельної ділянки площею 435,5 кв.м. у межах згідно з планом. Земельна ділянка розташована по пров. Будівельному, 46 на території Черкаської міської ради. Цільове призначення (використання) земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських споруд.

Державний акт складено к двох примірниках, перший з яких передано власнику земельної ділянки, другий зберігається в управлінні земельних ресурсів міста Черкаси Черкаської області.

Вказаний державний акт видано 23 червня 2008 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 20 ЗК України в редакції, що діяла на час укладення договору довічного утримання, при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування на підставі договору оренди. При переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди.

Згідно з ч. 1 ст. 125 та ч. 1 ст. 126 ЗК України в редакції, що діяла на той час, право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 377 ЦК України в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України у підпункті ґ пункту 18 постанови № 7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 р., згідно з положеннями чинної до цієї дати статті 30 ЗК України до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження. Після 31 грудня 2001 р. в таких випадках право власності на земельну ділянку або її частини могло переходити відповідно до статті 120 ЗК України 2001 року на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди, укладених відповідно відчужувачем або набувачем. До особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду після 31 грудня 2003 р., згідно зі статтею 377 ЦК України, а з часу внесення змін до статті 120 ЗК України. Законом України від 27 квітня 2007 року № 997-V - і згідно зі статтею 120 ЗК України, переходило право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором; а якщо договором це не було визначено, до набувача переходило право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для її обслуговування. При переході права власності на будинок або його частину за договором довічного утримання до набувача переходило право на земельну ділянку, де вони розташовані, на умовах, на яких ця ділянка належала відчужувачу. В разі переходу права власності на будівлі та споруди до кількох осіб право на земельну ділянку визначалось пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено в договорі відчуження останніх, а при переході права власності на будівлі та споруди до фізичних або юридичних осіб, які не могли мати у власності земельні ділянки, до них переходило право користування земельною ділянкою. З 1 січня 2010 р. до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача) відповідно до статті 377 ЦК України і статті 120 ЗК України в редакції Закону України від 5 листопада 2009 р. N 1702-VI.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави зробити висновок про те, що відчудження обєкта нерухомого майна в період з 1 січня 2002 року по 21 червня 2007 року (під час дії ст. 120 ЗК України в редакції від 25 жовтня 2001 року) не тягло автоматичного переходу права власності на земельну ділянку під будівлями і спорудами. У таких випадках право власності на земельну ділянку або її частини могло переходити відповідно до ст. 120 ЗК України 2001 року на підставі цивільно-правових угод, а право користування на підставі договору оренди.

До особи, яка придбавала житловий будинок з 1 січня 2004 року (з моменту введення в дію ЦК України) згідно зі ст. 377 цього Кодексу, а з часу внесення змін до ст. 120 ЗК України Законом від 27 квітня 2007 року № 997-V «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність деяких законодавчих актів України у звязку з прийняттям Цивільного кодексу України» - і згідно зі ст. 120 ЗК України, переходило право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах встановлених договором, а якщо договором цього не було визначено, до набувачки переходило право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для його обслуговування.

І лише чинною редакцією ст. 120 ЗК України передбачено, що з 01 січня 2010 року до особи, яка набула право власності на житловий будинок, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій він розміщений, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Отже, встановлені обставини справи та наведені норми закону свідчать про те, що оскільки предметом договору довічного утримання, укладеного 16.08.2004 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_1, був лише житловий будинок, який не був зареєстрований, то право користування земельною ділянкою на якій знаходиться будинок автоматично не перейшло до обдарованого, а й надалі належало дарувальнику ОСОБА_6.

Крім того, позивач просить визнати за нею власності на земельну ділянку площею 405 м2, що розташована за адресою: місто Черкаси, провулок Будівельний,46/вулиця Чіковані, 19, однак земельну площу у розмірі 405 кв.м. вираховує з загальної площі 642,8 кв.м. земельної ділянки на якій розташоване домоволодіння (642,8:100х63=404,9 кв.м.).

Таким чином до позивача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для її обслуговування.

Статтями 1217, 1223, 1225 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення.

Керуючись Конституцією України, ст.ст. 1, 3, 4, 10, 11, 57-60, 88, 209, 212, 213, 214-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 319, 373, 377, 1217, 1223, 1225 ЦК України, ст. 2, 20, 81, 120, 125, 126 Земельного кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до Черкаської міської ради, треті особи: Головне управління Держкомзему Черкаської області, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності на земельну ділянку відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду протягом десяти днів з моменту його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: