У х в а л а

21 березня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л.І.,

Лященко Н.П.,

Сімоненко В.М.,

розглянувши заяву Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про перегляд Верховним Судом України рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 3 грудня 2015 року, рішення Апеляційного суду Одеської області від 25 лютого 2016 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк», ОСОБА_5 про визнання поруки припиненою,

в с т а н о в и л а :

Іллічівський міський суд Одеської області рішенням від 3 грудня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнив, ухвалив: визнати поруку припиненою з 20 лютого 2009 року за договором поруки від 8 липня 2008 року, укладеним між публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та ОСОБА_4; вирішено питання судових витрат.

Апеляційний суд Одеської області рішенням від 25 лютого 2016 року змінив рішення суду першої інстанції, ухвалив: позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнити; визнати припиненою поруку за договором поруки від 8 липня 2008 року, укладеним між публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та ОСОБА_4

В решті рішення суду першої інстанції апеляційний суд залишив без змін.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 28 грудня 2016 року касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») відхилила, рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 3 грудня 2015 року у незміненій частині та рішення Апеляційного суду Одеської області від 25 лютого 2016 року залишила без змін.

9 березня 2017 року ПАТ «Дельта Банк» звернулося до Верховного Суду України із заявою про перегляд рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 3 грудня 2015 року, рішення Апеляційного суду Одеської області від 25 лютого 2016 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 грудня 2016 року з передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме статті 553, частини першої статті 559 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Обґрунтовуючи підставу подання заяви про перегляд зазначених судових рішень, передбачену пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, заявник посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 січня, 3 лютого, 27 квітня і 14 грудня 2016 року, в яких, на його думку, по-іншому, ніж в оскаржуваних рішеннях, застосовано вказані норми матеріального права.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з огляду на таке.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Постановляючи ухвалу від 28 грудня 2016 року, про перегляд якої порушує питання заявник, суд касаційної інстанції, залишивши без змін судові рішення, погодився з їх висновками про наявність правових підстав для визнання поруки припиненою з огляду на те, що укладення 20 лютого 2009 року між банком та боржником ОСОБА_5 додаткових договорів до кредитного договору без згоди поручителя ОСОБА_4 призвело до збільшення відповідальності поручителя.

Разом з тим в ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, наданих заявником для порівняння, містяться такі висновки:

- в ухвалі від 21 січня 2016 року суд касаційної інстанції, залишивши без змін судові рішення, погодився з їх висновками про відсутність правових підстав для визнання поруки припиненою, оскільки зміст договору поруки і додаткової угоди до нього свідчать про обізнаність поручителя як щодо умов кредитування, так і щодо пролонгації кредитного договору;

- в ухвалі від 3 лютого 2016 року суд касаційної інстанції, залишивши без змін рішення апеляційного, погодився з його висновком про відсутність правових підстав для визнання поруки припиненою, оскільки поручитель з відповідними змінами основного зобов'язання ознайомлювався, його згода на виконання умов договору(ів), що обумовлюють основне зобов'язання надана, що зафіксовано у додатковій угоді до договору поруки, а тому збільшення обсягу відповідальності поручителя здійснено з його згоди;

- в ухвалі від 27 квітня 2016 року суд касаційної інстанції, направивши справу на новий розгляд в частині вирішення позовних вимог щодо припинення поруки, вказав на порушення судами норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи;

- в ухвалі від 14 грудня 2016 року суд касаційної інстанції, залишивши без змін рішення апеляційного суду, погодився з його висновком про те, що банк уклав із поручителем додаткову угоду до договору поруки, відповідно до умов якої поручитель погодився відповідати за виконання зміненого основного зобов'язання, а тому відсутні правові підстави для визнання поруки припиненою.

Таким чином, правові висновки суду касаційної інстанції, викладені в наведених судових рішеннях та в судовому рішенні, про перегляд якого подано заяву, ґрунтуються на різних фактичних обставинах, що позбавляє Верховний Суд України можливості установити неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Керуючись частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк», ОСОБА_5 про визнання поруки припиненою за заявою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про перегляд Верховним Судом України рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 3 грудня 2015 року, рішення Апеляційного суду Одеської області від 25 лютого 2016 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 грудня 2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді : Л.І. Охрімчук

Н.П. Лященко

В.М. Сімоненко