ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОСОБА_1 ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/5809/16-ц
Провадження № 2/210/773/17
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
"29" березня 2017 р.
Дзержинський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Чайкіної О.В., за участю секретаря Куксенко О.В.
розглянувши в порядку ч. 2 ст. 197 ЦПК України, в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 провизнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-
В С Т А Н О В И В:
Позивач, ОСОБА_2звернулася до суду з вищеназваним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що вона є власником квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору дарування квартири від 08 вересня 2004 року. Відповідач по справі син позивача, зареєстрований в квартирі з 21.09.2004 року, але фактично не проживає у вказаній квартирі з початку 2014 року по теперішній час. Позивач зверталася до Відповідача з проханням, щоб він добровільно виписався з належної позивачу квартири, але останні два роки Відповідач не спілкується з позивачем, комунальні послуги не сплачує. Враховуючи те, що ОСОБА_3, не мешкає у вищезазначеній квартирі, позивач просить визнати її особою, що втратила право користування жилим приміщенням.
В судовому засіданні позивач не була присутня, до початку розгляду справи надала заяву про розгляд справи за її відсутності, наполягала на задоволенні позовних вимог, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином - відповідно до ст. 74, 75 ЦПК України через оголошення у пресі (Вісті Придніпров"я № 19 (1818) від 16.03.2017р.), клопотань про перенесення розгляду справи до суду не надходило. Тому суд розглядає справу у відсутність відповідача з ухваленням заочного рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений, і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають задоволенню, враховуючи наступне.
Судом встановлено, що відповідно до довідки Відділу реєстрації місця проживання громадян № 6163 від 16.12.2016 року за адресою АДРЕСА_2 зареєстрована позивач ОСОБА_2, ОСОБА_4 та відповідач ОСОБА_3 (а.с.13).
Реєстрація відповідача у житловій квартирі, яка на праві приватної власності належить позивачу також підтверджена відомості з адресно-довідкового відділу ГУДМС УДМС України в Дніпропетровській області від 25 січня 2017 року.
Згідно договору дарування квартири від 08 вересня 2004 року ВВМ № 208636, власником вищевказаного домоволодіння є ОСОБА_2 (а.с.8). Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 4724224 від 14.09.2004 року, квартира за адресою: АДРЕСА_2 на підставі договору дарування ВВМ № 208636 08.09.2004 року посвідчена Третьою Криворізькою державною нотаріальною конторою, зареєстровано в реєстрі за № 1-5276 (а.с.10).
Згідно акту, складеного мешканцями будинку № 20 по пр. Металургів в Металургійному (Дзержинському) районі міста ОСОБА_1, засвідченого ТОВ «Сітісервіс-КР» відповідач у справі ОСОБА_5не мешкає в квартирі, в якій він має місце реєстрації з 2014року (а.с.4-5).
Статтею 15 ЦК України у частині 1 визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право (ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України).
Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.
Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сімї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сімї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.
За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сімї власника ( подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.
Відтак за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жилого приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які є членами його сімї.
Вказана правова позиція викладена в Постанові ВСУ від 16 листопада 2016 року у справі 6-709цс16, та є обовязковою для застосування.
Так, судом встановлено, що Відповідач у справі, не будучи власником квартири, будучи членом сімї власника, залишається зареєстрованим в ній, при цьому не проживає у квартирі, що належить на праві власності Позивачу ОСОБА_2, що свідчить про вчинення ним перешкод у користуванні власністю власнику Позивачу ОСОБА_2, та між сторонами відсутня домовленість щодо збереження права на житло, тому суд вважає, що позовні вимоги про усунення перешкод в користуванні житлом позов підлягає задоволенню.
З врахуванням встановлених в судовому засіданні обставин справи, суд оцінюючи, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що вимоги позивача ОСОБА_2знайшли своє доведення в судовому засіданні, з підстав викладених вище, а тому підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд керується ст. 88 ЦПК України відповідно до якої, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з Відповідача слід стягнути на користь Позивача судові витрати сплачені за подання позову, а саме в розмірі 551,20 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст.15, 60, 88 ч.1, 212, 215-218, 223-230, 294 ЦПК України, ст.ст. 29, 30, 41, 73 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", суд, -
Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 провизнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, особою, що втратила право користування жилим приміщенням квартирою № 30, будинку № 20 по проспекту Металургів в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області.
Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_3 попроспекту Металургів у м. Кривий Ріг судовий збір в розмірі 551,20 грн., на користь ОСОБА_2, 05.020.1976 р.н., місце реєстрації: АДРЕСА_2.
Рішення суду є підставою для зняття з реєстраційного обліку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк, протягом якого розглядалася заява, не включається до строку на апеляційне оскарження рішення.

Заочне рішення може бути оскаржено позивачем в загальному порядку.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному суді Дніпропетровської області через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: О. В. Чайкіна