АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа №753/8146/16
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 січня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого: Невідомої Т.О.

суддів: Гаращенка Д.Р., Пікуль А.А.

секретар: Ільченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 01 листопада 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання грошових коштів спільними коштами подружжя,

№ апеляційного провадження: №22-ц/796/1158/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Комаревцева Л.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Невідома Т.О.

в с т а н о в и л а :

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 01 листопада 2016 року відмовлено в задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання грошових коштів спільними коштами подружжя.

Не погодившись із таким рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі. Зазначає, що ОСОБА_2 після розірвання шлюбу здійснила погашення заборгованості за кредитним договором за рахунок спільних коштів у сумі 100 850,00 грн., які були накопичені в період шлюбу за рахунок спільних заощаджень подружжя, а тому відповідно до ст. 70 СК України він має право на 1/2 частину вказаних коштів, а саме на 50 425,00 грн.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити з наведених в ній підстав.

ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_5 проти задоволення апеляційної скарги заперечували, вважали, що спір вирішений судом правильно.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в суд апеляційної інстанції, з'ясувавши обставини справи та оговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, з 14 червня 1986 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі.

Від шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_6, 1986 року народження, та доньку ОСОБА_7, 1997 року народження.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 09 грудня 1994 року шлюб між сторонами було розірвано, але ні позивач, ні відповідач до відділу РАЦС для отримання свідоцтва про розірвання шлюбу не звертались до 13 січня 2011 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу від 13 січня 2011 року, актовий запис №16 (а.с.4).

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 12 червня 2012 року та рішенням Апеляційного суду міста Києва від 22 липня 2014 року визначено частки у спільній сумісній власності подружжя щодо нерухомого майна та визначено порядок користування квартирою (а.с.5-6, 7-10).

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 03 лютого 2016 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задоволено частково, а саме: визнано грошові кошти в сумі 15 444,93 грн., які знаходились на рахунку НОМЕР_1 у ПАТ «Альфа-Банк», спільними коштами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та стягнуто з останньої на користь ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 7 722,47 грн. Врешті позовних вимог відмовлено (а.с.11-15).

Під час розгляду вказаної справи ОСОБА_1 стало відомо, що ОСОБА_2 має рахунок НОМЕР_2 у ПАТ «Банк Форвард», на якому перебувають грошові кошти у сумі 100 850,00 грн., на підтвердження чого надав до суду банківську виписку по кредитному рахунку ОСОБА_2 НОМЕР_2 (а.с.16-20).

У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання грошових коштів у розмірі 100 850,00 грн. спільними та просив визнати вказані кошти спільним майном подружжя та стягнути на його користь з відповідача 1/2 частину грошових коштів, а саме: кошти у сумі 50 425,00 грн. в рахунок поділу спільного майна подружжя.

У судовому засіданні 01 листопада 2016 року ОСОБА_1 підтримав подане ним через канцелярію суду клопотання про залишення без розгляду п.2 позовних вимог.

Ухвалою суду від 01 листопада 2016 року залишено без розгляду позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення 50 425,00 грн. в порядку поділу спільного майна подружжя.

З'ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1

При цьому, ухвалюючи рішення, суд виходив з того, що у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження позовних вимог ОСОБА_1 про визнання грошових коштів спільним майном подружжя.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (ст. 61 СК України).

Згідно з ч. 4 ст. 65 СК України договір, укладений одним з подружжя в інтересах сім`ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використано в інтересах сім'ї.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до роз'яснень, викладених в п. п. 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи.

Як вбачається з матеріалів справи, 15 листопада 2013 року, тобто після розірвання шлюбу (шлюб розірвано 13 січня 2011 року), на підставі заяви (оферти) №110440501 від 15 листопада 2013 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Банк Руский Стандарт», правонаступником якого є ПАТ «Банк Форвард», було укладено договір про надання у користування платіжної картки, за умовами якого банком було відкрито рахунок НОМЕР_2 та видано платіжну картку з лімітом у сумі 50 000,00 грн. строком на 55 днів (а.с.31, 59-61).

Згідно листа ПАТ «Банк Форвард» від 13 січня 2015 року №14/1-08-796, станом на 13 січня 2015 року заборгованість по виконанню договору від 15 листопада 2013 року в ОСОБА_2 відсутня, договір та рахунок НОМЕР_2 закрито (а.с.33).

Відтак з матеріалів справи вбачається, що рахунок ОСОБА_2 було відкрито для погашення кредитних зобов'язань перед ПАТ «Банк Руский Стандарт», правонаступником якого є ПАТ «Банк Форвард», за договором про надання у користування платіжної картки, укладеного вже після розірвання шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Крім того згідно довідки ПАТ «Банк Форвард» від 25 травня 2015 року №21/8-6-024 в ОСОБА_2 станом на 13 січня 2011 року відкритих депозитних рахунків у ПАТ «Банк Форвард» не було (а.с.30).

Відповідно до вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Проте, ОСОБА_1 не було надано суду належних доказів, що спірні кошти були накопичені під час шлюбу та є спільною власністю подружжя.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 здійснила погашення заборгованості за кредитним договором за рахунок спільних коштів у сумі 100 850,00 грн. не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції як щодо розміру коштів так і щодо їх походження, а тому відхиляються колегією суддів.

Всі викладені у апеляційній скарзі обставини проаналізовані судом у сукупності з іншими доказами по справі, висновки суду є повністю мотивованими і підстав для сумніву у їх обґрунтованості не вбачається.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 01 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили, шляхом подання касаційної скарги до цього суду.

Головуючий: Т.О. Невідома

Судді: Д.Р. Гаращенко

А.А. Пікуль