Номер провадження: 22-ц/785/2370/17
Головуючий у першій інстанції Гудіна Н. І.
Доповідач Громік Р. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.03.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Громіка Р.Д.,

суддів - Драгомерецького М.М., Черевка П.М.,

при секретарі - Томашевській К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 23 серпня 2016 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа - Орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про позбавлення батьківських прав,

встановила:

Позивач звернулась до суду з вказаним позовом, в якому просила суд позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно сина ОСОБА_4. В обґрунтування своїх позовних вимог послалася на наступні обставини.

Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 20.12.2003 року по 2014 рік.

Під час шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 року у сторін народився син: ОСОБА_4.

Рішенням Суворовського районного суду міста Одеси від 28.05.2014 року шлюб сторін розірвано.

Рішенням Суворовського районного суду міста Одеси від 10 липня 2014 року по цивільній справі № 523/6917/14-ц стягнуто з Відповідача аліменти на утримання сина у розмірі 1000 гривень щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

Відповідач злісно ухиляється від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини - аліментів, рішення Суворовського районного суду міста Одеси не виконує, не платить аліменти та свідомо збільшує заборгованість з несплати ним аліментів.

Протягом тривалого часу Відповідач матеріально не допомагає дитині, сином не цікавиться, Позивач сама дитину доглядає, навчає, виховує і забезпечує її всім необхідним для життя і розвитку.

Протягом тривалого часу відповідач з ними не живе, ні духовно, ні матеріально дитину не підтримує.

Відповідач веде аморальний образ життя, систематично зловживає спиртним, палить, доглядом за дитиною ніколи не займався, жорстко поводився з дитиною, бив сина, а у 2009 році з його вини, так як він не догледів за дитиною, син вдарився головою об стінку, виникла черепно - мозкова травма, що підтверджується випискою з історії хвороби Комунальної установи «Дитяча міська лікарня № 3» (вулиця академіка Заболотного, будівля № 26 а корпус 3 місто Одеса 65117) № 2948.

Згідно виписки з історії хвороби Комунальної установи «Дитяча міська лікарня № 3» № 2948 та висновків медико-консультаційних комісій цієї комунальної установи син важко хворіє, потребує догляду, навчається на дому (мінімальна мозкова дисфункція, синдром дефіциту уваги, специфічний розлад психологічного розвитку, по суті є інвалідом), а Позивач є соціально малозабезпеченою, також хворіє.

За викладених обставин Позивач просила позбавити батьківських прав Відповідача щодо дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Представник Позивача надав заяву про розгляд справи за його відсутністю.

Відповідач до суду не з'явився, повідомлявся про судове засідання через газети, причини неявки не повідомив.

Третя особа - Орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради надав письмовий висновок щодо доцільності позбавлення Відповідача батьківських прав та заяву про розгляд справи за відсутністю свого представника.

Заочним рішенням суду позов був задоволений в повному обсязі.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 23 грудня 2016 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

На вказане заочне рішення суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги та пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.2 постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції.

Суд першої інстанції задовольняючи позов, виходив з того, що позовні вимоги законні та обґрунтовані.

При цьому суд першої інстанції послався на наступні обставини.

Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 20.12.2003 року по 2014 рік.

Рішенням Суворовського районного суду міста Одеси від 28.05.2014 року по справі № 523/1539/14-ц шлюб сторін розірвано (а.с.5).

Під час шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 року у сторін народився син: ОСОБА_4 згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с.8).

Рішенням Суворовського районного суду міста Одеси від 10.07.2014 року по справі № 523/6917/14-ц на користь Позивача на утримання дитини з Відповідача стягнуто аліменти в розмірі 1000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 року (а.с.6).

Рішенням Суворовського районного суду міста Одеси від 03.09.2014 року по справі № 523/9046/14-ц Відповідача визнано таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 (а.с.7).

Згідно виписки з історії хвороби Комунальної установи «Дитяча міська лікарня № 3» № 2948 та висновків медико-консультаційних комісій цієї комунальної установи син важко хворіє, потребує догляду, навчається на дому (мінімальна мозкова дисфункція, синдром дефіциту уваги, специфічний розлад психологічного розвитку (а.с.9).

З довідки КПНЗ «Дитяча театральна школа м. Одеси» вбачається, що Позивач працює викладачем та отримує заробітну плату в середньому в розмірі близько 4 тис.грн (а.с.19).

За висновком Органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради від 25.07.2016 року встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі до травня 2014 року. Після розірвання шлюбу син сторін ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, залишився проживати з матір'ю - ОСОБА_3 Батько ОСОБА_2 життям дитини не цікавиться, не виявляє бажання з нею спілкуватись та приймати участь у її вихованні, матеріальної допомоги не надає. Як вбачається з висновку, Відповідач заперчував проти позбавлення його батьківських прав, пояснив, що він виконує свої батьківські обов'язки належним чином, купує йому все необхідне, та як батько також має право розпоряджатися коштами, які він сплачує на утримання дитини.

За вказаних обставин Орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити ОСОБА_5 батьківських прав щодо ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.24).

Згідно з ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ч. 2 ст. 164 Сімейного кодексу України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Таким чином, суд першої інстанції вважав, що позовні вимоги підлягають задоволенню, так як, на думку суду, Відповідач не виконує свої батьківські обов'язки, не відвідує дитину, не цікавиться її розвитком, станом здоров'я, не надає матеріальну допомогу та не займається вихованням і утриманням дитини.

Погодитись з такими висновками суду першої інстанції неможливо, виходячи з наступного.

Відповідно до положень статті 212 ЦПК України с уд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Статтею 214 ЦПК зазначено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до статті 215 ЦПК в мотивувальній частині рішення суд зазначає: встановлені судом обставини і визначені відповідно до них правовідносини; мотиви, з яких суд вважає встановленою наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, бере до уваги або відхиляє докази, застосовує зазначені в рішенні нормативно-правові акти; чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду, а якщо були, то ким; назви, статті, її частини, абзацу, пункту, підпункту закону, на підставі якого вирішено справу, а також процесуального закону, яким суд керувався

Зазначеним нормам процесуального закону оскаржене рішення не відповідає, так як суд фактично, в обґрунтування своїх висновків, послався на позицію та доводи позивача, не навівши при цьому жодного належного та допустимого доказу, якими б були підтверджені вказані доводи позивача.

Так, відповідно до п. п. 15, 16, 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року за № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Жорстоке поводження полягає у фізичному або психічному насильстві, застосуванні недопустимих методів виховання, приниженні людської гідності дитини тощо. Хронічний алкоголізм батьків і захворювання їх на наркоманію мають бути підтверджені відповідними медичними висновками. Якщо позов про позбавлення батьківських прав заявлений із декількох підстав, суди повинні перевіряти та обґрунтовувати в рішенні кожну з них. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

Колегія суддів вважає, що вирішуючи справу по суті, суд першої інстанції не повно, не всебічно та не об'єктивно з'ясував обставини справи, зокрема не з'ясував ставлення батька до дитини, а так як на час розгляду справи дитині виповнилося майже 12 років, то суд міг з'ясувати також і ставлення самої дитини до батька.

Позивач не надала до суду жодного належного та допустимого доказу наявності у відповідача заборгованості по аліментам, ухилення його від піклування про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: що він не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти. Також не було надано доказів того, що відповідач веде аморальний образ життя, систематично зловживає спиртним, палить, доглядом за дитиною ніколи не займався, жорстко поводився з дитиною.

Колегія суддів також критично ставиться до висновку Органу опіки та піклування, який вважав за доцільне позбавити ОСОБА_2 батьківських прав щодо ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження, так як даний висновок є однобічним, в ньому виказана лише позиція матері, жодного обґрунтування її позиції у висновку не наведено, позиція батька, який надавав також письмову заяву не висвітлена, чому доводи батька були відхилені не зазначено.

Більш того, до вказаного Органу батько також звертався із заявою про встановлення часу для спілкування з дитиною у зв'язку із тим, що дружина не надає йому такої можливості добровільно. Органом опіки та піклування йому було відмовлено у задоволенні цієї заяви, з посиланням лише на те, що рішенням суду його було позбавлено батьківських прав.

До апеляційної скарги відповідач надав письмові докази сплати аліментів на утримання дитини, придбання ним для дитині іграшок, спроби спілкування з дитиною та інш.

Розглядаючи справу, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, не довів обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, висновки районного суду не відповідають обставинам справи, суд порушив та неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим є підстави для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення по суті спору про відмову у задоволенні позову за безпідставністю.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309 ч. 1 п. 1-4; ст. 313-314, 316, 317, 319, 324, 325 ЦПК України судова колегія,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 23 серпня 2016 року скасувати.

Постановити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа - Орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про позбавлення батьківських прав відмовити у повному обсязі.

Рішення суду апеляційної інстанції може бути оскаржена в касаційному порядку до касаційного суду протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді М.М. Драгомерецький

П.М. Черевко