АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 545/1730/16-ц Номер провадження 22-ц/786/670/17Головуючий у 1-й інстанції Гальченко О. О. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого-судді Прядкіної О.В.,

суддів: Пікуля В.П., Обідіної О.І.,

секретаря Лимар О.М.,

за участі: представника позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРАВЕКС-БАНК»

на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 01 серпня 2016 року

по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРАВЕКС-БАНК» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2016р. ПАТ КБ «Правекс-Банк» звернувся до суду з даним позовом та просив стягнути з відповідачів солідарно заборгованість в розмірі 6 836,33 доларів США по кредитному договору, укладеному з ОСОБА_3 30 січня 2007 року.

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 01 серпня 2016 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» відмовлено.

Рішення оскаржив позивач, який в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення і ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 30 січня 2007 року між ОСОБА_3 та АКБ «Правекс-Банк», правонаступником всіх прав та обовязків якого є ПАТ КБ «Правекс-Банк» було укладено кредитний договір № 3369-003/07Р, за умовами якого банк надав позичальнику кредит в іноземній валюті на суму 28 417 доларів США для своєчасної оплати позичальником вартості автомобіля за договором купівлі-продажу транспортного засобу № 3369-003/07Р від 26 січня 2007 року, а також з метою оплати страхових платежів згідно з договорами страхування автомобіля (п. 1.1. Кредитного договору).

Пунктом 1.2. Договору визначено, що кредит надається на термін з 30 січня 2007 року по 30 січня 2014 року зі сплатою 11, 99 % річних.

Відповідно до п. 4.4. Договору, Позичальник зобовязувався погашати заборгованість за кредитом шляхом внесення коштів рівними частинами в сумі 339 доларів США щомісяця до «10» числа наступного місяця.

Згідно п. 4.5. Договору, відсотки за користування кредитом підлягають сплаті позичальником щомісяця (за час фактичного користування грошовими коштами протягом календарного місяця) у термін до 10 числа місяця включно, наступного за місяцем нарахування відсотків, а також на момент припинення дії договору, вказаного у п. 1.2 даного договору.

Згідно п. 10.1. кредитного договору, за порушення строків погашення заборгованості за кредитом або внесення процентів за користування грошовими коштами позичальник сплачує банку пеню за кожний день прострочення в розмірі подвійної відсоткової ставки, зазначеної у п.1.2. кредитного договору, що діяла в період прострочення, від суми заборгованості за весь період прострочення.

В якості забезпечення належного виконання позичальником своїх зобовязань за кредитним договором, між банком та ОСОБА_4було укладено договір поруки № 3369-003/07Р від 30 січня 2007 року (а.с. 25-27).

За умовами вказаного договору поруки, поручитель зобовязується нести солідарну майнову відповідальність перед банком за виконання позичальником в повному обсязі зобовязань за кредитним договором щодо сплати процентів, неустойки, вчасного та у повному обсязі погашення основної суми боргу за кредитом у строк до 30 січня 2014 року у розмірі 28 417 доларів США та будь-якого збільшення цієї суми, відшкодування збитків та іншої заборгованості ( п. 1.1. договору поруки ).

Пунктом 1.3. договору поруки передбачено, що поручитель дає свою згоду на збільшення розміру забезпеченого порукою зобовязання позичальника, що може виникнути у майбутньому, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності, у випадку внесення позичальником та кредитором змін та доповнень до кредитного договору, або у випадку внесення змін до кредитного договору та/або цього договору кредитором в односторонньому порядку.

Термін дії укладеного договору поруки до 30 січня 2017 року, що визначено у п. 4.1. вищевказаного договору.

Обґрунтовуючи свої вимоги позивач вказав, що позичальник умови кредитного договору належним чином не виконує, у звязку з чим, станом на 17 червня 2015 року виникла заборгованість, яка у загальному розмірі становить 11 525, 18 дол. та складає: заборгованість за кредитом 4 453, 10дол. США; пеня за несвоєчасне погашення кредиту 2 463, 83 дол. США; заборгованість по сплаті відсотків 2 383, 23 дол. США; пеня за несвоєчасне погашення відсотків 2 225, 02 дол. США. З них позивач просив стягнути 6 836, 33 дол. США заборгованості за кредитом і відсотками.

На підтвердження розміру заборгованості позивачем надано суду розрахунок заборгованості за кредитним договором № 3368-003/07Р від 30 лютого 2007 року (а.с. 5-7).

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом з пропуском строку позовної давності.

Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого суду.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1ст. 1048 ЦК України).

Згідно зі статтями 526, 530, 610, ч.1ст.612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Оскільки умовами договору та графіком щомісячних платежів встановлено окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Такого висновку дійшов Верховний Суд України при розгляді цивільної справи у справі № 6-154 цс15, який відповідно до положень ст. 3607 ЦПК України, є обовязковим для всіх судів України.

Отже, оскільки п. 4.4., 4.5. Договору встановлено, що погашення кредиту і сплата відсотків за користування ним, повинно здійснюватися щомісячно «10» числа наступного місяця, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту невиконання позичальником цього зобовязання.

Останній місячний платіж по кредиту, згідно наданого банку розрахунку, був внесений позичальником 06 травня 2009 року, а по відсотках 19 січня 2012 року (а.с. 5-7). Банк направив позов до суду 31 березня 2016 року, що підтверджується відбитком поштамту (а.с. 40-41).

Таким чином, банк звернувся до суду з вищевказаним позовом поза межами трьохрічного строку позовної давності, як за вимогою про стягнення заборгованості за кредитом, так і відсотками.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Про застосування позовної давності заявив відповідач ОСОБА_3 (а.с. 99-100).

Вбачаючи, що банк звернувся до суду з пропуском позовної давності, про застосування наслідків якого заявлено ОСОБА_3, то висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_3 на підставі ст. 267 ЦК України ґрунтується на правильному застосуванні судом норм матеріального і процесуального права.

Також, на думку колегії суддів, безпідставними є посилання позивача на продовження строку дії Договору поруки до 30 січня 2017 року, що на його думку зумовлює обовязок поручителя ОСОБА_4 нести відповідальність за неналежне виконання боржником своїх зобовязань за кредитним договором протягом дії вказаного договору.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобовязання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обовязку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобовязань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 ЦК України) повинні застосовуватись і до поручителя.

Таким чином, слід дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання боржником зобовязань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк предявлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

У разі предявлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобовязання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобовязань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16.

Як установлено судом, останні платежі за кредитом і відсотками були здійснені ОСОБА_3 06 травня 2009 року і 19 січня 2012 року, відтак із «10» числа наступного за ними місяця, тобто із 10 червня 2009 року і 10 лютого 2012 року відповідно, кредитор дізнався про порушення власних прав і у нього виникло право предявлення вимог до поручителя про повернення боргових сум. З позовом до суду позивач звернувся у березні 2016 року, а тому, згідно правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-436цс15, в силу положень ч. 4 чт. 559 ЦК України, порука є припиненою щодо повернення грошових коштів поза межами шестимісячного строку після 10 червня 2009 року і 10 лютого 2012 року.

Згідно передбачуваного графіку щомісячних платежів по кредиту і відсотків, останній платіж мав бути здійснений позичальником у січні 2014 року (а.с. 19). Таким чином, на момент звернення банком до суду з позовом, відповідальність поручителя, є припиненою щодо усіх періодичних платежів, які мали бути здійснені боржником в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, не дивлячись на продовження дії договору поруки до 30 січня 2017 року.

Таким чином, за результатами апеляційного розгляду колегія суддів приходить до висновку, що при вирішенні спору по суті місцевим судом були вірно враховані та застосовані норми матеріального права, а також правильно встановлені фактичні обставини по справі та їм дано належну правову оцінку, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРАВЕКС-БАНК» відхилити.

Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 01 серпня 2016 року

залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий-суддя (підпис) О. В. Прядкіна

Судді: (підпис) ОСОБА_5

(підпис) ОСОБА_6

Згідно з оригіналом:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області ОСОБА_1