Номер провадження: 22-ц/785/1266/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.03.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гайворонського С.П.,

ОСОБА_2,

за участю секретаря Цихиселі Л.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю агрофірма «Прогрес-Плюс» на рішення Ширяївського районного суду Одеської області від 08 листопада 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Прогрес-Плюс» Ширяївського району Одеської області про визнання договорів оренди землі недійсними, повернення зайнятої земельної ділянки,

встановила:

28 серпня 2015 року позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися до суду з позовом, в якому просили визнати договори оренди земельних ділянок недійсними, та зобовязати повернути зайняті земельні ділянки.

Свої вимоги позивачі обґрунтовували тим, що вони є власниками земельних ділянок загальною площею 3,83 га, та 3,77 га, що знаходяться на території Ширяївської селищної ради Ширяївського району Одеської області. Свої земельні ділянки передали в оренду ТОВ Агрофірма «Прогрес-Плюс» з 2008 року строком на 7 років, тобто до кінця збору урожаю 2015 року на зазначених ділянках.

В червні 2015 року вони звернулися до ТОВ Агрофірма «Прогрес-Плюс» із заявами про повернення земельних ділянок, так як не мають наміру продовжувати договір оренди землі. 24.07.2015 року вони отримали відповідь про те, що їх ділянки знаходяться в оренді ТОВ Агрофірма «Прогрес-Плюс» не з 2008 року, а з 2012 року. Із зазначеного листа вони довідалися, що у них договір оренди земельної ділянки укладено до травня 2019 року, хоча вони його не підписували, а мали намір з 2015 року самостійно обробляти свої земельні ділянки. Вказані договори зареєстровані у відділі Держкомзему (нині Держгеокадастр) у Ширяївському районі від 15.05.2012 року за номерами: 00990 та 000989, про що їм стало відомо при отриманні копій даних договорів у відповідача.

Позивачі вказали, що дані договори оренди земельних ділянок вони не підписували, в даті реєстрації договорів існують виправлення, та вони написані різними почерками.

Позивачі також пояснили, що зверталися до керівництва ТОВ Агрофірма «Прогрес-Плюс» про розірвання договору оренди в позасудовому порядку, але керівництво товариства їм відмовило у поверненні зайнятих земельних ділянок.

Посилаючись на вказані обставини і на те, що орендар розраховувався з ними за користування землею не завжди вчасно, мотивуючи це відсутністю коштів, позивачі просили суд задовольнити їх позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав та пояснив, що, на його думку, вказані договори є чинними, так як зареєстровані у встановленому законом порядку. Умови договорів завжди виконувалися орендарем вчасно. Договори оренди з позивачами укладались одночасно, що підтверджується наданими суду копіями договорів оренди, оригінали яких зберігаються в орендаря, де зазначена дата укладення договорів 1 грудня 2011 року, а не 2008 рік, як стверджують позивачі. Те, що на договорах різні печатки, пояснюється тим, що вони ставились на бланках договорів заздалегідь і фактично бланки заповнювались пізніше і це не має суттєвого значення.

Разом з тим, з питання користування земельною ділянкою без укладення договорів оренди в період з 2008 року по 1 грудня 2011 року, представник відповідача надати пояснення суду не зміг.

Представник Держгеокадастру в судовому засіданні пояснила, що договір зареєстровано у встановленому законом порядку, порушень при цьому допущено не було. Зазначила, що дати реєстрації написані різними почерками, то це обумовлюється тим, що в той час реєструвалося дуже багато договорів, над їх реєстрацією працювало багато людей і цим можливо пояснити те, що на бланках договорів при їх реєстрації були виправлення та різні почерки.

Рішенням Ширяївського районного суду Одеської області від 08 листопада 2016 рокупозовні вимоги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 були задоволені в повному обсязі.

В апеляційній скарзі відповідач ТОВ Агрофірма «Прогрес-Плюс» ставить питання про скасування даного судового рішення із ухваленням нового - про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і не заперечується сторонами, до 01.08.2008 року між позивачами ОСОБА_4 і ТОВ Агрофірма «Прогрес-Плюс» існували договори оренди земельних ділянок, які були укладені 01.01.2005 року строком на 3 роки (а.с.68-69).

В подальшому, тобто після 01.08.2008 року земельні ділянки позивачів залишились в оренді ТОВ Агрофірма «Прогрес-Плюс», що також визнано сторонами.

Як зазначили в своїй позовній заяві позивачі, відповідач продовжував орендувати у них земельні ділянки на підставі договорів оренди, укладених у 2008 році, строком на 7 років.

Як доказ вказаних тверджень, позивачі надали суду копії відповідних договорів оренди, на одному із яких мається рік укладення 2008 (а.с.10-13).

Крім того, вказані договори оренди мають відмітку про те, що вони зареєстровані і Відділі Держкомзему Ширяївського району Одеської області 15.05.2012 року, за номерами відповідно: 00990 та 000989.

Таким чином, доводи позивачів ОСОБА_4 про те, що саме в 2008 році були укладені договори оренди земельних ділянок з ТОВ Агрофірма «Прогрес-Плюс» строком на 7 років, підтверджені матеріалами справи і жодним чином не спростовуються представником відповідача, який не міг пояснити суду, на підставі чого вони користувались земельними ділянками позивачів в період з 01.08.2008 року по 01.12.2011 року, сплачували у вказаний період орендну плату.

В п.43 договорів оренди землі зазначено дослівно: «Цей договір укладено у трьох примірниках, що мають однакову юридичну силу», але в договорах, які залишились в орендаря зазначено дата їх укладання 1 грудня 2011 року, а в договорах, які надані позивачам - дата їх укладання зазначена лише в одному договорі 2008 рік, другий договір без вказання дати.

При цьому, суд першої інстанції обгрунтовано зазначив, що не простявляючи дату укладення договорів оренди в примірниках позивачів, відповідач таким чином ввів їх в оману, залишивши собі можливість проставити у своїх примірниках договорів оренди дату їх укладання, на свій розсуд без погодження з позивачами.

Зазначені обставини в своїй сукупності безспірно свідчать про те, що договори оренди земельних ділянок між позивачами і ТОВ Агрофірма «Прогрес-Плюс» були укладені в 2008 році строком на 7 років, тобто до 2015 року, а тому вважаються виконаними кожною із сторін, у звязку з чим земельні ділянки підлягають поверненню позивачам.

Разом з тим, заперечуючи проти позовних вимог, представник відповідача надав суду копії перших сторінок договорів оренди земельних ділянок, які датовані 01 грудня 2011 року (а.с.70-71).

В свою чергу, позивачі ОСОБА_4 категорично заперечували проти того, що укладали договори оренди земельних ділянок 01 грудня 2011 року.

З метою перевірки доказів позивачів і представника відповідача, ухвалою колегії суддів від 21.02.2017 року у начальника Відділу Держгеокадастру Ширяївського р-ну були витребувані належно завірені копії договорів оренди земельних ділянок, укладених між позивачами і відповідачем, та які зареєстровані і Відділі Держкомзему Ширяївського району Одеської області 15.05.2012 року, за номерами відповідно: 00990 та 000989 (а.с.136-137).

На виконання ухвали суду від вказаного Держгеокадастру надійшла належно завірена копія книги записів про державну реєстрацію договорів оренди (суборенди) землі, згідно якої в держгеокадастрі зареєстровані договори земельних ділянок, укладені між позивачами і відповідачем саме 01 грудня 2011 року і мають державну реєстрацію, відповідно № 00990 та № 000989 (а.с.141-148).

При огляді вищевказаних копій договорів від 01 грудня 2011 року, колегією суддів було встановлено, що останній аркуш кожного із договорів повністю ідентичний останньому аркушу кожного із договорів оренди, один із яких датований 2008 роком, а інший без дати, і які позивачі приєднали до матеріалів позовної заяви (а.с.10-13).

Зазначені обставини свідчать про те, що як було вказано вище, договори оренди земельних ділянок між сторонами були укладені в 2008 році, строком на 7 років, на чому наполягали позивачі.

Проте, для державної реєстрації були надані договори оренди земельних ділянок, які датовані 01.12.2011 року (а.с.70-71).

Тобто, для державної реєстрації договорів була здійснена лише заміна першої сторінки кожного із договорів, на якій маються дати їх укладення, а інші сторінки використані за допомогою ксерокопії договорів, які були укладені між сторонами в 2008 році.

Саме ці договори, тобто від 1 грудня 2011 року, які позивачами не укладались, і були зареєстровані у Відділі Держкомзему Ширяївського району Одеської області 15.05.2012 року, за номерами відповідно: 00990 та 000989.

Крім того, колегією суддів встановлено, що у позивачів маються копії актів прийому-передачі земельних ділянок орендарю, які взагалі не мають дати, які оглянуті судом та приєднані до матеріалів справи (а.с.150-151).

Однак, як вбачається з матеріалів справи, відповідачем надано до суду копії актів прийому-передачі земельних ділянок, які датовані 1 грудня 2011 року (а.с.72-73).

Зазначені обставини свідчать про те, в розпорядженні позивачів були не тільки не датовані договори оренди земельних ділянок, а і не датовані акти прийому-передачі земельних ділянок, що додатково свідчить про те, що дати в актах, які приєднані до матеріалів справи представником відповідача, не відповідають фактичним датам передачі позивачами відповідачу земельних ділянок за договорами оренди.

З підстав викладеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що зазначені договори оренди земельних ділянок, які датовані 1 грудня 2011 року, слід визнати недійсними, оскільки між сторонами фактично виникли договірні правовідносини, починаючи з 2008 року і закінчились в 2015 році. Юридичної сили вказані договори набрали лише з моменту їх державної реєстрації, тобто з 15.05.2012 року.

Однак, ухвалюючи судове рішення, суд першої інстанції зазначених обставин врахував не в повній мірі, у звязку з чим суд визнав договори оренди земельних ділянок недійсними, помилково не зазначивши дату цих договорів, та не врахував, що недійсними є договори, датовані саме 1 грудня 2011 року.

Колегія суддів також погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність застосування до спірних правовідносин вимог ст.ст. 626,638,640 ЦК України, згідно яких договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Договір, який підлягає державній реєстрації, є укладеним з моменту державної реєстрації. Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Разом з тим, доводи представника відповідача про те, що оскільки спірні договори оренди земельних ділянок були зареєстровані 25.05.2012 року, то вони мають діяти з цього часу і до 2019 року, є безпідставними і необгрунтованими, оскільки визначальним в даному випадку є не дата реєстрації договорів оренди, а дата їх укладення, фактичної передачі земельних ділянок орендарю і дата, з якої сторони почали виконувати права та обовязки сторін по договору.

З підстав викладеного, та враховуючи, що договори оренди земельних ділянок, які датовані 2008 роком, до 15.05.2012 року не мали державної реєстрації, то за вказаний період часу вони діяли фактично, а з 15.05.2012 року набрали юридичної сили, а тому 7-ми річний строк дії договорів сплив в 2015 році.

Таким чином, враховуючи, що строк дії цих договорів на даний час збіг, та сторони протягом семирічного строку дії вказаних договорів виконали свої обовязки, то колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність повернення земельних ділянок позивачам.

Згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги надав суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог та доводів апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення суду не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам, доводи апеляційної скарги його частково спростовують, а саме в частині того, що суд не вказав дати укладення договорів, які судом визнані недійсними.

У звязку з цим, колегія суддів вважає за необхідне рішення суду в цій частині змінити і в абзаці другому та четвертому резолютивної частини рішення перед словами: «-визнати недійсним» доповнити словами: «від 1 грудня 2011 року».

В іншій частині рішення слід залишити без змін

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.3 ч.1 ст. 307, п.4 ч.1 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю агрофірма «Прогрес-Плюс» задовольнити частково.

Рішення Ширяївського районного суду Одеської області від 08 листопада 2016 року змінити.

В абзаці другому та четвертому резолютивної частини рішення перед словами: «-визнати недійсним» доповнити словами: «від 1 грудня 2011 року».

В іншій частині рішення залишити без змін

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції України.

Судді апеляційного суду Одеської області: С.М. Сегеда

ОСОБА_5

ОСОБА_2