Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 січня 2017 року Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Попрас В.О.,

при секретарі - Томіної І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради, третя особа: Державне науково-виробниче підприємство «Обєднання Комунар» про визнання права користування жилим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В :

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати за нею право користування кімнатою № 812 по вул. Старо-Шишківській, 4 в м. Харкові. В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилається на те, що в 1987 році її мати ОСОБА_3 як працівник Державного науково-виробничого підприємства «Обєднання Комунар» (далі ДНВП «Обєднання Комунар») отримала для проживання кімнату № 812 в гуртожитку по вул. Старо-Шишківській, 4 в м. Харкові. В теперішній час будинок № 4 по вул. Старо-Шишківській в м. Харкові передано на баланс ОСОБА_2 міської ради. З 1987 року позивачка разом з матір'ю вселилася в спірну кімнату та проживає до теперішнього часу. Зазначена кімната є єдиним постійним місцем проживання позивачки, де знаходяться всі речі позивачки. В обґрунтування позовних вимог позивачка посилається на ст.ст.64, 65 ЖК України, якими передбачено, що члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. 01.04.2015 р. мати позиваки ОСОБА_3 померла. Після її смерті позивачка залишилася мешкати в кімнаті № 812 по вул. Старо-Шишківській, 4 в м. Харкові, оскільки іншого житла не має. Також зазначає, що в спірній кімнаті з 1987 року позивачка з матір'ю проживали однією сім'єю, вели спільне господарство, разом готували та споживали їжу, спільно утримували, прибирали та дбали про кімнату. Після смерті матері позивачка проживає сама, дбайливо ставиться до кімнати, бере участь у витратах по утриманню кімнати. Під час проживання в спірній кімнаті, приймала участь в утриманні будинку та прибудинкової території, її озелененні.

В судовому засіданні позивачка та її представник ОСОБА_4 позовні вимоги ОСОБА_1 підтримали та просили позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 міської ради ОСОБА_5 надав суду письмові пояснення, в яких зазначив, що територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на житловий фонд. З метою реалізації громадянами гарантованого Конституцією України права на житло, комплексного регулювання відносин по забезпеченню громадян, які проживають в ІНФОРМАЦІЯ_1, житловими приміщеннями, у тому числі тих, які потребують соціального захисту, здійснення громадського контролю та гласності при встановленні черговості на отримання житлової площі, її розподілу, належного обліку звільненого житла та укріплення законності в галузі житлових відносин рішенням ОСОБА_2 міської ради від 24.06.2009 року № 174/09 затверджено «Тимчасове положення про облік та розподіл житлової площі, що звільняється в місті Харкові». Питання пов'язані з обліком та розподілом ізольованих житлових приміщень, у тому числі з частковими комунальними зручностями, вирішуються ОСОБА_2 міською радою та її виконавчим комітетом відповідно до діючого законодавства України. Згідно ст.51 Житлового кодексу Української РСР жилі приміщення в будинках житлового фонду місцевих рад народних депутатів надаються громадянам виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів за участю громадської комісії з житлових питань, створеної при виконавчому комітеті з депутатів Рад, представників громадських організацій, трудових колективів. Позивач звернулась до суду із позовом в якому просить визнати за нею право користування жилим приміщенням, а саме кімнатою №812 по вул. Старошишківській, 4 в м. Харкові. Необхідною умовою вселення в жиле приміщення згідно з чинним законодавством є письмова згода всіх членів сім'ї, що проживають разом із наймачем. Відповідно до ст.65 Житлового кодексу Української РСР наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. Згідно з п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985р. № 2, вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. У позивача відсутні докази про наявність письмової згоди всіх членів сім'ї наймача на вселення до спірної кімнати. Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 зазначила, що з 1987 року вона постійно мешкала без реєстрації разом з матір'ю ОСОБА_3 у спірній кімнаті. Проте, позивачем не надано доказів того, що ОСОБА_3 визнана наймачем спірної кімнати. В матеріалах справи відсутні письмові докази постійного проживання позивачки у спірному жилому приміщенні, ведення з наймачем спільного господарства, тобто докази, що позивака була членом сім'ї наймача. Позивачкою не надано суду доказів звернення ОСОБА_3 до компетентних органів з питань реєстрації ОСОБА_1 у спірній кімнаті, доказів сплати за комунальні послуги та інш. Посилання позивачки на те, що вона проживала у спірній кімнаті однією сім'єю зі своєю матір'ю, вела з нею спільне господарство мала спільний бюджет не підтверджено документально. В наданих матеріалах відсутні докази висловлювання наймачем та членами його сім'ї згоди на вселення в займане ними жиле приміщення. Таким чином, позивачем не дотриманий, встановлений житловим законодавством України, порядок вселення до спірної кімнати. Позивачка звернувшись до суду з позов про визнання за нею права користування жилим приміщенням намагається поліпшити свої житлові умови, не надавши доказів, що вона має право у відповідності до ст. 34 Житлового кодексу Української РСР на таке поліпшення та перебуває на обліку громадян, які його потребують. Позивач з 21.03.1995 до теперішнього часу зареєстрована за іншою адресою: АДРЕСА_1. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх і вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Враховуючи викладене, в задоволенні позову ОСОБА_1 просить відмовити в повному обсязі.

Представник ДНВП «Обєднання Комунар» ОСОБА_6 проти задоволення позову заперечувала, надала письмові заперечення, в яких зазначила, що згідно реєстраційного посвідчення від 23.08.2002 р. будинок літ.«А-9» /гуртожиток/, що розташований в місті Харкові по вул. Старошишківській, 4 зареєстрований за Державою в особі Верховної Ради з визначенням користувачем ДНВП «Об'єднання Комунар». Рішенням міськвиконкому № 76 від 08.02.2012 р. будинок №4 по вул. Старошишківський був виключений із числа гуртожитків ДНВП «Об'єднання Комунар». Зазначений будинок набув статусу житлового будинку, який знаходиться на балансі ДНВП «Об'єднання Комунар». Відповідно до ст. 65 Житлового кодексу Української РСР наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в наймане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. Так, ОСОБА_7, 1934 р. н., була зареєстрована у гуртожитку для проживання одиноких громадян ДНВП «Об'єднання Комунар» з 27.04.1988 р., де займала койко - місце в кімнаті №812. Спільним рішенням адміністрації ДНВП «Об'єднання Комунар» та профспілкового комітету підприємства від 13.03.2008 р. (протокол №139) кімната №812 житловою площею 16.8 кв.м. закріплена за громадянкою ОСОБА_7 Громадянка ОСОБА_7 останні роки проживала у своєї доньки позивачки ОСОБА_1, яка здійснювала за нею догляд через поганий стан здоров'я. Сама позивачка з 21.03.1995 р. зареєстрована за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2. Відомості про смерть ОСОБА_7 позивачка надала до начальника Дільниці по обслуговуванню гуртожитків ДНВП «Об'єднання Комунар» тільки 06.06.2016 р. та повідомила, що в кімнаті №812 проживають орендатори. Таким чином, посилання позивача на те, що вона проживала у спірній кімнаті однієї сім'єю зі своєю матір'ю, вела з нею спільне господарство мала спільний бюджет не підтверджено документально. ДНВП «Об'єднання Комунар» листом №128/235-5 від 05.09.2016 р. звернулось до ОСОБА_2 міської ради з проханням щодо введення в рахунок службової житлової площі ДНВП «Об'єднання Комунар» кімнати №812 з подальшим заселенням двірника Дільниці по обслуговуванню гуртожитків ДНВП «Об'єднання Комунар». Вважають, що обставини, на які посилається позивача, як на підставу своїх вимог, є недоведеними. Позивачкою не дотриманий, встановлений житловим законодавством України порядок вселення до спірної кімнати, вимоги ОСОБА_1 вважають необґрунтованими, тому в задоволенні позову просять відмовити.

Суд, заслухавши пояснення позивачки та її представника, дослідивши заперечення відповідача та третьої особи, допитавши свідків, вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Згідно реєстраційного посвідчення від 23.08.2002 р. будинок літ.«А-9» /гуртожиток/, що розташований в місті Харкові по вул. Старошишківській, 4 зареєстрований за Державою в особі Верховної Ради з визначенням користувачем ДНВП «Об'єднання Комунар».

Рішенням виконавчого комітету ОСОБА_2 міської ради №76 від 08.02.2012 р. будинок №4 по вул. Старошишківський був виключений із числа гуртожитків ДНВП «Об'єднання Комунар». Дозволено управлінню обліку та розподілу житлової площі Департаменту житлового господарства і ДНВП «Об'єднання Комунар» закріпити за мешканцями займану ними площу у будинку №4 по вул. Старошишківській, визначити їх наймачами та відкрити особі рахунки.

Таким чином, зазначений будинок набув статусу житлового будинку, який знаходиться на балансі ДНВП «Об'єднання Комунар».

ОСОБА_7, 1934 р. н., була зареєстрована у гуртожитку для проживання одиноких громадян ДНВП «Об'єднання Комунар» з 27.04.1988 р., де займала койко - місце в кімнаті №812.

Спільним рішенням адміністрації ДНВП «Об'єднання Комунар» та профспілкового комітету підприємства від 13.03.2008 р. (протокол №139) кімната №812 житловою площею 16.8 кв.м. закріплена за ОСОБА_7

Позивачка ОСОБА_1 є власником трикімнатної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, де зареєстрована та проживала з 21.03.1995 р.

01.04.2015 р. мати позиваки - ОСОБА_3 померла

Останній час перед смертю ОСОБА_7 проживала в квартирі у своєї доньки позивачки ОСОБА_1, яка здійснювала за нею догляд через поганий стан здоров'я, де і померла, що підтвердили в судовому засіданні викликані позивачкою свідки ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10

Свідки ОСОБА_8, ОСОБА_11 підтвердили, що після смерті ОСОБА_7 в спірній кімнаті близько року проживали інші люди, а потім заселилась позивачка ОСОБА_1

Згідно наданої суду ДНВП «Об'єднання Комунар» інформації, відомості про смерть ОСОБА_7 позивачка надала начальнику Дільниці по обслуговуванню гуртожитків ДНВП «Об'єднання Комунар» тільки 06.06.2016 р., повідомивши, що в кімнаті №812 проживають орендатори.

У відповідності до ст.ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі.

Посилання позивачки на те, що вона з 1987 року до теперішнього часу проживала у спірній кімнаті однієї сім'єю зі своєю матір'ю, вела з нею спільне господарство, мала спільний бюджет не підтверджено належними та допустимими доказами.

В судовому засіданні викликані позивачкою свідки ОСОБА_8, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_9, ОСОБА_10 не підтвердили доводи ОСОБА_1 про те, що вона з 1987 року разом з матір'ю вселилася в спірну кімнату та проживає до теперішнього часу.

Позивачка не надала доказів наявності письмової згоди всіх членів сім'ї наймача на вселення до кімнати №812 по вул. Старошишківській, 4 в м. Харкові, а також доказів звернення ОСОБА_3 до компетентних органів з питань реєстрації ОСОБА_1 у спірній кімнаті, доказів сплати ОСОБА_13 за комунальні послуги та інш.

Відповідно до ст. 65 Житлового кодексу Української РСР наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в наймане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб.

Вирішуючи спори про право користуванням жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи прописані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чим вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ними, певний порядок користування жилим приміщенням (пункт 9 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.04.1985 р.).

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивачкою не дотриманий, встановлений житловим законодавством України, порядок вселення до спірної кімнати, а тому у неї відсутнє право користуванням спірним жилим приміщенням.

Звернувшись до суду з позовом про визнання права користування жилим приміщенням, позивачка намагається поліпшити свої житлові умови, не надавши при цьому доказів, що вона має право у відповідності до ст.34 Житлового кодексу Української РСР на таке поліпшення та перебуває на обліку громадян, які його потребують, враховуючи, що у власності позивачки перебуває трикімнатна квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, де позивачка зареєстрована з 21.03.1995 р.

Таким чином, обставини, на які посилається позивача як на підставу своїх вимог, недоведені належними та допустимими доказами, позивачкою не дотриманий, встановлений житловим законодавством України порядок вселення до спірної кімнати, а тому в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання права користування жилим приміщенням суд відмовляє.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 130, 174, 212, 213, 215 ЦПК України, ст.ст. 34, 51, 65, 65 Житлового кодексу Української РСР, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради, третя особа: Державне науково-виробниче підприємство «Об»єднання Комунар» про визнання права користування жилим приміщенням - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ