Справа № 2-н-712/07
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2017 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Васильченка О. В. ,

при секретарі - Лупінос Я. В.,розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві скаргу ПАТ «Родовід Банк» на дії головного державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Бережної Тетяни Олександрівни,

В С Т А Н О В И В :

ПАТ «Родовід Банк» пред'явив у суді скаргу на дії головного державного виконавця Дарницького РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві Бережної Т.О., в якій просив визнати незаконними дії державного виконавця, скасувати постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві від 02.12.16 в межах виконавчого провадження № 52269870.

Скаргу обґрунтував тим, що державним виконавцем не здійснено всіх заходів щодо примусового виконання судового наказу Подільського районного суду м. Києва від 05.11.07 передбачених ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» і судове рішення фактично не виконане.

У судове засідання представник заявника не з'явився, подав до суду заяву, в якій скаргу підтримав в повному обсязі та просив розгляд справи проводити за його відсутності.

Державний виконавець свого права на участь у судовому засіданні не використав, в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, жодної заяви не надав, тому суд вважав за можливе розглянути скаргу за його відсутності.

Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, суд прийшов до висновку про часткове задоволення скарги виходячи з наступних підстав.

Постановою головного державного виконавця Дарницького РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві Бережної Т.О. від 02.12.16 (ВП № 52269870) повернуто виконавчий документ: судовий наказ № 2-Н-712/07 виданий 05.11.07 Подільським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Родовідбанк» 15334,28 грн. боргу, стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с. 14, 15).

Із вказаної постанови вбачається, що в ході проведення виконавчих дій з метою забезпечення примусового виконання виконавчого документа державним виконавцем встановлено, що за боржником на праві приватної власності не зареєстровано транспортних засобів, розрахункові рахунки в банківських установах відсутні, боржник на обліку в органах ПФУ не перебуває, пенсію не отримує, офіційно не працює, відомості щодо реєстрації нерухомого майна за боржником відсутні, інше майно на яке можливо звернути стягнення за місцем реєстрації боржника відсутнє. Вжиті заходи щодо розшуку майна, джерела отримання доходів виявилися безрезультатними.

01.02.17 ПАТ «Родовід Банк» отримало постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві.

Звертаючись до суду з даною скаргою, заявник посилався на те, що за період з моменту відкриття виконавчого провадження і до повернення виконавчого документа стягувачу, державним виконавцем не вчинено належних та достатніх дій з примусового виконання рішення суду передбачених Законом України «Про виконавче провадження», а тому він змушений звернутися до суду зі скаргою на дії державного виконавця.

Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються Законом України «Про виконавче провадження».

Статті 1, 2 Закону України «Про виконавче провадження» (чинного на день виникнення правовідносин) визначають, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ст.ст. 6, 11 Закону України «Про виконавче провадження», (чинного на день виникнення правовідносин), державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб, вживати заходів необхідних для своєчасного і в повному обсязі примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасного і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до п. 3 постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.14 № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» зазначається, що при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні враховувати, що Законом про виконавче провадження передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження. Так, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачені Законом про виконавче провадження заходи примусового виконання рішень неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина 1 ст.11), а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов'язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій ( ч.7 ст.12).

Із п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» вбачається, що виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Всупереч п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» в спірній постанові не зазначено, які саме конкретно заходи щодо розшуку майна боржника здійснювались державним виконавцем відповідно до цього Закону і вони виявилися безрезультатними.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», окрім іншого, державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду з поданням про розшук боржника-фізичної особи або дитини чи про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, стосовно якої складено виконавчий документ про її відібрання; викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що знаходяться у виконавчому проваджені, а в разі неявки боржника без поважних причин виносити постанову про його привід через органи внутрішніх справ; у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Із постанови державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачеві не вбачається чи здійснювались державним виконавцем виклики боржника у виконавчому провадженні, чи застосовувався привід через органи внутрішніх справ відносно нього, чи звертався до суду з поданням про розшук боржника-фізичної особи та чи здійснювався державним виконавцем вихід за місцем проживання боржника з метою перевірки майнового стану боржника. Крім того, державний виконавець не реалізував свого права на звернення до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи.

Станом на день розгляду скарги, письмових заперечень щодо обставин викладених у скарзі державним виконавцем до суду не подано, доводи скаржника не спростовано, свого права на участь у судовому засіданні не використано.

Враховуючи викладені вище обставини у їх сукупності, суд приходить до висновку, що при прийнятті постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві, державний виконавець не вжив належних та достатніх заходів з примусового виконання рішення суду передбачених ст.ст. 10, 18 Закону України «Про виконавче провадження», а відтак скарга в частині скасування постанови ґрунтується на вимогах Закону та підлягає задоволенню.

У скарзі заявник просив також визнати незаконними дії державного виконавця при винесенні постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві.

Суд вважає, що в цій частині вимоги скарги задоволенню не підлягають, оскільки заявником не зазначено, які саме конкретно дії державного виконавця при винесенні ним постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві він просить визнати незаконними.

Згідно з ч. 2 ст. 387 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Керуючись ст. 383-389 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Скаргу ПАТ «Родовід Банк» на дії головного державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Бережної Тетяни Олександрівни, задовольнити частково.

Скасувати постанову головного державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Бережної Тетяни Олександрівни від 02.12.16 про повернення виконавчого документу стягувачеві у виконавчому провадженні № 52269870.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м.Києва через Подільський районний суд м.Києва протягом п'яти днів з дня проголошення (отримання її копії).

СуддяО. В. Васильченко