Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

29 березня 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючої - судді Кожух О.А.,

суддів - Куштана Б.П., Кондора Р.Ю.,

при секретарі - Костюк Л.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 16 квітня 2015 року по справі за позовом дочірнього підприємства «Житловий комплекс № 2» ПрАТ «Житлово-побутове підприємство» до ОСОБА_1 про стягнення боргу та виселення, -

в с т а н о в и л а :

У грудні 2013 року дочірнє підприємство «Житловий комплекс № 2» приватного акціонерного товариства «Житлово-побутове підприємство» (далі ДП «ЖК № 2» ПрАТ «ЖПП») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1, у якому, з врахуванням заяви про зміну предмету позову, позивач просив: - стягнути з відповідачки борг у розмірі 12 754,91 грн. з оплати за житлово-комунальні послуги; - визнати ОСОБА_1 та її малолітнього сина ОСОБА_2 такими, що втратили право користування житловим приміщенням; - усунути перешкоди у користуванні належного позивачу житлового приміщення шляхом виселення відповідачки та її малолітнього сина.

В обґрунтування позову позивач посилався на те, що відповідачка разом зі своєю сімєю проживає у блоці № 413 гуртожитку по вул. Бородіна, 14 у м. Ужгороді, Закарпатської області, і станом на 01.12.2013 її заборгованість за договором найму становить 12 754,91 грн.

Справа розглядалася судами різних інстанцій неодноразово.

Оскаржуваним рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 16.04.2015 позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача 12 754, 91 грн. заборгованості з оплати за житлово-комунальні послуги. У решті позовних вимог відмовлено.

На таке рішення ОСОБА_1, від імені якої діє її представник ОСОБА_3, подала апеляційну скаргу. Вважаючи, що судом неповно зясовано обставини справи, порушено норми процесуального та матеріального права, просить рішення суду в частині вирішення позовних вимог про стягнення боргу та розподілу судових витрат - скасувати.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 30.09.2015 рішення Ужгородського міськрайонного суду від 16.04.2015 скасовано в частині стягнення боргу з ОСОБА_1 і в цій частині ухвалено нове рішення, яким відмовлено в задоволенні позовних вимог ДП «ЖК № 2» ПрАТ «ЖПП» до ОСОБА_1 про стягнення боргу. У решті рішення залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.02.2016 рішення апеляційного суду Закарпатської області від 30.09.2015 у частині вирішення позовних вимог про стягнення боргу скасовано, а справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішення про відмову у задоволенні інших позовних вимог позивачем не оскаржувалось.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд, відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Отже, апеляційний суд переглядає дану справу в частині вирішення позовних вимог про стягнення боргу, не роблячи висновків щодо правомірності рішення суду в неоскарженій частині.

Представник позивача та відповідач в судове засідання не зявились повторно, про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про що свідчить повідомлення по вручення поштових відправлень (а.с. 93-94 т. 2 ). Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, судова колегія розглянула справу за відсутності осіб, які не зявились в судове засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які зявились в судове засідання, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішить справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону ухвалене у справі рішення не відповідає.

Задовольняючи позов у частині вимог про стягнення боргу, суд першої інстанції виходив з того, що в у позивача наявні підстави для стягнення з відповідачки заборгованості з оплати за житлово-комунальні послуги, а визначений ним розмір заборгованості є обґрунтованим.

Проте з таким висновком суду погодитися не можна.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що відповідач ОСОБА_1 разом із сім'єю проживає в блоці № 413 гуртожитку за адресою: вул. Бородіна, 14 у м. Ужгороді.

Даний гуртожиток на підставі свідоцтва про право власності від 25.11.1999 належав на праві приватної власності ПрАТ «ЖПП», правонаступнику ЗАТ «ЖПП» (т. 2 а.с. 10) та перебував у оперативному управлінні заснованого ним ДП «Житловий комплекс № 2» ПрАТ «ЖПП» (т.1 а.с. 7, т. 2 а.с. 13-15).

17.11.2006 між ДП «ЖК № 2» ПрАТ «ЖПП» (правонаступник ДП «ЖК № 2» ЗАТ «ЖПП») та ОСОБА_1 було укладено договір найму житлового приміщення № 17, згідно з умовами якого наймодавець передав в найм відповідачці та членам її сім'ї житлову площу у гуртожитку № 14 по вул. Бородіна, кімната № 413, для тимчасового проживання (т. 1 а.с. 8, т. 2 а.с. 22).

Тобто, відповідачці для проживання було здано в найм кімнату, що перебуває у відособленому користуванні.

Згідно з п. 1.5 договору найму сторони домовились, що оплата за користування житлом та комунально-побутових послуг на утримання житла встановлюється наймодавцем відповідно до діючих розцінок, тарифів та кошториса витрат. Місячна сума договору на момент його укладення складає 55,07 грн.

Відповідно до п. 1.6 договору коригування вартості ціни за надані послуги проводиться без згоди наймача відповідно до індексу інфляції, який визначається Мінстатом щомісячно, а також у випадках зміни цін та тарифів на комунальні послуги, передбачені постановами Кабінету Міністрів України.

Борг ОСОБА_1 за проживання у гуртожитку на момент укладення договору складав 1497,25 грн. (п. 1.7 договору).

Також 17.11.2006 року між ДП «ЖК № 2» ПрАТ «Житлово-побутове підприємство» та ОСОБА_1 було укладено угоду про погашення боргу з оплати за проживання у гуртожитку № 14 по вул. Бородіна, кімната № 413, згідно з умовами якої відповідачка визнала і підтвердила свій борг на користь позивача станом на день укладення цієї угоди в сумі 1497,25 грн. На погашення цього боргу боржник зобовязався сплачувати кредитору щомісячну грошову суму у розмірі 124,77 грн. Заборгованість боржника перед кредитором погашається протягом 12 місяців з дня укладення цієї угоди.

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості ОСОБА_1 здійснила погашення вищевказаного боргу протягом визначеного терміну (т. 2 а.с. 36-37).

Відповідно до п. 2.2.3 договору найму наймач зобовязується своєчасно оплачувати витрати наймодавця за надані житлово-комунальні послуги, вказані у п. 1.5 даного договору, не пізніше 10 числа наступного місяця.

Згідно з п. 2.1.5 договору наймодавець зобовязується доводити наймачу встановлені тарифи на житлово-комунальні послуги та розмірі щомісячних платежів за них.

Відповідно до абз. 2 п. 38 Примірного положення про гуртожиток від 03.06.1986 року № 208 (у редакції на час виникнення спірних правовідносин, далі Положення) громадяни, які проживають у приміщеннях, що перебувають у їх відособленому користуванні, вносять плату за користування жилою площею і за комунальні послуги по ставках квартирної плати (тарифах), установлених для будинків державного та громадського житлового фонду.

Отже, умовами договору сторонами узгоджено підстави зміни вартості ціни за надані послуги (за користування жилою площею і за комунальні послуги) без згоди наймача, якими є: коливання індексу інфляції; зміна цін і тарифів на комунальні послуги; зміна кошторису витрат.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно зі ст. 68 ЖК Української РСР наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Квартирна плата та плата за комунальні послуги в будинках державного і громадського житлового фонду вноситься щомісяця.

Згідно зі ст. 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються центральними органами виконавчої влади, національними комісіями, що здійснюють державне регулювання у відповідних сферах, та органами місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень, визначених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 10, ч. 1 ст. 11, ст. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На обґрунтування своїх позовних вимог про стягнення боргу, позивачем надано розрахунок заборгованості ОСОБА_1 за проживання та сплату житлово-комунальних послуг за період із січня 2009 року по 01.12.2013, розмір якої складає 12 754,91 грн., до якої включено суму заборгованості, яка існувала за період із листопада 2006 по 01.01.2009 у розмірі 3447,96 грн.

До нарахованої позивачем суми заборгованості входить заборгованість по оплаті за проживання (що являє собою за користування жилою площею), а також за холодну воду та світло (тобто за комунальні послуги). При цьому, нарахування за електроенергію (світло) припинено з березня 2009 року, а за холодну воду з березня 2012 року. Відповідач ствердив, що дана обставина повязана з установленням лічильників на електроенергію та холодну воду, за якими рахунки сплачуються окремо.

З наданого позивачем розрахунку вбачається, що вартість оплати за проживання (за користування жилою площею) змінюється з узгодженої договором у розмірі 55,07 грн. з листопада 2007 84,99 грн., із січня 2008 77,12 грн., з квітня 2008 94,95 грн., з жовтня 2008 -113,31 грн., з листопада 2009 127,21 грн.; із жовтня 2010 145,58 грн., із січня 2011 147,15 грн., з лютого 2013 136,40 грн. Проте таке обчислення позивачем вартості не відповідає індексам інфляції та є необґрунтованим (т.2 а.с. 36-37).

Зазначене коригування вартості ціни за проживання здійснено позивачем із порушенням п.1.6 договору найму та усупереч опублікованих відомостей Державної служби статистики України у зведеній таблиці індексів інфляції, згідно якої такі індекси становили: у листопаді 2007 102,2%; січні 2008 102,9%, квітні 2008 103,1%, жовтні 2008 -101,7%., листопаді 2009 101,1%; жовтні 2010 100,5%, січні 2011 101,0%, лютому 2013 99,9 %.

Будь-яких відомостей щодо нарахування ОСОБА_1 плати за користування житлом та комунально-побутових послуг на пільгових умовах як працівниці ДП «ЖК № 2» ПрАТ «Житлово-побутове підприємство», а також умов про припинення надання таких пільг у договорі найму від 17.11.2006 не міститься, у звязку з чим посилання позивача на зростання вартості плати до рівня обчислених ним сум внаслідок припинення 29.01.2007 трудових відносин із відповідачем (посада чергової гуртожитку) є необґрунтованими.

З урахуванням мотивів суду касаційної інстанції, що стали підставою для скасування рішення суду апеляційної інстанції, з метою зясування фактичних обставин справи та перевірки правильності наданих позивачем розрахунків заборгованості, доведеності розміру боргу, наявності доказів, що їх підтверджують, апеляційним судом при новому розгляді було розяснено сторонам обов'язки доказування у цивільному процесі, їх права та обов'язки, попереджено про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій.

Так, з урахуванням клопотання представника відповідача було витребувано докази, які за його твердженням свідчать про необґрунтованість розрахунку заборгованості позивача та щодо отримання яких у сторони є складнощі, як від органу місцевого самоврядування, так від ПрАТ «ЖПП».

З витребуваних письмових документів установлено, що у період, за який ставиться питання про стягнення заборгованості, граничні розміри плати за проживання у гуртожитках були визначені, зокрема, рішеннями виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 22.11.2006 № 328 та рішенням цього органу від 13.07.2007 № 241. При цьому, згідно листа виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 24.02.2017 № 716/03-17 рішення виконавчого комітету органу місцевого самоврядування після 13.07.2007 і до 15.04.2015 відсутні. Так, згідно рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 13.07.2007 № 241, вартість проживання громадян у гуртожитках облаштованих загальними кухнями та блоками душових на поверхах при житлових кімнатах в кожній секції будинку в опалювальний період становить 101 грн., в неопалювальний період 54 грн. (т. 2 а.с.50)

Оскільки граничні розміри плати в подальшому не збільшувалися, підняття позивачем вартості за користування жилою площею після 13.07.2007 є необґрунтованим з урахуванням, крім зазначеного, наступного.

Як у витребуваному розрахунку, так і наданому при поданні позову, не відображено у повній мірі відомостей щодо врахування позивачем сум внесених відповідачем на погашення свого боргу (а.с. 71 у розмірі 1000 грн. за 2011-2012); на обґрунтування вартості ціни за комунальні послуги - позивачем до розрахунку не додано (за кожен рік, щодо якого ставиться питання про стягнення заборгованості) кошторисів витрат підприємства для визначення вартості послуг пропорційно до метра квадратного житлової площі, з урахуванням граничних розмірів установлених виконкомом Ужгородської міської ради; позивачем не надано належних і допустимих доказів щодо підстав для зростання плати за проживання з урахуванням тієї обставини, що після 13.07.2007 рішень органу місцевого самоврядування щодо граничних розмірів плати за проживання у гуртожитках не приймалося; нарахування проведено без врахування сезонності визначена одна плата у опалювальний та неопалювальний період; розрахунок не містить обчислення нарахування індексу інфляції для підтвердження зростання плати за користування житлом, а борг за користування житлом нараховано усупереч опублікованих відомостей Державної служби статистики України у зведеній таблиці індексів інфляції та п. 1.6 договору найму.

За таких обставин, позивач на підтвердження обґрунтованості розрахунку не надав належних і допустимих доказів, не довів правильності визначеного розміру боргу, а суд без таких доказів позбавлений можливості визначити правильний розмір заборгованості.

Посилання відповідача на застосування позовної давності у звязку з тим що позов подано 06.12.2013, а вимога про стягнення боргу заявлена за період із 17.11.2006 по 01.12.2013 (як і дослідження обставин переривання позовної давності; зясування того, що відповідачем платежі здійснені саме за користування житлом) - не може бути прийнятим до уваги, оскільки недоведеність позову є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Крім цього, апеляційним судом установлено, що ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 31.03.2016 у цивільній справі № 308/3822/14-ц визнано мирову угоду між ОСОБА_4 (позивачем), ПрАТ «Житлово-побутове підприємство» (відповідачем - 1), виконавчим комітетом Ужгородської міської ради Закарпатської області в особі міського голови ОСОБА_5 (відповідач - 2), Ужгородською міською радою Закарпатської області в особі міського голови ОСОБА_5 (відповідач - 3), за якою, зокрема:

«ПрАТ «ЖПП» зобовязується реалізувати рішення сесії Ужгородської міської ради від 16.09.2005 року № 683 «Про прийняття до комунальної власності гуртожитку по вул. Бородіна, 14 в м. Ужгороді», а саме: передати будівлю гуртожитку по вул. Бородіна, 14 в м. Ужгороді в комунальну власність міста Ужгорода; передати Ужгородській міській раді та виконавчому комітету Ужгородської міської ради інвентарну справу на обєкт нерухомості по вул. Бородіна, 14 в м. Ужгороді та оригінал свідоцтва на право власності на будівлю від 25.11.1999, виданого на підставі рішення виконкому Ужгородської міської ради № 29 «Про реєстрацію будинковолодінь» від 26.02.1997 року; підписати акт приймання-передачі гуртожитку по вул. Бородіна, 14 в м. Ужгороді для подальшого його затвердження на засіданні виконавчого комітету Ужгородської міської ради та реєстрації права комунальної власності на гуртожиток по вул. Бородіна, 14 в м. Ужгороді за територіальною громадою міста; передати виконавчому комітету Ужгородської міської ради актом приймання-передачі картки форми А і Б.

ПрАТ «ЖПП» визнає розірваними всі зобовязання по договорам на утримання будинку по вул. Бородіна, 14 та оплати житлово-комунальних послуг з мешканцями гуртожитку.

ПрАТ «ЖПП» не має жодних претензій фінансового та господарського характеру з питань, які виникли чи могли виникнути по договорам на утримання будинку по вул. Бородіна, 14 та оплати житлово-комунальних послуг та гарантує, що не буде здійснювати предявлення до виконання рішення судів по стягненню заборгованості на утримання будинку по вул. Бородіна, 14 та оплати житлово-комунальних послуг з мешканців гуртожитку.

Затвердження мирової угоди судом є підставлю для припинення виконавчих проваджень з питань стягнення заборгованості по утриманню будинку по вул. Бородіна, 14 в м. Ужгороді та оплати житлово-комунальних послуг з мешканцями гуртожитку.».

Указане судове рішення не оскаржувалося та набрало законної сили.

Частина 3 ст. 12 ЦК України встановлює за особою право на відмову від свого майнового права.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відмова від зобов'язального майнового права (тобто, від права вимоги кредитора) ідентична прощенню боргу.

Так, відповідно до ст. 605 ЦК України зобов'язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов'язків.

Встановлено, що 12.01.2016 було складено акт приймання-передачі гуртожитку по вул. Бородіна, 14 в м. Ужгороді у комунальну власність, а рішенням виконавчого комітету Ужгородської міської ради № 76 від 23.03.2016 затверджено вказаний акт приймання-передачі гуртожитку по вул. Бородіна, 14 в м. Ужгороді.

На момент ухвалення даного судового рішення, гуртожиток по вул. Бородіна, 14 знаходиться у комунальній власності Ужгородської міської ради, за якою зареєстровано відповідне право 10.08.2016.

Відповідно до ч. 1 ст. 770 ЦК України в разі зміни власника речі, переданої у найм, до нового власника переходять права та обов'язки наймодавця. Статтею 770 ЦК України встановлено правонаступництво у разі зміни власника речі, переданої у найм.

Тобто після набуття у власність гуртожитку третьою особою до останньої перейшли всі права і обов'язки наймодавця.

Клопотання щодо залучення у справу правонаступника ні позивачем, ні Ужгородською міською радою чи виконкомом Ужгородської міської ради не заявлялось.

Враховуючи наведене, ту обставину, що позивачем не доведено позовні вимоги про стягнення боргу, а також положення мирової угоди щодо відсутності претензій до мешканців гуртожитку за договорам на утримання будинку по вул. Бородіна, 14 та оплати житлово-комунальних послуг, позовні вимоги ДП «Житловий комплекс № 2» ПрАТ «ЖПП» про стягнення боргу задоволенню не підлягають.

За таких обставин, рішення місцевого суду у частині вирішення позовних вимог про стягнення боргу, у відповідності до вимог ст. 309 ч. 1 п.п.1,4 ЦПК України, слід скасувати і ухвалити нове рішення у цій частині про відмову в задоволені таких вимог.

Керуючись ст.ст. 307 ч. 1 п. 2, ст. 309 ч. 1 п.п.1,4, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 16 квітня 2015 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення боргу та розподілу судових витрат - скасувати.

У задоволенні позовних вимог дочірнього підприємства «Житловий комплекс № 2» ПрАТ «Житлово-побутове підприємство» до ОСОБА_1 про стягнення боргу відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, однак протягом двадцяти днів може бути оскаржене шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча

Судді