АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді: Гальонкіна С.А.,

суддів: Лобова О.А., Абрамова П.С.,

при секретарі: Маладиці Л.В.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «Консоль ЛТД» - арбітражного керуючого ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 23 січня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «Консоль ЛТД» про визнання права власності на квартиру.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

в с т а н о в и л а :

У грудні 2012 року позивач звернулася до суду з позовом про визнання права власності на квартиру.

Посилалась на те, що 06 липня 2009 року між сторонами укладений договір пайової участі у фінансуванні будівництва № 1715/369-119(р) житлового комплексу у м. Полтаві, вул. Артема, 21 (2 черга). Згідно договору позивач зобовязалася внести грошові кошти, тобто пай, що складає суму еквівалентну 85 034,17 доларів США, а відповідач за цим договором зобовязувався по закінченні будівництва обєкта виділити позивачу долю в натурі у вигляді 3-кімнатної квартири № 37 на 5-му поверсі, загальною площею 81,70 м2. Свої зобовязання позивач виконала належним чином.

Рішенням виконавчого комітету Полтавської міської ради від 30 грудня 2008 року № 465 було затверджено акт державної комісії по прийманню в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів. 25 вересня 2012 року між сторонами підписано акт приймання-передачі, згідно якого фірма виконала свої договірні зобовязання та надала 3- кімнатну квартиру № 37 на 5-му поверсі, загальною площею 81,70 кв.м. по вул.Артема, 21 в м. Полтаві. При цьому, відповідач не виконав умови договору щодо передачі ОСОБА_3 у власність спірної квартири.

Просила суд, визнати за нею право власності на квартиру № 37, загальною площею 81,70 кв.м., яка розташована на 5-му поверсі у житловому будинку по вул.Артема, 21 у м.Полтаві.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 23 січня 2013 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на квартиру № 37 загальною площею 81,70 м2, яка розташована на 5-му поверсі житлового будинку по вул.. Артема, 21 в м. Полтаві.

Стягнуто з ТОВ Фірма «Консоль» на користь ОСОБА_3 судові витрати у розмірі 3219 грн.

З рішенням не погодилась ліквідатор Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «Консоль ЛТД» - арбітражний керуючий ОСОБА_2 В апеляційній скарзі просить рішення місцевого суду скасувати, ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Посилається на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповне зясування обставин, що мають значення для справи.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, вислухавши пояснення учасників процесу, дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ч.1 п.1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 6 липня 2009 року позивач уклала з ТОВ фірма «Консоль ЛТД» договір № 1715/369-119(р) про пайову участь у будівництві квартир в будинку № 21 по вул. Артема в м. Полтава (а.с. 5-7). Згідно додаткової угоди № 1 від 23 квітня 2012 року внесені зміни до умов даного договору.

Пунктом 3.1 Додаткової угоди передбачено, що внесена сума паю в розмірі 85034,17 дол. США зараховується в якості пайового внеску за Договором № 0214/369-131 від 23 квітня 2012 року.

Згідно п.3.6.1. вказаного договору пайовику по закінченню будівництва «обєкта» із створеної учасниками спільної часткової власності виділяється його частка в натурі, яка називається «часткою пайовика», у вигляді 3-кімнатної квартири № 37 на 5-му поверсі, загальною площею 81,70 кв.м. Факт розподілу учасниками спільної часткової власності та передачі пайовику виділеної в натурі «частки пайовика» оформлюється підписаним сторонами «Актом про виконання договору», який є невідємним додатком до даного договору і у відповідності до ст. 654 ЦК України не потребує нотаріального посвідчення.

За змістом п.3.7 договору після виділення пайовику «частки пайовика» в натурі за «Актом про виконання договору» у відповідності до п. 3.6. даного договору, право спільної часткової власності, що випливає із даного договору, припиняється і учасники володіють, користуються і розпоряджаються отриманим майном у режимі приватної власності.

Відповідно до умов договору позивач повністю сплатила передбачені договором кошти за квартиру у розмірі 85034,14 долари США. Довідкою, виданою ТОВ фірмою «Консоль ЛТД» № 112 від 02.10.2012 року підтверджується, що ОСОБА_3 дійсно сплатила всю вартість паю у вигляді 3-кімнатної квартири № 37 на 5-му поверсі, загальною площею 81,70 кв.м. за адресою: м. Полтава, вул.. Артема, 21 (1 черга) в розмірі 458648,80 грн., що складає еквівалент на момент зарахування 85034,14 дол. США

Рішенням виконкому Полтавської міської ради № 465 від 30.12.2008 року затверджені акти державних комісій про приймання в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, а саме житлового будинку № 21 (перша черга) по вулиці Артема в м. Полтаві (а.с. 13,14).

25 вересня 2012 року між позивачем та ТОВ фірма «Консоль ЛТД» підписано Акт приймання-передачі, відповідно до якого фірма надала позивачці 3-кімнатну квартиру №37 на 5-му поверсі, загальною площею 81,70 кв.м. по вул.. Артема, 21, в м. Полтаві.

Згідно п.9.10. зазначеного договору, документи для оформлення права власності пайовика на «частку пайовика» направляються в реєстраційний орган фірмою, а витрати, повязані з отриманням свідоцтва про право власності на «частку пайовика» несе пайовик. Пайовик зобовязаний підписати та передати фірмі всі необхідні для реєстрації права власності документи (в тому числі: заява пайовика про реєстрацію права власності на відповідну організацію, яка здійснює реєстрацію права власності, копію паспорту, копію довідки про присвоєння ідентифікаційного номера, довіреність (якщо вона потрібна).

Пунктом 9.11. договору визначено, що оформлення документів про право власності на «частку пайовика» здійснюється після повного внесення паю в найбільш прийнятному для учасників та передбаченому діючим законодавством України порядку з сплатою пайовиком вартості правової реєстрації. Строки оформлення документів відповідають особливостям діючого законодавства.

Місцевим судом встановлено, що позивач свої обовязки за договором виконала в повному обсязі, проте, відповідач обовязок, визначений п. 9.10. договору не виконав.

За вказаних обставин, ОСОБА_3 змушена була самостійно звернутись до ПП ПБТІ «Інвентаризатор» для оформлення права власності на квартиру.

Рішенням № 14858 від 06 грудня 2012 року ПП Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» відмовило ОСОБА_3 у реєстрації права власності на спірну квартиру, що і стало підставою для звернення ОСОБА_3 до місцевого суду з даним позовом.

Задовольняючи позов, місцевий суд виходив з того, що оскільки позивач виконала умови договору повністю, її право на отримання спірної квартири у власність та реєстрації її права власності є порушеним та підлягає захисту.

Колегія суддів вважає такий висновок місцевого суду правильним, оскільки суд дійшов його після повного, всебічного та обєктивного зясування фактичних обставин справи, з правильним застосуванням норм матеріального права.

В апеляційній скарзі, апелянт посилається на порушення місцевим судом норм процесуального права під час розгляду справи. Зокрема, вказує на неналежне повідомлення місцевим судом відповідача про час та місце розгляду справи.

ОСОБА_4 вказані доводи не заслуговують на увагу, оскільки на а.с. 29 міститься повідомлення про вручення поштового відправлення судової повістки на 23.01.2013 р., яка вручена 25.12.2012 р., як зазначено працівником пошти «за довіреністю Михайлова» на ній мається поштовий штемпель «дата 26.12.2012 р. Сімферополь Крим».

Згідно п.2 ч.1 ст. 169 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в межах строків, встановлених ст. 157 цього Кодексу, у разі першої неявки в судове засідання сторони або будь-кого з інших осіб, які беруть участь у справі, оповіщених у встановленому порядку про час в місце судового розгляду, якщо вони повідомили про причини неявки, які судом визнано поважними.

В матеріалах справи мається заява директора Полтавської дирекції ТОВ «Консоль ЛТД» з проханням слухати справу у відсутність представника відповідача, та з зазначенням про визнання позову відповідачем. Дана заява ніким не оскаржена і не спростована.

Оскільки, відповідач завчасно отримав судову повістку, будь-яких заяв про причини неявки, про відкладення справи слуханням не надавав, тому місцевий суд мав процесуальну можливість розглянути дану справу у відсутність представника відповідача.

Після розгляду справи копія рішення направлялась відповідачеві (а.с. 33, т. 1). Ця копія рішення отримана працівником ТОВ фірма «Консоль ЛТД» ОСОБА_5. (а.с. 35, т. 1).

Доводи апелянта про те, що при врученні судової повістки та копії рішення суду виникла помилка поштаря та вони вручені іншій юридичній особі, а працівники «Михайлова» та «Сафонова» не працювали у відповідача на час розгляду справи, не заслуговують на увагу, оскільки вони не підтверджені належними та допустимими доказами.

Зокрема, представник позивача надала суду апеляційної інстанції лист ТОВ фірма «Консоль ЛТД» від 13.03.2017 р. (а.с.142-143), з якого вбачається, що ОСОБА_6 дійсно працювала в ТОВ фірма «Консоль ЛТД» у період з 15.12.1999 р. по 30.06.2014 р. без переривання трудового стажу на посаді помічника референта голови правління, у її обовязки входило отримання поштової кореспонденції. ОСОБА_5 працювала на такій же посаді з 15.08.2001 року по 28.02.2014 року.

Також у цьому листі повідомляється, що надані ОСОБА_7 наказ ТОВ фірми «Консоль ЛТД» №9-к від 03.02.2010 р. про звільнення ОСОБА_6 та наказ № 21-к від 16.06.2010 року про звільнення ОСОБА_5 є недійсними, оскільки ТОВ фірми «Консоль ЛТД» такі накази не видавала, на даних наказах стоїть підпис не голови правління ТОВ фірми «Консоль ЛТД» ОСОБА_8, а підпис невідомої особи, також на даних наказах стоїть фальшивий відбиток печатки ТОВ фірми «Консоль ЛТД».

При цьому, ТОВ фірмі «Консоль ЛТД» було відомо про хід та результати розгляду справи у Київському суді м. Полтави за позовом ОСОБА_3 про визнання права власності на квартири, судові повістки, позовна заява та копія рішення суду у цій справі були направлені ТОВ фірмі «Консоль ЛТД» у встановлені законом строки.

ТОВ фірма «Консоль ЛТД» вважає судове рішення по справі за позовом ОСОБА_3 законним та обґрунтованим, у звязку з чим воно не було оскаржене ними в апеляційному порядку. Крім цього, у листі вказується на те, що ТОВ фірмі «Консоль ЛТД» не відомо, що ОСОБА_2 є ліквідатором ТОВ фірми «Консоль ЛТД», ТОВ фірма «Консоль ЛТД» ніколи не отримувала від ОСОБА_2 будь-які запити про видачу документів.

Також не заслуговують на увагу доводи щодо порушення місцевим судом правил підсудності та посилання на те, що даний спір підсудний господарському суду.

В обґрунтування вказаних доводів апелянт посилається на існування ухвали господарського суду Автономної республіки Крим від 16.07.2012 р., якою за заявою громадянина РФ ОСОБА_4 порушено провадження про банкрутство відносно ТОВ «Фірма «Консоль ЛТД», відповідно до якої були внесені відомості до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Колегія суддів вважає, що ці доводи не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

Так, як вбачається із розміщеної в Єдиному державному реєстрі судових рішень ухвали господарського суду Автономної Республіки Крим від 16 липня 2012 року у справі № 5002-4/2325-2012 за заявою ініціюючого кредитора ОСОБА_4 до ТОВ «Консоль ЛТД» м. Сімферополь порушено провадження у справі про банкрутство.

Разом з тим, із ухвали господарського суду Автономної Республіки Крим від 26.04.2013 року у цій же справі № 5002-4/2325-2012, яка розміщена в Єдиному державному реєстрі судових рішень, вбачається, що 22.04.2013 року до господарського суду АРК надійшла заява від кредитора про визнання грошових вимог у розмірі 338263,76 грн. Вирішуючи вказану заяву, судом встановлено, що станом на момент вирішення цієї заяви (тобто станом на 26.04.2013 року) відносно боржника - ТОВ «Фірма «Консоль ЛТД» процедура розпорядження майном не відкривалася та оголошення про визнання боржника банкрутом в офіційних друкованих органах (газети «Голос України» та «Урядовий курєр») не надавалось, таким чином, грошові вимоги є передчасними та не можуть бути прийняті судом, а тому підлягають поверненню.

Отже, колегія суддів вважає, що станом на 26 квітня 2013 року заяви про визнання грошових вимог до ТОВ «Фірма «Консоль ЛТД» не приймалися.

Також слід зазначити, що вирішуючи питання про визначення юрисдикції (предметної підсудності) справи, яка переглядається, слід враховувати положення пункту 1-1 розділу Х «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», вимоги статті 15 ЦПК, статті 12 ГПК та брати до уваги дату порушення господарським судом провадження у справі про банкрутство боржника, якщо таку ухвалу постановлено після 19 січня 2013 р.

Таким чином, справи про банкрутство боржника, порушені господарськими судами до 19 січня 2013 р., не впливають на визначення юрисдикції справ і їх слід розглядати в порядку цивільного судочинства.

Окрім того, із наданої апелянтом на підтвердження доводів апеляційної скарги, копії постанови Господарського суду Київської області від 04 серпня 2016 року про визнання боржника (ТОВ Фірма «Консоль ЛТД») банкрутом вбачається, що ліквідаційна процедура ТОВ Фірма «Консоль ЛТД» була розпочата ухвалою Господарського суду Київської області від 12 березня 2015 року. Згідно п.11. постанови господарського суду від 04 серпня 2016 року ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого ОСОБА_2 (свідоцтво №174 від 24.04.2013 р.; ідентифікаційний номер НОМЕР_1; 49000, м. Дніпропетровськ, а/с 162).

Тобто, колегія суддів вважає, що як на момент ухвалення судом першої інстанції рішення (23.01.2013 року), так і на момент його отримання ТОВ Фірма «Консоль ЛТД» (29.01.2013 року) відповідач не перебував в стадії припинення (процедура розпорядження майном не відкривалася, оголошення про визнання його банкрутом в офіційних друкованих засобах не надавалось, грошові вимоги до нього кредиторів були визнані господарським судом передчасними та повернуті ініціюючим кредиторам).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи представника відповідача про те, що позов ОСОБА_3 не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, не підлягають задоволенню.

Також не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги в частині застосування ст. 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правий режим на тимчасово окупованій території України», оскільки оскаржуване судове рішення ухвалене 29.01.2013 року, тобто до подій окупації Криму.

Посилання апелянта у апеляційній скарзі на п.3.9. та 3.10 договорів, які стосуються випадків неможливості виділити пайовику його частку та можливості здійснення грошової компенсації, не заслуговують на увагу, оскільки ОСОБА_3 відповідач 25.09.2012 р. надав спірну квартиру після виділення її частки в натурі, фактично визнав за позивачем право власності на неї. Відмова ПП ПБТІ «Інвентаризатор» в оформленні права власності за позивачем на цю квартиру через недоліки у документації не впливає на зміст її права власності щодо спірної квартири.

Інші доводи апеляційної скарги не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростували висновки суду першої інстанції.

Як вірно встановлено місцевим судом, та не заперечувалось сторонами в суді апеляційної інстанції, 06.07.2009 року позивач уклала з ТОВ фірма «Консоль ЛТД» договір № 1715/369-119(р) про пайову участь у будівництві квартир в будинку № 21 по вул. Артема в м. Полтаві. Згідно додаткової угоди № 1 від 23 квітня 2012 року внесені зміни до умов даного договору.

Умовами договору передбачено зобовязання позивача внести грошові кошти, тобто пай, що складає суму еквівалентну 85 034,17 доларів США на рахунок відповідача. В свою чергу відповідач зобовязаний по закінченню будівництва виділити позивачеві його долю у натурі у вигляді 3-кімнатної квартири № 37на 5-му поверсі, загальною площею 81,70 кв.м.

Встановлено, що позивач повністю сплатила передбачені договором кошти за квартиру у розмірі 85034,14 долари США, що підтверджується довідкою, виданою ТОВ фірмою «Консоль ЛТД» № 112 від 02.10.2012 року.

Отже, позивач свої обовязки за договором виконала в повному обсязі, проте, відповідач обовязок, визначений п. 9.10. договору щодо оформлення права власності пайовика на «частку пайовика» не виконав, що призвело до порушення прав власності позивачки на спірну квартиру.

Колегія суддів звертає увагу на те, що в обґрунтування позовної заяви ОСОБА_3 окрім положень ст. 392 ЦК України, посилається також на положення ст.ст. 328, 317 ЦК України, відповідно до яких власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, та вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно зі ст. 119 ЦПК України підставами позову, які відповідно до ст.ст.10,31,215 цього Кодексу суд не може змінити без згоди позивача, є обставини якими останній обґрунтовує вимоги, а не саме по собі посилання на певну норму, яка на думку позивача підлягає застосуванню. Тому, в разі посилання позивача не на ту норму закону, суд уточнює підставу позову та зясовує норму закону, яка їм відповідає, незалежно від згоди на це позивача.

З наведеного слідує, що місцевий суд при вирішенні спору повинен встановити правовідносини, що виникли між сторонами та вірно визначити закон, яким слід керуватися.

Колегія суддів не погоджується з посиланням місцевого суду в резолютивній частині рішення на положенням ст. 392 ЦПК України, яка передбачає, що позов про визнання права власності може бути предявлено особою, що є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою, якщо особа втратила документ, який засвідчує її право власності.

Однак, колегія суддів вважає, що таке невірне посилання на застосування норми ст. 392 ЦК України, не призвело до неправильного вирішення спору, виходячи з наступного.

Так, колегія суддів, встановивши всі фактичні обставини у справі, вважає, що позивачка у справі, вичерпавши всі можливі способи позасудового врегулювання спору, обґрунтовано звернулася до суду для захисту своїх майнових прав, які в свою чергу є складовою частиною поняття «майно», визначеного в ст.190 ЦК України.

У постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 30 січня 2013 р. у справі № 6-168цс12 зроблено висновок, що майнове право, яке можна визначити як «право очікування», є складовою частиною майна як обєкта цивільних прав. Майнове право це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому. До майнових обовязків належать, зокрема, договірні зобовязання майнового характеру, зобовязання з утримання тощо, обовязки з відшкодування шкоди, а також обовязки щодо вчинення певних дій стосовно майна, передбачених законом або договором, та на інших підставах.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Оформлення та реєстрація права власності на нерухоме майно проводиться на підставі Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету міністрів України №703 від 22.06.2011р. (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), який не містить конкретної вказівки на такі види договорів серед переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких проходять оформлення та реєстрація права власності на об'єкти нерухомості.

ОСОБА_4 згідно пп.10 п.27 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, є рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. При цьому згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, не заборонених законом, зокрема на підставі рішень судів, третейських судів про визнання права власності на обєкти нерухомого майна.

Із встановлених у справі фактичних обставин, доведених належними і допустимими доказами, вбачається, що ОСОБА_3 як сторона договору пайової участі у фінансуванні будівництва повністю виконала свої зобовязання, а ТОВ «Консоль ЛТД» не вчинив належних дій щодо виконання своїх зобовязань та фактично самоусунувся від вчення дій щодо оформлення права власності за товариством, яке в послідуючому давало б право фізичній особі набути у встановленому законом порядку право власності на квартиру, по якій всі пайові внести були сплачені відповідно до умов договору.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду в повній мірі відповідає принципу справедливого розгляду з метою повного захисту інтересів майнових прав позивача з дотриманням положень ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Першого протоколу до неї і прецедентної практики Європейського суду з прав людини.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308 ч.1, 313 - 315, 319 ЦПК України, колегія суддів , -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «Консоль ЛТД» в особі ліквідатора арбітражного керуючого ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 23 січня 2013 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_1

Судді: (підпис) ОСОБА_9

(підпис) ОСОБА_10

Згідно з оригіналом:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області ОСОБА_1