Справа № 521/2941/17
Провадження № 2/521/2808/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2017 року Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Целух А.П.

при секретарі судового засідання Корнієнко Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2,за участю третіх осіб: ОСОБА_3 Віталієвича, ОСОБА_3 Єдуарда Віталієвича про встановлення факту, що має юридичне значення, та визнання договору купівлі- продажу дійсним, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до Малиновського районного суду міста Одеси з позовом до ОСОБА_2,за участю третіх осіб: ОСОБА_3 Віталієвича, ОСОБА_3 Єдуарда Віталієвича про встановлення факту, що має юридичне значення, та визнання договору купівлі- продажу дійсним, в якому позивач просить суд встановити факт неправильності запису у актовому запису громадянського стану за № 2592, а саме той факт, що дата народження померлого 02.01.2017 року ОСОБА_4, зазначена у свідоцтві про шлюб серія I- ЖД № 272830, виданого повторно 12 січня 2017 р. Малиновським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеської області є 1936 р. та визнати, укладений між ОСОБА_5, яка діяла від імені ОСОБА_4, як покупцем та ОСОБА_2, як продавцем, договір купівлі-продажу № 10237 від 10.10.1995 року, квартири АДРЕСА_1, зареєстрований на Одеської Товарної Біржі - дійсним

Позивачка та її представник у судове засідання не зявились, представник позивача надала до суду заяву в якій позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити, та розглянути справу за її відсутності, також у разі неявки відповідача постановити заочне рішення суду.

Згідно з ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Відповідач у судове засідання не зявився , про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не сповістив.

Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.

Згідно з ч.4 ст.169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Враховуюче вищевикладене, а також, що відповідно до ч.1 ст. 157 ЦПК України, суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі, та у відповідності до ст.ст. 224, 225 ЦПК України, Київським районним судом м. Одеси було вирішено провести розгляд справи за відсутності сторін по справі та постановлена ухвала про заочний розгляд справи.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що 10.10.1995 року, ОСОБА_5, діючи від імені свого чоловіка ОСОБА_4, за довіреністю, як покупець, та ОСОБА_2, як продавець, уклали договір купівлі- продажу № 10237 квартири АДРЕСА_2.

Вказаний договір купівлі-продажу був укладений між сторонами, як членами Одеської Товарної Біржі, та був зареєстрований на вказаній біржі в день укладання в журналі реєстрації угод під № 10237 від 10.10.1995 року.

Як вказано в оригіналі договору від 10.10.1995 p., його нотаріальне посвідчення не потрібне, в зв'язку з чим ОСОБА_5, діючи від імені свого чоловіка ОСОБА_4, за довіреністю, та ОСОБА_2, як покупець та продавець, не звертались до нотаріальної контори з вказаної причини.

Домовляючись про укладення договору купівлі-продажу, між сторонами були обумовлені усі істотні умови угоди, в тому числі вартість квартири, яку позивачка повністю передала відповідачу до укладання угоди.

Крім іншого, продавець засвідчила факт належності їй вказаного нерухомого майна, та надала оригінали правовстановлюючих документів, на підставі яких вона була власником майна, а саме: довідку ЖБК Центральний-7 № 118 від 13.06.1995 р. та зареєстрованою у ОМБТІ 29.09.1995 року під № 62 пр. на стор. 42 в книзі 12к.

Як власник, вказаний договір купівлі-продажу ОСОБА_4,зареєстрував як правовстановлюючий документ, який посвідчував його право власності на придбане нерухоме майно в ОМБТІ та РОН, про що був зроблений відповідний запис в реєстрову книгу під № 62. на стор.42 кн. 12к. від 11.10.1995 року.

Таким чином, ОСОБА_4О, виконавши всі умови договору купівлі-продажу від 10.10.1995 p., набув право власності на вищевказаний обєкт нерухомості.

Проте, 02 січня 2017 року ОСОБА_4 помер, про що свідчить Свідоцтвом про смерть ОСОБА_6 1 - ЖД № 479464, видане 03 січня 2017 р. Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеської області, та складено відповідний актовий запис № 62.

Відповідно Свідоцтвом про шлюб серія І-ЖД № 272830, виданим повторно 12 січня 2017 р. Малиновським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеської області, актовий запис № 2592. ОСОБА_4 був чоловіком позивачки

Після смерті ОСОБА_4, відкрилася спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_2.. Вказана квартира належить ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу № 10237 від 10.10.1995 року, зареєстрований на Одеської Товарної Біржі.

Як вбачається з матеріалів справи, спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_4 є ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_7

Позивачка ОСОБА_5, як спадкоємиця першої черги, у встановлений законом строк звернулася до Сьомої одеської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини в вигляді квартири АДРЕСА_2, яка належала її чоловіку ОСОБА_4, померлому 02 січня 2017 р. , що данний факт підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 46608651 від 01.02.2017 р.

Відповідно до листа № 243/01-14 від 01.02.2017 року нотаріусом Сьомої одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_8, позивачці було роз'яснено, що вище зазначений договір купівлі-продажу нерухомого майна № 10237, зареєстрований на Одеської Товарної Біржі 10.10.1995 року, не відповідає правовим нормам законодавства, які діяли на час реєстрації договору.

Як вбачається з матеріалів справи, договір № 10237 купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрований Одеської Товарної Біржею 10.10.1995 року, відповідав діючим на той час вимогам законодавства ( ст.12 Закону України Про власність , ст.15 Закону України Про товарну біржу , п. 49 Наказу міністерства юстиції України Про затвердження Інструкції про порядок здійснення нотаріальних дій нотаріусами України)

У тексті вказаного договору купівлі-продажу вказано, що він не підлягає подальшому нотаріальному посвідченню.

На теперішній час позивачеві стало відомо, що договори, які були укладені на біржах повинні бути посвідчені нотаріально, і позивачка була вимушена звернутись до суду, оскільки не може прийняти спадщину .

Згідно до статті 657 ЦК України, договір купівлі-продажу нерухомості укладається в письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Недодержання цієї вимоги, згідно ст.220 ЦК України, тягне за собою недійсність договору. Але законом передбачено право сторони визнання угоди дійсною, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення.

Біржова угода купівлі-продажу нерухомого майна була укладена відповідно до вимог законодавства, що діяли на час її укладення.

Відповідно до положень Закону України «Про товарну біржу»(станом на час виникнення правовідносин) «Одеська нова біржа» мала право посвідчувати угоди купівлі-продажу нерухомого майна і в подальшому вони нотаріальному посвідченню не підлягали.

Покупець набув право власності на обєкт продажу з моменту укладення угоди і реєстрації її на біржі та в БТІ. Тому слід вважати, що позивач є добросовісним набувачем нерухомого майна.

Відповідно до ч.1ст.317 ЦКвласникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з нормоюст.319 ЦКвласник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно дост.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Біржова угода купівлі - продажу нерухомості являлася одним із видів правочинів відповідно до положень Закону України «Про товарну біржу»(в редакції станом на час виникнення правовідносин).

У відповідності до ч.2ст.47 ЦК УРСР, який діяв на час укладення договору,постанови №9 Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, прокурора вправі визнати угоду дійсною.

Таким чином, позивачем всі вимоги, що ставилися до біржової угоди на момент її укладення, були виконані.

Згідно зі ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право не визнається іншою особою.

При викладених обставинах, позов є обґрунтованим, враховуючи, що відповідно до ст. 220 ч. 2 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.

Згідно з ст.ст. 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно статтями 1261-1262 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Суд вважає, що сторони домовилися про усі істотні умови договору купівлі продажу квартири, виконання договору відбулося.

Відповідно дост. 334 ЦК Україниправо власності на нерухоме майно виникає з моменту посвідчення договору, або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору дійсним, якщо договір відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту такої реєстрації.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року „Про судову практику у справах про спадкування п. 23 , Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року „ Про судову практику у справах про спадкування , п. 2 , справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення , які можуть вплинути на спадкові права й обовязки інших осіб та ( або) за наявності інших спадкодавців.

При таких обставинах суд вважає, що такий договір можна визнати дійсним.

Окрім того, дата народження в свідоцтві про шлюб спадкодавця ОСОБА_4 ОСОБА_6 І-ЖД № 272830, яке видане Малиновським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області 12.01.2017 року, про що зроблено відповідний актовий запис № 2592 від 18.11.1967 року, записано - 1939 рік народження.

Відповідно, до свідоцтва про смерть ОСОБА_4 ОСОБА_6 1 - ЖД № 479464, видане 03 січня 2017 р. Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеської області, та складено відповідний актовий запис № 62 записано, що помер у віці 80 років, з якого вбачається, що рік народження померлого 1936, тобто є розбіжності в написанні дати народження спадкодавця.

Проаналізувавши докази по справі, суд приходить до висновку, що встановлення відповідного юридичного факту для позивача має юридичні наслідки повязані з прийняттям спащини ,так відмовідну помилку у свідоцтві про шлюб, підтверджується позивачем копією паспорту ОСОБА_4, також пенсійним посвідченням,військовим квитком, де рік народження ОСОБА_4О вказано як 1936 р.

Відповідно дост. 256 ЦПК Українисуд розглядає справи про встановленняфакту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

З урахуванням вище викладеного суд важає що вимоги позивача про встановити факт неправильності запису у актовому запису громадянського стану за № 2592, а саме той факт, що дата народження померлого 02.01.2017 року ОСОБА_4, зазначена у свідоцтві про шлюб серія I- ЖД № 272830, виданого повторно 12 січня 2017 р. Малиновським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеської області є 1936 р., підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 169, 213, 215, 224-226, 256,259 ЦПК України, ст. 220 ч.2 ЦК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2,за участю третіх осіб: ОСОБА_3 Віталієвича, ОСОБА_3 Єдуарда Віталієвича про встановлення факту, що має юридичне значення, та визнання договору купівлі- продажу дійсним задовольнити.

Встановити факт неправильності запису у актовому запису громадянського стану за № 2592, а саме той факт, що дата народження померлого 02.01.2017 року ОСОБА_4, зазначена у свідоцтві про шлюб серія I- ЖД № 272830, виданого повторно 12 січня 2017 р. Малиновським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеської області є 1936 р.

Визнати, укладений між ОСОБА_9, яка діяла від імені ОСОБА_4, як покупцем та ОСОБА_2, як продавцем, договір купівлі-продажу № 10237 від 10.10.1995 року, квартири АДРЕСА_3 (колишня Якіра) в м. Одесі, зареєстрований на Одеської Товарної Біржі - дійсним.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Рішення може бути оскаржено позивачем до Апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Малиновського районного суду м. Одеси апеляційної скарги на протязі десяти днів з дня проголошення рішення.

ГОЛОВУЮЧИЙ А.П. ЦЕЛУХ

21.03.17