Єдиний унікальний номер 719/348/16-ц
Номер провадження 2/719/9/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2017 року

м. Новодністровськ

Новодністровський міський суд Чернівецької області в складі:

судді Луців О.В.,

секретаря Матковської А.О.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника Новодністровської міської ради ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Новодністровськ, Чернівецької області, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Новодністровського міського голови ОСОБА_3, Новодністровської міської ради Чернівецької області, КП «Новодністровський житловик» про визнання незаконним та скасування розпорядження Новодністровського міського голови № 258/0 від 25 листопада 2016 року, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за вимушений прогул,-

ВСТАНОВИВ:

30 листопада 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовною заявою до Новодністровського міського голови ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування розпорядження Новодністровського міського голови № 258/0 від 25.11.2016 р. «Про припинення контракту з начальником КП «Новодністровський житловик» ОСОБА_1О.».

14 грудня 2016 року за заявою позивача ухвалою суду Новодністровська міська рада Чернівецької області була залучена в якості співвідповідача в даній справі.

В подальшому, 13.12.2016 року та 14.12.2016 року ОСОБА_1 збільшила позовні вимоги та просила, окрім визнання незаконним та скасування розпорядження, поновити її на роботі на посаді начальника КП «Новодністровський житловик» та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування заявлених вимог вказала, що працювала на посаді начальника КП «Новодністровський житловик» з 21.04.2011 року до 12.12.2016 року і була звільнена оскаржуваним розпорядженням у звязку з порушенням умов дії контракту.

Не погоджуючись із розпорядженням Новодністровського міського голови № 258/0 від 25 листопада 2016 року (надалі - Розпорядження №258/о), позивач зазначила, що останнє містить невірне формулювання щодо припинення, хоча посилання в Розпорядженні йде на пункти контракту, які регулюють підстави звільнення. Окрім того, вважає невірним застосування відносно неї п. 96.4 ст. 96 ПК України, оскільки згідно ч. 2 п. 96.5 ст. 96 ПК України податковий борг виник з незалежних від неї обставин з огляду на п. 4 ст. 31 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Так, ОСОБА_1 неодноразово зверталась до Новодністровського міського голови ОСОБА_3 про виділення дотацій з бюджету на погашення заборгованості підприємства, в тому числі податкової, яка виникла внаслідок економічно необґрунтованих тарифів на послуги та небажання виконавчого комітету Новодністровської міської ради встановлювати обґрунтовані тарифи.

Окрім того, позивач додала, що підприємство у звязку з систематичною відсутністю обігових коштів на рахунках КП «Новодністровський житловик» через наявну заборгованість населення за надані послуги, заборгованість управління праці та соціального захисту населення за субсидії та пільги, невідшкодування Новодністровською міською радою Чернівецької області вартості наданих підприємством послуг, які не включені в тариф, сплачувало податок з доходів фізичних осіб (надалі - ПДФО) невчасно та не в повному обсязі.

При цьому, зауважила, що в 2011 році, коли вона була призначена керівником підприємства, останнє мало вже заборгованість з ПДФО в сумі 150000 грн. та нараховану пеню, які КП «Новодністровський житловик» в подальшому погашало, в тому числі за рахунок дотацій міської ради. Позивач пояснила, що підприємство знаходиться у скрутному матеріальному становищі, у звязку з чим неодноразово зверталось до Новодністровської міської ради як до власника про виділення дотацій з міського бюджету, однак жодних відповідей на листи та звернення, а також пояснення з приводу непідвищення тарифів до економічно обґрунтованих, так і не отримала. Додала, що підприємство постійно з метою економії коштів здійснює оптимізацію видатків шляхом переведення працівників на 4-ьохгодинний робочий день, надання відпусток за власний рахунок, відтермінування збільшення мінімальної зарплати на 6 місяців, скорочення штату працівників.

Пояснила, що підприємство постійно проводить претензійно-позовну роботу, яка має своїм результатом систематичне зменшення заборгованості населення за спожиті послуги, однак така заборгованість постійно виникає внаслідок того, що споживачі невчасно чи не в повному обсязі оплачують послуги. Оскільки така заборгованість погашається багатьма споживачами із запізненням від 1 до 6 місяців, підприємство звертається до споживачів лише із претензіями, а в інших випадках до суду.

Звертала увагу суду на те, що двічі на рік позивач як керівник підприємства звітувало перед виконавчим комітетом міської ради, в тому числі міським головою, про фінансове становище підприємства та результати його роботи і жодних зауважень, нарікань чи звинувачень на адресу керівника не звучало, натомість висловлювалось розуміння існуючої складної фінансової ситуації на підприємстві та причини її виникнення.

Окрім того, розпорядження «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності начальника КП «Новодністровський житловик» ОСОБА_1О.» від 16.11.2016 року № 245/о, на яке в преамбулі Розпорядження №258/о посилається міський голова, рішенням Новодністровського міського суду Чернівецької області від 06.12.2016 року визнано незаконним, а листи Сокирянського ОДПІ від 16.11.2016 року №5770/9/24-09-13, від 22.11.2016 року №400/9/24-09-17-00 взагалі на ознайомлення позивачу не надавались.

Позивач пояснила, що їй не зрозумілі підстави винесення оскаржуваного розпорядження з огляду на те, що ні міський голова, ні будь-хто інший не пояснив їй в чому саме полягало порушення нею п.п. 1,2,3,4,5,11 п. 5.3 Контракту, про що не зазначено також в самому Розпорядження №258/о від 25.11.2016 року.

ОСОБА_1 вважає, що її було звільнено незаконно у звязку з відсутністю правових підстав для дострокового розірвання контракту, оскільки податковий борг, який ймовірно став єдиною підставою винесення оскаржуваного розпорядження, виник не з вини керівника підприємства, а внаслідок невиконання органом управління майном зобовязання щодо створення належним умов для матеріального забезпечення і організації праці (реч. 2 п. 1.1 розд. І Контракту від 21.04.2011 року).

При цьому, додала, що окрім іншого, при звільненні були порушенні її права як депутата міської ради, закріплені в ст. 33 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад», через відсутність письмового попередження за 15 днів відповідної місцевої ради про звільнення позивача.

Представник КП «Новодністровський житловик» ОСОБА_4 свою позицію щодо заявленого позову висловити не зміг.

Новодністровський міський голова ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, однак подав заяву про розгляд справи за його відсутності, при цьому не надав будь-яких заперечень чи спростувань наведених в позовній заяві доводів позивача.

Представник Новодністровської міської ради ОСОБА_2, заперечував проти задоволення збільшеної позовної заяви, вважаючи, що в діях ОСОБА_1 наявна вина у виникненні податкової заборгованості через неякісну претензійно-позовну роботу підприємства, внаслідок чого перед підприємством була заборгованість споживачів, яка хоч і зменшувалась, проте не зникала. Окрім того, представник зауважив, що, хоча виконком і невчасно корегував тарифи, керівник КП «Новодністровський житловик» мала право звернутись до суду з позовом про стягнення різниці в тарифах чи зобовязання до його корегування, а тому підприємство не вичерпало всі можливості і допустило виникнення податкової заборгованості. Визнав, що міський голова надав відповідь лише на 2 із 11 листів позивача про виділення додаткових коштів та причини виникнення збитків у підприємства, хоча повинен був на них відреагувати.

Пояснив, що підставою для винесення оскаржуваного розпорядження був акт перевірки податкової та неефективна претензійно-позовна робота підприємства, при цьому додав, що Новодністровська міська рада не володіє жодними даними і немає доказів щодо нецільового чи неефективного використання коштів керівником підприємства, що в подальшому призвело до виникнення податкової заборгованості.

Погодився із твердженнями позивача, що причинами виникнення податкової заборгованості КП «Новодністровський житловик» були, в тому числі, заборгованість Управління праці та соціального захисту населення по оплаті пільг і субсидій та бездіяльність виконавчого комітету міської ради стосовно некорегування тарифу.

Представник відповідача ОСОБА_2 також зазначив, що висновок з приводу неефективності претензійно-позовної роботи підприємства міський голова зробив, виходячи лише із листів ОСОБА_1, в яких вона вказувала на суму наявної заборгованості населення зі спожитих послуг, не аналізуючи строки виникнення останньої та суми заборгованості, охопленої вже поданими до суду заявами (позовами). Додаткових пояснень від позивача міський голова отримати не бажав.

При цьому, представник ОСОБА_2 наголошував на тому, що міська рада є неналежним відповідачем за даним позовом, оскільки контракт укладався з міським головою.

Свідок ОСОБА_5, який працює головним державним ревізор-інспектором відділу податків і зборів з фізичних осіб Сокирянської ОДПІ, показав суду, що проводив перевірку підприємства з 26.09.2016 року по 14.10.2016 року за період з 01.01.2013 року по 31.12.2015 року. За результатами перевірки було встановлено заборгованість КП «Новодністровський житловик» з податку з доходів фізичних осіб в сумі 438417,40 грн. за лютий-грудень 2015 року, яка виникла через несвоєчасну сплату до бюджету даного податку. При цьому, свідок розяснив, що підприємство сплачувало ПДФО щомісяця, не було жодного місяця, в якому б не здійснювались перерахування податку, однак зважаючи на те, що підприємство мало минулі заборгованості зі сплати даного податку, всі ці суми йшли на погашення минулої заборгованості, а поточна заборгованість лишалась не погашеною. Натомість інших порушень податкового законодавства за результатами проведеної перевірки виявлено не було.

Свідки ОСОБА_6, ОСОБА_7, які являються членами виконкому міської ради з листопада 2015 року, пояснили, що ОСОБА_1 як керівник комунального підприємства двічі на рік звітує перед виконавчим комітетом Новодністровської міської ради про результати роботи підприємства за півріччя. При кожному звіті позивач постійно наголошувала на існуючій заборгованості КП «Новодністровський житловик», в тому числі зі сплати ПДФО, яка виникла та збільшується внаслідок незатвердження виконавчим комітетом економічно обгрунтованих тарифів на послуги підприємства, заборгованості управління праці та соціального захисту населення за пільги та субсидії, заборгованості населення тощо. Проте, ні члени виконкому, ні міський голова, який постійно був присутнім під час заслуховування даних звітів, не висловлювали жодних заперечень, зауважень чи будь-якої іншої критики на адресу ОСОБА_1 з приводу її роботи як керівника, натомість постійно заохочували та позитивно характеризували її. У виконавчого комітету ніколи не виникало питань щодо неефективності чи нераціональності використання коштів підприємства його керівником. Оскільки виконком міської ради не підвищував тарифи за послуги КП «Новодністровський житловик» до економічно обґрунтованих, як цього вимагала позивач, за результатами засідання комітету постійно приймались рішення про необхідність звернення до Новодністровської міської ради щодо виділення дотацій для підприємства. На думку свідків, винесене ОСОБА_3 розпорядження про звільнення позивача є політичною розправою міського голови за підтримку висловлення недовіри останньому зі сторони ОСОБА_1

Свідок ОСОБА_8, яка є депутатом Новодністровської міської ради та приймає участь у засіданнях виконавчого комітету з правом дорадчого голосу, дала суду покази, аналогічні показам свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7

Свідок ОСОБА_9, що працює в КП «Новодністровський житловик» з 01.06.2006 року бухгалтером, а з 17.03.2014 року головним бухгалтером, показала, що фінансові показники підприємства постійно залежать від тарифів, які затверджує виконавчий комітет ради, а тому, з урахуванням їх невідповідності заявленим підприємством, у останнього постійно існували збитки, були відсутні обігові кошти, без фінансової допомоги міської ради підприємство самотужки ніколи б не змогло погасити минулі та наявну заборгованості з ПДФО. Свідок зауважила також, що, коли ОСОБА_1 була призначена на посаду керівника підприємства в 2011 році, КП «Новодністровський житловик» мало заборгованість зі сплати ПДФО в сумі 150000 та пеню біля 25000 грн., які в подальшому були погашені позивачем, в тому числі за рахунок дотацій з міського бюджету. ОСОБА_9 пояснила, що заборгованість зі сплати саме даного виду податку виникла у підприємства у звязку з тим, що цей податок на відміну від інших може бути сплачений пізніше, оскільки пеня за несвоєчасну сплату ПДФО нараховується тільки при виявленні несплати в період перевірки податкової інспекції, натомість всі інші податки та збори сплачуються одразу, так як за їх несвоєчасну чи неповну сплату пеня та штрафні санкції нараховуються на наступний день.

Окрім того, свідок додала, що у міського голови та членів виконавчого комітету при поданні фінансових звітів підприємства жодного разу не виникало зауважень з приводу діяльності керівництва КП «Новодністровський житловик», натомість постійно вирішувалось питання щодо виділення додаткових коштів з бюджету для покриття різниці в тарифах, які виконком не бажав піднімати.

Свідок ОСОБА_10, яка з 2006 по 2013 роки працювала головним бухгалтером, а з 2013 року бухгалтером на підприємстві, показала, що через економічно необґрунтовані тарифи на послуги підприємство завжди мало борги, в тому числі з ПДФО, які погашались з міського бюджету невчасно або в неповному розмірі, внаслідок чого ситуація із нарахуванням пені та штрафних санкцій в КП «Новодністровський житловик» існувала систематично. Керівництвом підприємства, зокрема ОСОБА_1, постійно направлялись листи на адресу міського голови щодо зміни тарифів чи виділення додаткових коштів, однак не було жодної відповіді на такі звернення. Свідок підтвердила також відсутність претензій на адресу позивача зі сторони міського голови чи членів виконкому з приводу роботи підприємства та цільового використання коштів.

Свідок ОСОБА_11, який працює на посаді заступника Новодністровського міського голови, зазначив, що з грудня 2015 року являється куратором КП «Новодністровський житловик» і вивчав фінансову ситуацію на підприємстві, що склалась. Зокрема, пояснив, що з жовтня 2011 року по 2016 рік тариф на послуги з утримання будинків і прибудинкової території не переглядався, у звязку з чим комунальне підприємство через різницю в тарифах отримувало збитки, які, в свою чергу постійно покривались міською радою шляхом виділення дотацій та внесків в статутний фонд підприємства, а в загальному 2824600 грн., з них 2229600 грн. внески в статутний фонд, 595000 грн. дотації за різницю в тарифах. Вважає, що підприємство в особі керівника допустило виникнення податкової заборгованості через неефективне використання своїх коштів, що проявилось у надмірних витратах на паливно-мастильні матеріали, запчастини, при цьому неодноразово наголошував, що дані висновку зроблені ним на основі припущень.

В подальшому, свідок показав, що в 2016 році була створена спеціальна комісія, яку очолював голова бюджетної комісії Манаскуров, що складалась із запрошених ним бухгалтерів та економістів. Дана комісія перевіряла господарську діяльність підприємства за 2016 рік та вибірково за 2015 рік на основі вибіркових бухгалтерських документів. За результатами перевірки комісії були виявлені факти надмірного використання коштів підприємством, проте які саме конкретно, свідок назвати не зміг. Додав при цьому, що за розпорядженням міського голови ОСОБА_3 була проведена аудиторська перевірка роботи підприємства за 2016 рік та частину 2015 року, однак не була закінчена і триває досі.

Заперечив ту обставину, що за період його керівництва (з 2007 по 31.12.2010 року включно) у КП «Новодністровський житловик» була заборгованість зі сплати ПДФО та нарахована відповідно пеня. Вважав, що позивачем при здійсненні витрат була порушена черговість, передбачена ст. 24 Закону України «Про оплату праці».

Показав, що йому відомо про підставу винесення оскаржуваного розпорядження, а саме, акт перевірки податкової

Суд, вислухавши пояснення позивача та представників відповідачів, її доводи та заперечення, покази свідків, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Стаття 21 КЗпП України передбачає, що контракт є особливою формою трудового договору, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (у тому

числі матеріальна), умови матеріального забезпечення та організації праці працівника, умови розірвання договору можуть встановлюватись угодою сторін.

Згідно Постанови КМУ «Про впорядкування застосування контрактної форми трудового договору» від 19 березня 1994 р. N 170, якою затверджено Положення

про порядок укладання контрактів при прийнятті (найманні) на роботу працівників, контракт як особлива форма трудового договору повинен спрямовуватися на забезпечення умов для проявлення ініціативності та самостійності працівника, враховуючи його індивідуальні здібності й професійні навички, підвищення взаємної відповідальності сторін, правову і соціальну захищеність працівника. Умови контракту, що погіршують становище працівника порівняно з чинним законодавством, угодами і колективним договором, вважаються недійсними (п.п. 4-5 Положення).

Відповідно до п.п. 10, 21-22 Положення у контракті передбачаються обсяги пропонованої роботи та вимоги до якості і строків її виконання, строк дії контракту,

права, обов'язки та взаємна відповідальність сторін, умови оплати й організації праці, підстави припинення та розірвання контракту, соціально-побутові та інші умови, необхідні для виконання взятих на себе сторонами зобов'язань, з урахуванням специфіки роботи, професійних особливостей та фінансових можливостей підприємства,

установи, організації чи роботодавця. У разі розірвання контракту з ініціативи роботодавця з підстав, установлених у контракті, але не передбачених чинним

законодавством, звільнення проводиться за пунктом 8 статті 36 Кодексу законів про працю України, з урахуванням гарантій, встановлених чинним законодавством і контрактом. У разі невиконання або неналежного виконання сторонами

зобов'язань, передбачених у контракті, його може бути достроково розірвано з попередженням відповідної сторони за два тижні.

Судом встановлено, що 21 квітня 2011 року між Новодністровською міською радою Чернівецької області в особі міського голови ОСОБА_12 та ОСОБА_1 було укладено контракт (а.с. 9-10).

Згідно даного контракту позивач призначалась на посаду начальника комунального підприємства «Новодністровський житловик» відповідно до додаткової угоди від 28.08.2014 року (а.с. 11) з 24.11.2011 року до 02.09.2017 року.

За цим Контрактом Керівник зобовязується безпосередньо і через адміністрацію установи здійснювати поточне управління підприємством, забезпечувати його прибуткову діяльність, ефективне використання і збереження закріпленого за підприємством державного майна. Орган управління майном зобовязується створювати належні умови для матеріального забезпечення і організації праці Керівника (п. 1.1 контракту).

Пунктом 1.2 даного контракту передбачено, що на підставі контракту виникають трудові відносини між керівником підприємства та органом управління майном цього підприємства, який згідно п. 1 Статуту КП «Новодністровський житловик», затвердженого рішенням Новодністровської міської ради №12 від 18.02.2016 року, є Новодністровська міська рада Чернівецької області (а.с. 14-21).

Таким чином, роботодавцем ОСОБА_1 є Новодністровська міська рада, від імені якої діє відповідний міський голова, а тому доводи представника міської ради ОСОБА_2 щодо неналежного відповідача в особі міської ради є помилковими.

З 26.09.2016 року по 14.10.2016 року працівниками Сокирянського ОДПІ ОСОБА_5 та ОСОБА_13 була проведена документальна планова, виїзна перевірка КП «Новодністровський житловик», за результатами якої складено акт від 24.10.2016 року №528/1300/33971001 (а.с. 133-143). Відповідно до даного ОСОБА_11 перевіркою з питань своєчасної сплати (перерахування) до бюджету податку на доходи фізичних осіб за період з 01.01.2013 року по 31.12.2015 року виявлено несвоєчасну сплату (перерахування) до бюджету даного податку у строки, встановлені законом для місячного податкового періоду та встановлені порушення п. 168.1 ст. 168, п.п. 176.2.а п. 176.2 ст. 176 ПК України. За перевірочний період встановлена заборгованість по ПДФО в загальній сумі 438417,40 грн., в тому числі залишок заборгованості за лютий 2015 року 27377,39 грн., за період з березня по листопад 2015 року включно - 365079,47 грн. та поточна заборгованість за грудень 2015 року 45960,54 грн.

Будь-яких інших порушень податкового та бюджетного законодавства перевіркою встановлено не було.

22 листопада 2016 року позивач надала заступнику міського голови ОСОБА_14 пояснювальну записку (а.с. 40) про причини виникнення заборгованості з податку з доходів фізичних осіб в сумі 392456,86 грн., а саме, внаслідок заборгованості споживачів за надані послуги, заборгованості управління праці та соціального захисту населення за субсидії та пільги, наявності у підприємства попередніх заборгованостей зі сплати податків, несвоєчасне прийняття економічно обґрунтованих тарифів і як наслідок нестачі коштів у КП «Новодністровський житловик» та відсутності реакції зі сторони міського голови на численні звернення позивача.

25 листопада 2016 року Новодністровський міський голова ОСОБА_3 виніс Розпорядження №258/о «Про припинення дії контракту з ОСОБА_1 начальником КП «Новодністровський житловитк»» (а.с. 27), відповідно до якого 12.12.2016 року дія контракту №5 від 21.04.2011 року (із змінами та доповненнями) із позивачем припинялась, а остання звільнялась із займаної посади начальника КП «Новодністровський житловик» у звязку з порушенням умов дії контракту (п. 8 ст. 36 КЗпПУ).

Із преамбули оскаржуваного розпорядження вбачається, що причиною звільнення ОСОБА_1 із займаної посади було допущення нею виникнення у підприємства податкового боргу, внаслідок чого на підставі п. 96.4 ст. 96 ПК України, п. 8 ст. 36 КЗпП України, підпункти 1, 2, 3, 4, 5, 11 п. 5.3 розділу 5 контракту, листа Сокирянської ОДПІ від 16.11.2016 року №5770/9/24-09-13, пояснювальної записки начальника КП «Новодністровський житловик» від 22.11.2016 року №559, листа Сокирянської ОДПІ від 22.11.2016 року № 400/9/24-09-17-00 «Про звернення щодо сприяння погашення заборгованості по КП «Новодністровський житловик»», розпорядження міського голови від 16.11.2016 року №245/о «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності начальника КП «Новодністровський житловик» ОСОБА_1О.» було винесено розпорядження.

Так, глава Х КЗпП України регулює порядок та строки притягнення працівників до дисциплінарної відповідальності у звязку з порушенням ними трудової дисципліни, зокрема, ст.ст. 139-141 КЗпП України передбачають, що працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Трудова дисципліна на підприємствах, в установах, організаціях забезпечується створенням необхідних організаційних та економічних умов для нормальної високопродуктивної роботи, свідомим ставленням до праці, методами переконання, виховання, а також заохоченням за сумлінну працю. У трудових колективах створюється обстановка нетерпимості до порушень трудової дисципліни, суворої товариської вимогливості до працівників, які несумлінно виконують трудові обов'язки. Щодо окремих несумлінних працівників застосовуються в необхідних випадках заходи дисциплінарного і громадського впливу.

Власник або уповноважений ним орган повинен правильно організувати працю працівників, створювати умови для зростання продуктивності праці, забезпечувати трудову і виробничу дисципліну, неухильно додержувати законодавства про працю і правил охорони праці, уважно ставитися до потреб і запитів працівників, поліпшувати умови їх праці та побуту.

Відповідно до ч. 1 ст. 147, ст. 147-1 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника.

До застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку (ст. 149 КЗпП України).

Отже, до позивача було застосованого такий вид дисциплінарного стягнення як звільнення за невиконання ОСОБА_1 своїх посадових обовязків, передбачених статутом підприємства та контрактом, порушення чинного законодавства, вчинення дій та допущення бездіяльності, що призвело до понесення збитків, штрафів, неустойок.

Однак суд вважає такі висновки міського голови безпідставними та необгрунтованими, внаслідок наступного.

Відповідно до п. 96.4 ст. 96 Податкового кодексу України виникнення у державного або комунального підприємства податкового боргу є підставою для розірвання трудового договору (контракту) з керівником такого підприємства.

Пунктом 96.5 ст. 96 ПК України передбачено, що трудові договори (контракти), що укладаються з керівником державного або комунального підприємства, повинні містити положення про зазначену відповідальність, що є їх істотною умовою. Однак норми цього пункту не поширюються на випадки виникнення податкового боргу внаслідок обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин) або невиконання або неналежного виконання державними органами зобов'язань щодо оплати товарів (робіт, послуг), придбаних у такого платника податків за рахунок бюджетних коштів, з надання платнику податків субсидій або дотацій, передбачених законодавством або з повернення платнику податків надміру внесених податків та зборів чи їх бюджетного відшкодування згідно з цим Кодексом та податковим законодавством України.

Судом встановлено, що станом на 01.01.2016 року заборгованість Новодністровського управління та праці та соціального захисту населення перед КП «Новодністровський житловик» з повернення пільг та субсидій становила 235371,42 грн., а станом на 01.11.2016 року 215860,98 грн., які виникли внаслідок несвоєчасного та неповного погашення Управлінням ПСЗН таких пільг в 2015 та 2016 роках, що підтверджується актами звірки між КП «Новодністровський житловик» та УПСЗН (а.с. 45, 48).

Окрім того, як вбачається із листів начальника підприємства ОСОБА_1, адресованих міському голові ОСОБА_3, від 12.01.2016 року №6 (а.с.34), 23.06.2016 року №338 (а.с. 35), 20.07.2016 року №366 (а.с. 36), 08.11.2016 року №535 (а.с. 37) та пояснення позивача від 22.11.2016 року №559 (а.с. 40), міський голова та Новодністровська міська рада знали про наявність такої заборгованості із повернення пільг перед КП «Новодністровський житловик», однак дана заборгованість згідно показів свідка ОСОБА_9 була погашена із значним запізненням.

При цьому у вищеперелічених листах та зверненнях від 18.06.2012 року №225, від 02.07.2015 року №400, від 12.08.2013 року №939 (а.с.115-117) позивач систематично просила керівництво міської ради виділити дотацію із бюджету або відкорегувати тариф до економічно обґрунтованого, проте відповіді на більшість із них, так і не отримала, що визнається самим представником відповідача.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 № 1875-IV (надалі Закон № 1875-IV) передбачено, що до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить, в тому числі, встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону.

Відповідно до ст.ст. 1, 21 Закону № 1875-IV виконавець це суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору, який має право, зокрема, отримувати компенсацію за надані відповідно до закону окремим категоріям громадян пільги та нараховані субсидії з оплати житлово-комунальних послуг і повертати їх у разі ненадання таких послуг чи пільг; на відшкодування втрат у разі затвердження відповідним органом місцевого самоврядування цін/тарифів нижчими від розміру економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво.

Частини 3-4 ст. 31 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» чітко встановлюють, що органи місцевого самоврядування встановлюють тарифи на житлово-комунальні послуги в розмірі не нижче економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво (надання). У разі встановлення органом місцевого самоврядування тарифів на житлово-комунальні послуги на рівні, що унеможливлює отримання прибутку, орган, який їх затвердив, зобов'язаний відшкодувати з відповідного місцевого бюджету виконавцям/виробникам різницю між встановленим розміром цін/тарифів та економічно обґрунтованими витратами на виробництво цих послуг.

При цьому Законом встановлюється наступна процедура, відповідно до якої, у разі зміни протягом строку дії цін/тарифів обсягу окремих складових економічно обґрунтованих витрат з причин, які не залежать від виконавця/виробника, зокрема, збільшення або зменшення податків і зборів, мінімальної заробітної плати, орендної плати та амортизаційних відрахувань, підвищення або зниження цін на паливно-енергетичні та інші матеріальні ресурси, виконавці/виробники проводять коригування встановлених цін/тарифів на житлово-комунальні послуги і подають на затвердження до органу, уповноваженого здійснювати встановлення таких цін/тарифів. При цьому перерахунок цін/тарифів може проводитися шляхом коригування лише тих складових структури цін/тарифів, за якими відбулися цінові зміни в бік збільшення або зменшення. При коригуванні додатково враховується компенсація втрат (або вилучення необґрунтовано отриманих прибутків) від застосування не скоригованої на зміну вартості окремих витрат ціни/тарифу в період до встановлення скоригованих цін/тарифів. Орган, уповноважений здійснювати встановлення цін/тарифів, зобов'язаний прийняти рішення про коригування тарифу не пізніше ніж через 10 днів з дня отримання відповідного подання. Порядок відшкодування втрат підприємств, що виникають протягом періоду розгляду розрахунків тарифів, встановлення та їх оприлюднення органом, уповноваженим встановлювати тарифи, визначається порядком формування тарифів (ч. 10 ст. 31 Закону № 1875-IV).

Із показів свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 та листів позивача на імя міського голови (а.с.28-39) вбачається, що ОСОБА_1 як керівник підприємства неодноразово зверталась до Новодністровського міського голови і членів виконавчого комітету про корегування тарифів на послуги підприємства, виділення дотацій за перше півріччя 2015 року на різницю в тарифі на утримання будинків, споруд та прибудинкової території, про виникнення заборгованості підприємства за 9 місяців 2015 року як наслідок заборгованості населення за надані послуги, заборгованості з оплати субсидій, несвоєчасного корегування та перегляду тарифів на технічне обслуговування ліфтів (з 07.2010 року) та утримання будинків та прибудинкової території (з 10.2011 року), яке спричинене підвищенням мінімальної зарплати, вартості енергоносіїв, матеріалів, палива, послуг сторонніх організацій.

При цьому в даних листах та звітах перед виконкомом позивач постійно наголошувала на тому, що підприємством проводиться робота з оптимізації видатків шляхом переведення працівників на 4-ьохгодинний робочий день, непроведення заохочувальних виплат, скорочення штату, відтермінування підвищення мінімальної заробітної плати на 6 місяців, надання відпусток за свій рахунок.

Окрім того, у вищевказаних листах ОСОБА_1 неодноразово звертала увагу міського голови на відсутність обігових коштів на рахунках підприємства через збитковість КП «Новодністровський житловик», що в своє чергу призводило до виникнення податкової заборгованості, в тому числі, з ПДФО, та негативно впливало на роботу комунального підприємства. Просила виділити кошти на погашення податкової заборгованості.

Враховуючи те, що Новодністровська міська рада та міський голова, що очолює виконком міської ради, через постійне зволікання із відшкодуванням різниці в тарифах і їх корегуванням, виділенням дотацій, Управління праці та соціального захисту населення через зволікання із відшкодуванням субсидій, належним чином не виконували зобовязання з надання КП «Новодністровський житловик» субсидій та дотацій, передбачених Законом України «Про житлово-комунальні послуги», суд дійшов висновку, що на підставі п. 96.5 ст. 96 ПК України положення п. 96.4 ст. 96 ПК України до позивача не можуть бути застосовані.

При цьому, слід зауважити також, що в порушення вимог ч. 3 ст.. 149 КЗпП України при винесені оскаржуваного Розпорядження ОСОБА_3 не було в повній мірі враховано обставин, за яких виникла заборгованість підприємства, і попередню роботу ОСОБА_1, зокрема, те, що станом на початок 2011 року підприємство вже мало заборгованість зі сплати ПДФО у сумі 156033,99 грн. та нараховану пеню у сумі 23761,68 грн., яка була погашена позивачем; відрахування на ПДФО здійснювалось щомісяця, однак спрямовувалось на погашення минулих заборгованостей і не йшло на погашення поточної; на рахунках підприємства були відсутні обігові кошти станом на кінець 2015 року; керівництвом підприємства здійснювалась оптимізація витрат на сплату податку шляхом скорочення штату працівників, переведення їх на чотирьохгодинний робочий день, відтермінування підняття мінімальної зарплати, непроведення заохочувальних виплат. Дані обставини представником відповідача не заперечувались та підтверджуються наступними письмовими документами - актом перевірки від 30.03.2011 року №146/23-013/33971001 (а.с.42-44), листами від 02.09.2015 року №512, від 09.11.2015 року №614, від 30.11.2015 року №635 (а.с. 28-29, 31), виписками з банку (а.с. 46-47), наказами від 30.04.2015 року №61, від 04.05.2016 року №71/1 (а.с. 74-75).

Таким чином, вищеперелічені обставини, на думку суду, виключають наявність вини в діях позивача щодо невчасної сплати ПДФО, а отже - і можливість притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності за порушень умов контракту. Доказів протилежного відповідачами надано не було, хоча останнім судом було розяснено положення ст. 10 ЦПК України.

Що стосується доводів представника Новодністровської міської ради ОСОБА_2 стосовно неефективної претензійно-позовної роботи ОСОБА_1 як однієї із підстав винесення оскаржуваного розпорядження, то слід зауважити, що такі висновки роботодавець робив, як пояснив представник міської ради, виключно на підставі листів чи звернень самого позивача, в яких зазначено про існування заборгованості населення з оплати послуг, не аналізуючи при цьому саму претензійно-позовну роботу підприємства, зокрема, кількість поданих заяв (позовів), письмових претензій, які знаходяться на розгляді в суді, та загальну суму заборгованості, охопленої заявами (позовами); обставини та строки заборгованості споживачів, при яких підприємство звертається до суду для стягнення заборгованості; кількість боржників та розміри сум заборгованості кожного споживача.

Окрім того, суд вважає, що міський голова, не запропонувавши ОСОБА_1 надати пояснення з даного приводу, взяв до уваги лише факт наявності заборгованості споживачів, неповно зясував обставини та причини виникнення останньої, і як наслідок зробив передчасні та помилкові висновки.

Так, статті 10, 60 ЦПК України передбачають, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається із листів позивача від 02.09.2015 року №512, від 09.11.2015 року №614, від 30.11.2015 року №635, заборгованість населення зі спожитих послуг постійно зменшувалась завдяки проведеній претензійно-позовній роботі підприємства, при цьому доказів протилежного відповідачами суду надано не було, хоча їм розяснювались положення ст. 10 ЦПК України.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що доводи представника міської ради щодо неефективного характеру ведення претензійно-позовної роботи підприємства, які не підтвердженні жодними доказами та спростовуються дослідженими судом письмовими заявами, є надуманими та необґрунтованими.

Окрім того, як на підставу наявності в діях ОСОБА_1 системності невиконання посадових обовязків міський голова ОСОБА_3 посилався в Розпорядженні №258/0 від 25.11.2016 року на Розпорядження Новодністровського міського голови від 16.11.2016 року №245/0 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності начальника КП «Новодністровський житловик» ОСОБА_1О.», яке згідно рішення Новодністровського міського суду Чернівецької області від 06.12.2016 року, що набрало законної сили, було визнано незаконним (а.с. 178-182). Таким чином, дане Розпорядження не може підтверджувати наявність в діях позивача системності порушення умов контракту.

Оскільки, на думку суду, в діях позивача відсутня вина у порушенні умов контракту щодо виникнення та погашення податкової заборгованості, а всі інші висновки міської ради про неналежне виконання трудових обовязків позивачем, як зазначено вище, є необґрунтованими та надуманими, суд вважає, що винесене розпорядження №258 від 25.11.2016 року про звільнення ОСОБА_1 є незаконним, а тому підлягає скасування.

Разом з тим, суд відхиляє доводи позивача про порушення її прав як депутата міської ради у звязку з недотриманням 15-денного строку повідомлення місцевої ради про звільнення працівника, який являється депутатом міської ради, оскільки такі твердження ОСОБА_1 спростовуються дослідженими письмовими документами, зокрема, повідомленнями від 25.11.2016 року №2162, від 28.11.2016 року №2168 (а.с. 194-197).

Також, суд не бере до уваги покази свідка ОСОБА_11 щодо неефективного використання ОСОБА_1 коштів підприємства, так як вони не підтверджуються дослідженими судом письмовими документами, спростовуються показами інших свідків та, зі слів самого свідка, є лише припущеннями. При цьому, на думку суду, такі покази ОСОБА_11 є, крім іншого, взаємосуперечливими, а відтак сумнівними, оскільки вони неодноразово змінювались свідком під час допиту, зокрема, в частині періоду, що перевірявся свідком; участі в засіданнях депутатської комісії, що нібито перевіряла підприємство, та переліку досліджуваних нею бухгалтерських документів; особистого зясування причин виникнення заборгованості; конкретних порушень позивачем умов контракту як підстав винесення оскаржуваного розпорядження.

Згідно ч. 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Враховуючи наведені вище обставини та висновки суду, позовні вимоги про поновлення ОСОБА_1 на роботі на посаді начальника КП «Новодністровський житловик» є підставними і підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Так, абзацом третім пункту 2 розділу ІІ Постанови КМУ від 08.12.1995 року №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» (надалі Постанова №100) визначає порядок обчислення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, зокрема, встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана ця виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо.

Пінктом 5 розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати визначено, що нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з пунктом 8 розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати).

Так як ОСОБА_1 була звільнена 12.12.2016 року, для розрахунку середньоденного заробітку слід брати до уваги жовтень-листопад 2016 року, отже середньоденний заробіток позивача, згідно довідки про середню заробітну плату останньої (а.с. 144), становить: 404 грн. - (8268+8700)/2= 8484 (середньомісячний дохід) ділиться на 21 середньомісячний робочий день ( 42 (кількість робочих днів)/2=21).

26 робочих днів (кількість робочих днів з часу звільнення, тобто з 13.12.2016 року, до винесення судом рішення 19.01.2017 року) * 404 (середньоденний заробіток) = 10504 грн.

Оскільки суд задоволив позовні вимоги про поновлення на роботі ОСОБА_1, з КП «Новодністровський житловик» слід стягнути на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 10504 грн.

Частиною 1, 3 ст. 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Судом встановлено, що позивачем при поданні позовної заяви про визнання незаконним та скасування розпорядження №258/0 було сплачено судовий збір в сумі 580 грн. (а.с. 1).

13 грудня та 14 грудня 2016 року позивач збільшила позовні вимоги та просила відповідно поновити її на посаді та стягнути середній заробіток за вимушений прогул.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI (надалі - Закон № 3674-VI) від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

За подання до суду фізичною особою позовної заяви немайнового характеру ставка судового збору встановлюються у розмірі 0,4 розміру мінімальної заробітної плати, а за подання позовної заяви майнового характеру - 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати станом на 01 січня календарного року, в якому подавалась така заява (ч. 1-2 ст. 4 Закону № 3674-VI в редакції, чинній на момент подання позову).

Оскільки при поданні позовної заяви про визнання незаконним та скасування розпорядження №254/0 сплаті підлягав судовий збір в розмірі 551,20 грн. (1378*0,4), а не 580 грн., і належним відповідачем за даною позовною вимогою є Новодністровська міська рада, суд вважає, що з останньої на користь позивача слід стягнути судовий збір в сумі 551,20 грн. із розясненням ОСОБА_1 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону № 3674-VI права на звернення із клопотанням про повернення зайво сплаченого судового збору в сумі 28,80 грн.(580-551,20=28,80).

Натомість, іншу частину судового збору в сумі 1102,40 грн. (551,20+551,20) необхідно стягнути з комунального підприємства в дохід держави, так як позивач звільнення від сплати судового збору за подання позовної заяви в такій категорії спору.

Окрім того, на думку суду, варто згідно п. 2, 4 ч. 1 ст. 367 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду в частині виплати ОСОБА_1 середньої заробітної плати за вимушений прогул, але не більше, ніж за один місяць, зокрема в сумі 5252 грн., та поновлення на посаді начальника КП «Новодністровський житловик».

На підставі ст..ст. 21, п. 8 ст. 36, 139-141, 147, 147-1, 149, 235 КЗпП України, ст.. 96 Податкового Кодексу України, Постанови КМУ «Про впорядкування застосування контрактної форми трудового договору» від 19 березня 1994 р. N 170, Закону України «Про статус депутатів місцевих рад», Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 № 1875-IV, Постанови КМУ від 08.12.1995 року №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» та керуючись ст.. 3, 10, 11, 57-64, 88, 208-209, 212-218, 222-223, 292, 294, 296, 367, Законом Україном «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Новодністровського міського голови ОСОБА_3, Новодністровської міської ради Чернівецької області, КП «Новодністровський житловик» про визнання незаконним та скасування розпорядження Новодністровського міського голови № 258/0 від 25 листопада 2016 року, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за вимушений прогул задоволити.

Визнати незаконним та скасувати розпорядження Новодністровського міського голови № 258/0 від 25.11.2016 р. «Про припинення контракту з начальником КП «Новодністровський житловик» ОСОБА_1О.».

Поновити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, на роботі на посаді начальника КП «Новодністровський житловик».

Стягнути з КП «Новодністровський житловик», , на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 10504 (десять тисяч пятсот чотири) гривні.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Новодністровської міської ради Чернівецької області, , на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 (зареєстрованої за адресою АДРЕСА_1) судовий збір в розмірі 551 (пятсот пятдесят одна) гривня 20 коп.

Стягнути з КП «Новодністровський житловик», , в дохід держави судовий збір в розмірі 1102 (одна тисяча сто дві) гривні 40 копійок.

Рішення підлягає негайному виконанню в частині стягнення з КП «Новодністровський житловик», , на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 5252 (пять тисяч двісті пятдесят дві) гривні.

Рішення підлягає негайному виконанню в частині поновлення ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, на роботі на посаді начальника КП «Новодністровський житловик».

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Чернівецької області протягом десяти днів з дня його проголошення через Новодністровський міський суд Чернівецької області.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ