РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 643/12642/16-ц

Провадження № 2/643/1178/17

22.03.2017 року м. Харкова

Московський районний суд м. Харкова під головуванням судді Горбунової Я.М., при секретарі Арестовій І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить відшкодувати матеріальну шкоду в порядку регресу.

В обґрунтування позову зазначив, що 25.12.2014 між ним та ОСОБА_2 було укладено договір добровільного страхування ризиків, повязаних з експлуатацією транспортного засобу № 120.0812888.173, предметом договору є страхування транспортного засобу «Тойота», д/н ВІ 17017 ВК. 31.08.2015 сталася ДТП за участю автомобіля «Тойота», д/н ВІ 17017 ВК, під керуванням ОСОБА_2, та мотоцикла НОМЕР_1, під керуванням відповідача ОСОБА_1 Судовим рішенням обох водіїв визнано винними у скоєнні ДТП, а тому позивач вважає, що ступінь вини кожного з винуватців ДТП є рівнозначною та визначається у частці 50% від заподіяного збитку застрахованому транспортному засобу. Позивач здійснив виплату ОСОБА_2 страхового відшкодування у розмірі 52493,45 грн. Оскільки постановою Московського районного суду м.Харкова від 04.03.2016 року не визначено ступінь відповідальності кожного окремого учасника ДТП, то враховуючи, що фактичні витрати позивача склали 52493,45 грн., та з урахуванням обопільної вини обох водіїв, сума відшкодування відповідачем на користь позивача складає 26246,73 грн., що і просить стягнути.

Позивач в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, в якої просив справу розглядати без його участі, просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував та просив відмовити у його задоволенні через недоведеність вимог позивача.

Дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 25.12.2014 між позивачем та ОСОБА_2 було укладено договір добровільного страхування ризиків, повязаних з експлуатацією транспортного засобу № 120.0812888.173, предметом договору є страхування транспортного засобу «Тойота», д/н ВІ 17017 ВК.

31.08.2015 о 14:00 год. по вул. Академіка Павлова пров. Механічний в м. Харкові сталася ДТП за участю автомобіля «Тойота», д/н ВІ 17017 ВК, під керуванням ОСОБА_2, та мотоциклом НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_1

Постановою Московського районного суду м. Харкова від 04.03.2016р. в у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП, визнано винними обох водіїв.

У результаті даної ДТП було пошкоджено застрахований у ПАТ «Страхова компанія «Альфа Страхування» транспортний засіб «Тойота», д/н ВІ 17017 ВК.

Зазначені обставини підтверджуються доданими до позову доказами, а саме: договором добровільного страхування від 25.12.2014р. (а.с.4), постановою Московського районного суду м.Харкова від 04.03.2016р. (а.с.5).

Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Статтею 10 ЦПК України передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як встановлено в судовому засіданні позивач, просить стягнути з ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 26246,73 грн., як відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу, однак будь яких належних доказів на підтвердження вказаної суми, позивач суду не надав.

Так, надана суду копія договору добровільного страхування від 25.12.2014р. (а.с.4 ) не містить положень про умови здійснення страхових виплат; в договорі є посилання на те, що з правилами страхування страхувальник ОСОБА_2 ознайомлена, але самі правила до договору суду не надані. В договорі є примітка, згідно якої у випадку несплати страхувальником страхового платежу, або його чергової частини в повному розмірі у встановлені цим договором строки, договір припиняє свою дію, договір складається з частини І і частини ІІ Альфа Каско, які є його невідмінними складовими.

Таким чином, за відсутності всієї інформації по договору, в тому числі умов його укладання та виконання зобовязань за договором страхувальником, суд не може встановити чи не припинив дію даний договір на момент настання страхового випадку та чи відповідають страхові виплати умовам договору, і як наслідок чи може бути покладена регресна відповідальність на відповідача. Крім того, надані суду докази на підтвердження суми матеріального збитку, завданого ДТП, та суми яка підлягає відшкодуванню за договором страхування є суперечливими, і як наслідок не дають можливості суду перевірити правильність здійснення страхового відшкодування.

Так, протокол огляду транспортного засобу від 03.09.2015 (а.с. 7) містить дані, що огляд проводився оцінщиком ОСОБА_3 за участі довіреної особи ОСОБА_2, але, до даного документу не додані докази, що ОСОБА_3 є належним експертом у цій галузі та всі зацікавлені особи, у тому числі і ОСОБА_1, викликалися для участі у технічному огляді автомобіля.

Відповідно до п. 5.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом МЮУ від 24.11.2003р. №142/5/2092 огляд проводиться без участі зацікавленої особи, якщо вона не прибула за викликом, підтверджується її розпискою про виклик або телеграмою. Між тим, доказів належного проведення оцінки з дотриманням зазначених вимог суду не надано.

Суперечливим та на думку суду таким, що не є належним доказом, є також рахунок-фактура від 07.09.2015р. (а.с.8) так як в ньому не зазначений транспортний засіб, по якому виписаний рахунок, та одержувачем зазначений ОСОБА_4, в той час, як в договорі страхування вигодонабувачем зазначений страхувальник ОСОБА_2, який зазначений і в розрахунку страхового відшкодування від 22.09.2015р. та в страховому акті від 22.09.2015р. (а.с.9-10).

При цьому, розрахунок страхового відшкодування до страхового акту № 1609.206.15.02.01 (а.с.9) містить данні щодо попередніх виплат за іншим страховим актом № 1512.206.15.01 від 02.09.2015р., що може свідчити про наявність між страхувальником та страховиком інших правовідносин та наявність у автомобіля інших технічних пошкоджень не повязаних з ДТП, яке мало місце 31.08.2015р.

Таким чином, суд приходить до висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову за його недоведеністю.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення. У разі, якщо рішення було постановлено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Я.М.Горбунова