Дата документу 23.01.2017
Справа № 320/6970/16-ц
Провадження №2/320/376/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 січня 2017 року Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області в складі:
головуючого - судді Горбачової Ю.В.,
при секретарі Луценко П.В.,
розглянувши у судовому засіданні в м. Мелітополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Мелітопольського міськрайонного суду з позовом до Міністерства оборони України, в якому просить стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 100000 гривень. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що він проходив військову службу на території Афганістану в період з 05 липня 1984 року по 18 серпня 1985 року. Відповідно до Переліку, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 63 від 08 лютого 1994 року на території Афганістану в період з квітня 1978 року по грудень 1989 року велись бойові дії. Наслідками виконання його військових службових обов`язків за час перебування в Афганістані є гіпертонічна хвороба ІІ ст., стенокардія, церебральний атеросклероз ІІІ ст., ДЕП ІІ ст. Він є інвалідом ІІІ групи, внаслідок захворювань отриманих під час виконання військової служби. Його турбують вічні головні болі з локалізацією в тім`яній, потиличній області, помірне запаморочення, порушення мови, періодичні болі в поперековому відділі хребта, болі в правому підребер`ї, шум у вухах. Після проведених лікувань стан здоров`я в повному обсязі не відновився. Внаслідок захворювання він змушений тривалий час знаходитись на лікарняному, проходити чисельні медичні огляди та обстеження, відновлювальні процедури. У зв`язку із захворюванням, отриманим під ас проходження військової служби, порушені його нормальні життєві зв`язки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, в нього постійно виникають складнощі у зв`язку з болем та постійними спазмами. Все це завдає йому моральних страждань.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, надавши суду заяву про розгляд справи за його відсутності, просить задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.
Представник відповідача ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, надавши суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову заперечує посилаючись на підстави викладені в письмових запереченнях. В своїх запереченнях він посилається на те, що Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено соціальне забезпечення військовослужбовців у разі встановлення інвалідності, пов`язаної з проходженням військової служби, шляхом виплати грошової допомоги, яку позивач отримав. Спеціального закону з визначення порядку та умов відшкодування завданої моральної шкоди законодавцем не прийнято. Крім того, в матеріалах справи відсутні докази вчинення Міністерством оборони України винних дій щодо позивача та наявність причинного зв`язку між такими діями та моральною шкодою, як і відсутні докази завдання позивачеві моральної шкоди.
Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази і проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу на території Республіки Афганістан в період з 05 липня 1984 року по 18 серпня 1985 року, тобто в період, коли там велись бойові дії, що підтверджується записом у військовому квитку НОМЕР_1 та довідкою ІНФОРМАЦІЯ_1 № 428/с від 17 жовтня 2016 року (а.с.9-12).
Згідно виписки із історії хвороби №488 ОСОБА_1 знаходився на лікуванні в КУ «Госпіталь ветеранів війни» ЗОР з 23.03.2016 року по 06.04.2016 року, з діагнозом: дифузний кардіосклероз, БПВЛНПГ. СН ІІ А фк.ІІ. Гіпертонічна хвороба ІІ ст. ступінь -3, ризик-3, гіпертрофія лівого желудочка. Дисциркуляторна енцефалопатія ІІ ст. вестибулярний, цефалічний синдром. Хр. безкалькулезний холецистит в ст. ремісії. Хр. панкреатит в ст. ремісії. Хр. пиелонефрит в ст. ремісії. Подагра, подагричеський полиартрит НФС І ст. ДДПП, цервикалгія (а.с.15).
Згідно копії виписки із медичної картки стаціонарного хворого № 7935 ОСОБА_1 проходив в 3 терапевтичному відділенні з 29.11.2015 року по 23.12.2015 року, з основним діагнозом: гіпертонічна хвороба ІІ ст., ступ.2, ризик високий. ІХС. Дифузний кардіосклероз. СН І. Супутній діагноз: хронічний холецистит, ф.н. ремісії. СКД. Атонія передміхурової залози. Хронічний подагричний артрит, поліартрит в ст.н. ремісії з переважним ураженням колінних суглобів ІІ ст. ПФС І-ІІ. Поширений остеохондроз хребта з больовим корінцевим синдромом. Варикозна хвороба вен нижніх кінцівок (а.с.16).
Згідно виписки із медичної картки стаціонарного хворого № 7379 ОСОБА_1 проходив лікування в 1 терапевтичному відділенні з 03.11.2014 року по 27.11.20154 року. Основне захворювання: Гіпертонічна хвороба ІІ ст., ступінь 2, ризик 3 ІХС. Дифузний кардіосклероз. СН-Іст. (а.с.17).
Згідно виписки із історії хвороби № 415 ОСОБА_1 знаходився на лікуванні з 14.03.2013 року по 01.04.2013 року з діагнозом: стенокардія напруги ІІ фк., БПВЛНПГ. СН ІІ А фк.ІІ. Гіпертонічна хвороба ІІ ст. ступінь -3, ризик-4, гіпертрофія лівого желудочка. Дисциркуляторна енцефалопатія ІІ ст. в обох басейнах, вестибулярний с-м. Церебральний атеросклероз ІІ ст. ДДПП, вертеброгенна цервикоторакалгія, помірний больовий синдром (а.с.18).
Згідно виписки із історії хвороби № 468 ОСОБА_1 знаходився на лікуванні в кардіологічному відділенні КЗ «Запорізький обласний госпіталь для інвалідів великої вітчизняної війни» з 21.03.2012 року по 08.04.2012 року з діагнозом: гіпертонічна хвороба ІІІ ст. ступінь-3, ризик 3, гіпертрофія лівого желудочка. Дисциркуляторна енцефалопатія ІІ ст. в обох басейнах, вестибулярний, астеноневротичний с-м. Церебральний атеросклероз ІІ ст. ДДПП, цервикоторакалгія, помірний больовий синдром, стенокардія напруги ІІІ фк.,НБПВЛНПГ. СН ІІ А фк. І. Хронічний подагричний артрит. НФС 2 ст. (а.с.19).
Згідно витягу із медичної картки № 6621 стаціонарного хворого, ОСОБА_1 проходив лікування в Українській державній медико-соціальному центрі ветеранів війни з 19.10.2010 року до 13.11.2010 року з діагнозом: гіпертонічна хвороба ІІ ст. ІХС. Атеросклеротичний кардіосклероз. СН Іст. (а.с.20).
Згідно витягу із медичної картки № 5274 стаціонарного хворого, ОСОБА_1 проходив лікування в Українському державному медико-соціальному центрі ветеранів війни з 07.10.2008 року до 31.10.2008 року з діагнозом: гіпертонічна хвороба ІІ ст. ІХС. Атеросклеротичний кардіосклероз. СН 0- Іст. (а.с.21).
Будь-які дані про отримання ОСОБА_1 в період з 05 липня 1984 року по 18 серпня 1985 року, контузії, травми, каліцтва в медичних документах не зазначені.
Додані до позову позивачем медичні документи (виписні епікризи) свідчать про те, що ОСОБА_1 почав звертатись до лікарів з 2008 року зі скаргами на головну біль, підвищення артеріального тиску, зниження зору та слуху, слабкість,тощо. З його слів, які відображені в виписних епікризах, хворим вважає себе то з 1985 року, то з 2008 року, коли почав підвищуватись артеріальний тиск. Лікувався стаціонарно та амбулаторно.
Згідно витягу з протоколу №1019 від 06.06.2011 року, захворювання колишнього військовослужбовця ОСОБА_3 - гіпертонічна хвороба ІІІ ст. ІХС. Стенокардія напруження. ФК ІІІ. СН ІІ А ст.. Церебральний атеросклероз ІІІ ст. ДЕП ІІ ст., що підтверджуються військово-обліковими та медичними документами, - захворювання пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії. (а.с.14).
Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Частиною 1 ст. 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Вбачається, що цивільне законодавство встановлює загальне правило, відповідно до якого відповідальність за завдання моральної шкоди настає за наявності всіх основних умов відповідальності, а саме: протиправної поведінки, яка завдала моральної шкоди, причинного зв`язку та вини завдавача шкоди.
У такому випадку необхідно враховувати, чим підтверджується факт завдання особі моральної шкоди, за яких обставин та якими діями (бездіяльністю) вона завдана, в якій грошовій формі чи в якій матеріальній формі особа оцінює завдану їй шкоду та з чого вона при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Позивач посилається на завдання йому моральної шкоди через отримання травм, в зв`язку з проходженням військової служби. Зазначає, що від травм у нього розвинулись хвороби та погіршився стан здоров`я, він позбавлений можливості вести повноцінний спосіб життя, працювати, постійно відчуває страждання, психологічний дискомфорт, багато коштів витрачає на лікування.
За вимогами ч.3 ст.10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно з ч.1 ст.11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.
Відповідно до ст.23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема, у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я.
Позивач не надав будь-яких доказів на підтвердження завдання йому моральної шкоди внаслідок протиправних дій відповідача та причинно-наслідкового зв`язку між такими діями та отриманою шкодою, або докази, які б свідчили, що у нього змінився звичний спосіб життя. Навпаки, наявні в матеріалах справи копії документів, свідчать про те, що до 2011 року позивач вів повноцінне життя.
Крім того, у ст. 17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що відшкодування військовослужбовцям заподіяної моральної і матеріальної шкоди провадиться у встановленому законом порядку.
Саме цим законом визначені соціальні гарантії військовослужбовців у випадку встановлення інвалідності, яка пов`язана з виконанням обов`язків військової служби. Такі гарантії реалізуються шляхом виплати грошової допомоги, спір щодо отримання якої між сторонами відсутній.
Стаття 1167 ЦК України регулює позадоговірні (деліктні) відносини, тому зазначена норма матеріального права не поширюється на правовідносини, з приводу яких виник спір між сторонами, і в такому випадку підлягає застосуванню Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Таким чином, з огляду на наведене, в задоволенні позову слід відмовити за недоведеністю позивачем викладених обставин.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.3, 8, 10, 60, 212-215 ЦПК України,
В И Р І Ш И В :
В задоволенні позову ОСОБА_4 до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через Мелітопольський міськрайонний суд шляхом подачі протягом 10 днів апеляційної скарги.
Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ: Ю.В. Горбачова