АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 641/5288/16-ц Головуючий суддя І інстанції Богдан М. В.
Провадження № 22-ц/790/1398/17 Суддя доповідач Карімова Л.В.
Категорія: договірні
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого: Карімової Л.В.,

суддів колегії: ОСОБА_1,

ОСОБА_2,

за участю секретаря Баранкової В.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний Банк» в особі представника ОСОБА_3 на рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 28 листопада 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» про визнання договору іпотеки припиненим,

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2016 року Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський акціонерний Банк» ( далі - ПАТ «ВіЕйБі Банк») в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» ОСОБА_5 звернулось з позовом до ОСОБА_4, в якому просило в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_6 перед банком за кредитним договором № 731/08 від 24.04.2008 року в розмірі 2764127,94 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки - належну ОСОБА_4 двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 шляхом його продажу від імені банку будь-якій особі покупцю за початковою ціною, визначеною на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної суб»єктом оціночної діяльності під час його реалізації у порядку, передбаченому ст. 38 ЗУ «Про іпотеку».

В обґрунтування своїх вимог посилалось на те, що 24.04.2008 року між ВАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_6 укладено кредитний договір № 731/08.

З метою виконання позичальником своїх зобов»язань щодо повернення кредитних коштів між ВАТ «ВіЕйБі Банк» в особі Харківської філії та ОСОБА_4 24.04.2008 року укладено іпотечний договір, відповідно до якого ОСОБА_4 в іпотеку банку передано двокімнатну квартиру АДРЕСА_1.

Рішенням Київського районного суду м.Харкова від 18.07.2012 року з ОСОБА_6 на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» достроково стягнуто заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 483459,77 грн. Вказане рішення набрало законної сили.

23.03.2016 року банк направив ОСОБА_4 вимогу про повернення коштів з попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки, яку вона отримала 18.04.2016 року.

Відповідач ОСОБА_4 в особі свого представника позов ПАТ «ВіЕйБі Банк» не визнала, звернулася до суду із зустрічним позовом про визнання в порядку вимог ст. 559 ЦК України припиненим договір іпотеки від 24.04.2008 року з 17 листопада 2008 року; зобовязання ПАТ «ВіЕйБі Банк» зняти обтяження за іпотечним договором від 24.04.2008 року в реєстрах обтяжень та заборон нерухомого майна.

Посилалася на те, що 17.11.2008 року без її відома та згоди до кредитного договору його сторонами було укладено додаткову угоду, де було збільшено розмір процентів за користування кредитними коштами з 14% до 17% річних.

Рішенням Комінтернівського районного суду міста Харкова від 28 листопада

2016 року в задоволенні позовних вимог ПАТ «ВіЕйБі Банк» до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено.

В задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 до ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» про визнання договору іпотеки припиненим відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ПАТ «ВіЕйБі Банк», посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки та задовольнити в цій частині позовні вимоги в повному обсязі.

В іншій частині рішення суду не оскаржує.

Зазначає, що суд першої інстанцій дійшов помилкового висновку про порушення банком строку позовної давності, оскільки не врахував вимоги п. 10.1 іпотечного договору, в якому передбачено, що договір набирає чинності з дати підписання його сторонами та діє до повного виконання ними прийнятих на себе зобовязань,

Вважає, що ухвалення рішення про відмову у задоволенні вимог ПАТ «ВіЕйБі Банк» в частині звернення стягнення на предмет іпотеки призведе до штучного зменшення ліквідаційної маси, що порушить права держави в особі Фонду, інших кредиторів ПАТ «ВіЕйБі Банк», спричинить невиправдані видатки з Державного бюджету України, а також збитки держави в особі Фонду гарантування в особливо великих розмірах.

Вислухавши пояснення представника ОСОБА_4 ОСОБА_7, перевіривши відповідно до вимог ч.1 ст. 303 ЦПК України матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позову ПАТ «ВіЕйБі Банк», суд першої інстанції виходив з того, що позивачем було порушено строк позовної давності для звернення до суду з вказаними позовними вимогами.

Колегія суду погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи 24.04.2008 року між ВАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_6 укладено кредитний договір № 731/08, за яким банк надає позичальнику кредит у сумі 50000 дол. США строком до 24.04.2018 року зі сплатою 14% річних. Відповідач ОСОБА_6 зобовязалась повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленими кредитним договором.

З метою виконання позичальником своїх зобовязань щодо повернення кредитних коштів між ВАТ «ВіЕйБі Банк» в особі Харківської філії та ОСОБА_4 24.04.2008 року укладено іпотечний договір, відповідно до якого ОСОБА_4 в іпотеку банку передано належну їй двокімнатну квартиру АДРЕСА_1.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 18.07.2012 року з ОСОБА_6 на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» достроково стягнуто заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 483459,77 грн. Вказане рішення набрало законної сили і відповідно до вимог ч.3 ст. 61 ЦПК України є преюдиціальним.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до ст. ст. 610, 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 266 ЦК України передбачено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до частини пятої ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобовязання і є дійсною до припинення основного зобовязання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Виходячи з вищевказаних норм права та правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду України від 21.01.2015 року у справі № 6-190цс14, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що пред»явивши 29.03.3010 року до суду вимогу про повне повернення кредиту, банк відповідно до ст. 1050 ЦК України змінив передбачений договором кредиту строк виконання основного зобовязання.

Як вбачається з матеріалів справи кредитним договором № 731/08 від 24.04.2008 року не встановлено строк, протягом якого сторони можуть звернутися до суду за захистом своїх прав, тому до вищевказаних відносин слід застосовувати загальний строк позовної давності 3 року.

Після набрання чинності рішення Київського районного суду м. Харкова від 18.07.2012 року про стягнення заборгованості внаслідок переривання строку спливу позовної давності розпочала свій перебіг позовна давність для здійснення банком права на звернення стягнення на іпотечне майно, яким забезпечені вже вирішені судом зобовязання по достроковому поверненню кредиту і сплаті поточного боргу. Інших вимог по цій справі судом не розглядалося.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Таким чином перебіг строку позовної давності за спірним договором почався 29 липня 2012 року і закінчився 29 липня 2015 року. ПАТ «ВіЕйБі Банк» звернувся до суду 13 червня 2016 року, тобто за спливом трирічного строку позовної давності.

Доводи апеляційної скарги ПАТ «ВіЕйБі Банк» про те, що судом першої інстанції не враховано, що відповідно до п.10.1 Іпотечного договору визначено, що цей договір набирає чинності з дати його підписання сторонами та діє до повного виконання ними прийнятих на себе зобовязань, колегія суддів вважає безпідставними.

Відповідно до Закону України «Про іпотеку» в силу іпотеки право іпотекодержателя одержати задоволення за рахунок заставленого майна виникає не з моменту укладення ним договорів кредиту чи іпотеки, а у разі порушення боржником своїх зобовязань. У зв'язку із чим судом першої інстанції правильно застосовані до виниклих правовідносин вимоги цього Закону та п.4 статті 267 ЦК України.

Враховуючи вищевикладені обставини, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до ст. 308 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги і залишення рішення районного суду без змін.

В іншій частині рішення районного суду оскаржено не було, тому апеляційним судом не переглядалось.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу відхилити.

Рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 28 листопада 2016 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання цією ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: