Справа № 214/4956/16-ц
2/214/6/17
Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України
18 січня 2017 року , Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі :
головуючого судді : Чернової Н.В..,
при секретарі : Ізак О.В.,
за участі :
позивача - ОСОБА_1
представника позивача ОСОБА_2 ,
представника відповідача ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за уточненим позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства «Криворізька муніципальна гвардія» про поновлення на роботі, нарахування і сплату середньої заробітної плати, -
ВСТАНОВИВ:
05.09.2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою про поновлення на роботі. 14.11.2016 року позивач надав уточнений позов, в якому просить поновити строк звернення до суду з позовом, оскільки його пропущено з поважних причин, скасувати наказ № 316-к від 31.12.2015 року «Про звільнення працівників підприємства» в частині звільнення ОСОБА_1 та поновити його на посаді охоронника ПП « Криворізька муніціпальна гвардія» з дати звільнення, а саме з 31.12.2015 року, стягнути з відповідача КП «Криворізька муніціпальна гвардія» на його користь заробітну плату по дату за час вимушеного прогулу з 31.12.2016 року до вступу в закону силу рішення, із розрахунку 79, 47 грн. на один день. Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що з 27.04.2015 року був прийнятий на роботу до КП «Криворізька муніціпальна гвардія» на посаду охоронника. 31.12.2015 року його було звільнено за п. 2 ст. 36 КЗпП у зв`язку із закінченням строку трудового договору. Ця подія сталась під час перебування позивача у Збройних силах по мобілізації. При прийомі на роботу писав заяву про прийняття його на роботу на постійну основу та ніякого трудового договору не підписував. Повернувшись після проходження військової служби додому, позивач прийшов на роботу для виконання своїх службових обов`язків, та дізнався, що його було звільнено у той час, коли він перебував на військовій службі, по закінченню строку строкового договору, який він не підписував. Відповідно до Указу Президента України від 17.03.2014 року №303/2014, який затверджено Законом України від 17.03.2014 року оголошено та проведено часткову мобілізацію. Згідно ч.2 обов`язок, громадяни України, призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими частинами третьою та четвертою статті 119 Кодексу законів про працю України, а також частиною першою статті 51, частиною п`ятою статті 53, частиною третьою статті 57, частиною п`ятою статті 61 Закону України "Про освіту". Згідно ч.3 ст.199 КЗпПУ, за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації, зберігаються місце роботи, посада і компенсується із бюджету середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, в яких вони працювали на час призову, незалежно від підпорядкування та форми власності. Виплата таких компенсацій із бюджету в межах середнього заробітку проводиться за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Згідно ч.2 Прикінцевих положень ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» від 20.05.2014 року, поширити дію частин другої і третьої обов`язок, частини третьої статті 2 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" та частини третьої статті 119 Кодексу законів про працю України в редакції цього Закону на громадян України, які починаючи з 18 березня 2014 року були призвані на військову службу на підставі Указу Президента України від 17 березня 2014 року № 303 "Про часткову мобілізацію", затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про часткову мобілізацію". Згідно ст.235 КЗпПУ, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Відповідач всупереч вимогам закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» від 20.05.2014 № 1275-VII не нараховує та не виплачує позивачу середній заробіток, в зв`язку з чим він має бути стягнутий з відповідача на користь позивача в судовому порядку.
В судовому засіданні позивач підтримав свої уточнені позовні вимоги, та просив суд задовольнити їх у повному обсязі.
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 на уточнених позовних вимогах наполягала та посилаючись на обставини, викладені в уточненому позові та просила позов задовольнити.
Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні проти позову заперечувала, при цьому посилалася на надані суду заперечення.
Вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає що уточнені позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.
У судовому засіданні встановлено, що 27.04.2015 року згідно наказу № 60 від 24.04.2015 року ОСОБА_1 був прийнятий на роботу до КП «Криворізька муніципальна гвардія» охоронником, що підтверджується також копією трудової книжки ( а.с. 8, 39).
Згідно довідки міністерства оборони від 12.08.2016 року за № 821 ОСОБА_1 , 1957 року народження з 08 липня 2015 року по 11 серпня 2016 року проходив військову службу в Збройних Силах по мобілізації. ( а.с. 9-11).
Згідно з ч. 1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.
Позивач звернувся до суду з заявою про поновлення строку для звернення до суду з даним позовом, так як на момент звільнення він проходив військову службу, а тому не мав можливості звернутися до суду з позовом, тому просить визнати причину пропуску поважною та поновити строк подачі цього позову.

Суд вважає, причину пропуску поважною тому дана заява позивача підлягає задоволенню та згідно ст. 73 ЦПК України, суд поновлює позивачеві строк для звернення до суду з цим позовом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Відповідно Закону України від 15.01.2015 року № 116-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення порядку проходження військової служби та питань соціального захисту громадян України, які проходять військову службу під час особливого періоду» було внесено зміни до ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», відповідно до яких починаючи з 08.02.2015 року за громадянами України, які призвані на строкову військову службу, на строк до закінчення особливого періоду, але не більше одного року, зберігалося місце роботи (посада), середній заробіток на підприємстві, в установі, організації незалежно від підпорядкування та форми власності.

Законом України від 15.01.2015 року № 116-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення порядку проходження військової служби та питань соціального захисту громадян України, які проходять військову службу під час особливого періоду» було внесено зміни до обов`язок, відповідно до яких, громадяни України, призвані на строкову військову службу на строк до закінчення особливого періоду, користуються гарантіями, передбаченими частиною 3 та 4 ст. 119 Кодексу законів України про працю».

Згідно з п.2 ст. 36 КЗпП України, підставами припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення.

Однак, відповідно до ч. 3 ст. 119 КЗпП України за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації, зберігаються місце роботи, посада і компенсується із бюджету середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, в яких вони працювали на час призову, незалежно від підпорядкування та форми власності. Виплата таких компенсацій із бюджету в межах середнього заробітку проводиться за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до постанови Кабінету Міністру України від 04.11.2015 року № 911 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2015 року № 105», виплати компенсації підприємствам, установам, організаціям у межах середнього заробітку працівників, призваних на строкову військову службу на особливий період здійснюється з 11 червня 2015 року.
Тобто, відповідно до законодавства України з 08.02.2015 року зазначеній категорії громадян середній заробіток на підприємстві зберігався на загальних підставах, а починаючи з 11.06.2015 року підприємствам, установам, організаціям здійснюється компенсація цього заробітку за рахунок державного бюджету.
Порядком виплати компенсації підприємствам, установам, організаціям у межах середнього заробітку працівників, призваних на строкову військову службу, призваних на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, затвердженим постановою Кабінету Міністру України від 04 березня 2015 року №105 передбачено, що для виплати компенсації підприємство, установа або організація подає щомісяця до 15 числа органу соціального захисту населення звіт про фактичні витрати на виплату середнього заробітку працівникам згідно з додатком 1, погоджений районним (міським) військовим комісаріатом, який здійснював призовпрацівника на військову службу, в частині підтвердження призову та проходження військової служби, для подання до 19 числа їх копій, а також зведених звітів про фактичні витрати на виплату середнього заробітку працівникам згідно з додатком 2 структурним підрозділам соціального захисту населення.
Частиною 2 обов`язок визначено, що громадяни України, призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими частинами третьою та четвертою статті 119 Кодексу законів про працю України, а також частиною першою статті 51, частиною п`ятою статті 53, частиною третьою статті 57, частиною п`ятою статті 61 Закону України «Про освіту».

Пунктом 2 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» поширено дію частини другої і третьої обов`язок, частини третьої статті 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та частин третьої статті 119 КЗпП України та частини третьої в редакції цього Закону на громадян України, які починаючи з 18 березня 2014 року були призвані на військову службу на підставі Указу Президента України від 17.03.2014 року № 303 «Про часткову мобілізацію», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію».

На момент звільнення позивача 31.12.2015 року на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України, в Україні згідно Указу Президента України діяв особливий стан, тому на нього поширювалися вимоги ч. 3 ст. 119 КЗпП України.

Поновити порушене право позивача можливо шляхом поновлення його на роботі у КП «Криворізька муніципальна гвардія» з 31.12.2015 року на посаді, яку він займав до звільнення.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік.
Оскільки позивача було звільнено з порушенням вимог КЗпП України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню також середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Враховуючи, що ч. 1 ст. 50 КЗпП України нормальна тривалість робочого часу працівників не може перевищувати 40 годин на тиждень, отже норма відпрацьованого часу за один день складає 8 годин.

Відповідно до п. 4 розділу ІІІ Порядку № 100 розрахунки у подібних правовідносинах проводяться виходячи із установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, тобто 9 гривень 62 копійок за 1 годину роботи.

При цьому, суд погоджується з розрахунком позивача, який зроблено відповідно ст. 235 КЗпП України, Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року, довідки про середньоденну заробітну плату позивача, надану відповідачем та кількості робочих днів за час вимушеного прогулу з 31.12.2015 року по 11.01.2017 року.

Час вимушеного прогулу складає 383 (кількість днів) * 8год. (середня тривалість зміни) = 3064 годин.

Середньогодинна заробітна плата складає 9 гривень 62 копійок.

Середній заробіток позивача за час вимушеного прогулу з 31 грудня 2016 року по 18 січня 2017 року включно (день ухвалення рішення) дорівнює 29 475 гривень 68 копійок = (9, 62 грн.* 3064 год.).

Згідно ст. 88 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір» з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 551,20 грн..

Керуючись ст.ст. 10, 11,209,212, 214-215 ЦПК України, суд ,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до комунального підприємства «Криворізька муніципальна гвардія» про поновлення на роботі, нарахування і сплату середньої заробітної плати - задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк звернення до суду з позовом до комунального підприємства «Криворізька муніципальна гвардія» про поновлення на роботі, нарахування і сплату середньої заробітної плати.

Визнати незаконним та скасувати наказ № 316-к від 31.12.2015 року про звільнення ОСОБА_1 з підприємства на підставі п.2 ст. 36 Кодексу законів про працю України в частині звільнення ОСОБА_1 .

Поновити ОСОБА_1 на посаді охоронника КП «Криворізька муніципальна гвардія» з дати звільнення, а саме з 31.12.2015 року.

Стягнути з комунального підприємства «Криворізька муніципальна гвардія» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 31.12.2015 року по 18.01.2017 року в сумі 29 475 (двадцять дев`ять тисяч чотириста сімдесят п`ять) гривень 68 копійок.

Стягнути з Комунального підприємства «Криворізька муніципальна гвардія» на користь держави судовий збір у розмірі 551 (п`ятсот п`ятдесят одна) гривня 20 копійки.

Рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі на комунальному підприємстві «Криворізька муніципальна гвардія» про поновлення на роботі, нарахування і сплату середньої заробітної плати та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Дніпропетровської області через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення - протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Н.В.Чернова