Справа № 190/142/17-ц
Провадження №2/190/164/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2017 року м.Пятихатки

Пятихатський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого - судді Семенникова О.Ю., секретарі Москалець А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Пятихатки Дніпропетровської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 в інтересах та від імені ОСОБА_2 до Пятихатської районної державної адміністрації Дніпропетровської області про визнання права на земельну частку (пай),

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 в інтересах та від імені ОСОБА_2 звернувся до Пятихатського районного суду Дніпропетровської області з позовом до Пятихатської районної державної адміністрації Дніпропетровської області про визнання за позивачем права на земельну частку (пай) з правом виділення в натурі земельної частки (паю) згідно сертифіката від 06.09.2000 року площею 10,40 умовних кадастрових гектарів із земель сільгосппризначення, що належали колишньому КСП ім.Чкалова, розташованих на території Біленщинської сільської ради Пятихатського району Дніпропетровської області.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є власником права на замельну частку (пай) розміром 10,40 умовних кадастрових гектарів із земель сільгосппризначення, що належали колишньому КСП ім.Чкалова, розташованих на території Біленщинської сільської ради Пятихатського району Дніпропетровської області, на підставі сертифіката серія ДП №0312499, виданого відповідачем 06 вересня 2000 року та зареєстрованого 06 вересня 2000 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 0355 на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу АВН №583809 від 31.08.2000 року. В червні 2016 року представник позивача звернувся до відповідача із заявою про виділення в натурі (на місцевості) земельної частки (паю) за відповідним сертифікатом, проте відповідач листом від 25.07.2016 року право позивача на земельну частку (пай) з можливістю виділення його в натурі не визнав, посилаючись на необхідність надання сертифікату на право на земельну частку (пай), зазначеного в договорі купівлі-продажу на імя продавця, у звязку з чим представник позивача звернувся до суду з вимогами про визнання за ОСОБА_2 права на вищезазначену земельну частку (пай) з правом виділення в натурі земельної частки (паю).

Позивач та представник позивача в судове засідання не зявилися, 31.03.2017 року представник позивач до суду надав заяву про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, позовні вимоги про визнання права на пай підтримав та просив задовольнити.

Представник Пятихатської районної державної адміністрації Дніпропетровської області в судове засідання не зявився, до суду 15.03.2017 року головою адміністрації ОСОБА_3 подано заяву про розгляд справи за відсутності представника відповідача, 30.03.2017 року надано клопотання до суду про відмову в задоволенні позову на підставі того, що представником позивача при зверненні до адміністрації не надано сертифікату на земельну частку (пай) від 31.03.1997 року.

З урахуванням заяв осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Згідно положень ч.ч.2-4 ст.10 ЦПК України, яка закріплює зміст принципу змагальності цивільного судочинства, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст . 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно положень ч.ч.2,3 ст.58 ЦПК України сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Положення ст.60 ЦПК України встановлюють, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд зазначає, що жодною особою, яка бере участь у справі, клопотання/заяви про витребування доказів до суду не надано, як і не зазначено жодною особою, яка бере участь у справі, про підстави для звільнення від доказування обставин, на які вони посилаються в обґрунтування вимог/заперечень, з урахуванням чого суд розглядає справу на підставі доказів, наданих особами, які беруть участь у справі, на підтвердження зазначених ними обставин.

Згідно з копією договору купівлі-продажу від 31.08.2000 року, посвідченого державним нотаріусом Пятихатської державної нотаріальної контори (зареєстровано в реєстрі за №1-3022), ОСОБА_4 діючи від імені ОСОБА_5 продав ОСОБА_2 право на земельну частку (пай) із землі, яка перебуває у колективній власності КСП ім.Чкалова, розміром 10,40 умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в розмірі на місцевості, що належало продавцю на підставі свідоцтва про право власності на спадщину, виданого Пятихатською держнотконторою від 26.07.2000 року, згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ДП №0045355, виданого Пятихатською райдержадміністрацією від 31.03.1997 року.

06 вересня 2000 року Пятихатською райдержадміністрацією Дніпропетровської області на підставі вищевказаного договору купівлі-продажу АВН №583809 від 31.08.2000 року позивачеві ОСОБА_2 видано сертифікат серії ДП №0312499 на право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП ім..Чкалова в с.Біленщина Пятихатського району Дніпропетровської області, площею 10,40 умовних кадастрових гектарів, даний сертифікат зареєстрований 6 вересня 2000 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 0355.

В червні 2016 року представник позивача звернувся до відповідача із заявою про виділення в натурі (на місцевості) земельної ділянки позивачеві як власнику земельної частки (паю) на підставі вищевказаного сертифікату від 06.09.2000 року, проте листом №61-3006/0/363-16 від 25.07.2016 року відповідачем відмовлено у виділенні земельної ділянки в натурі (на місцевості) з посиланням на необхідність надання додаткових документів, а саме сертифікату на право на земельну частку (пай), зазначеного в договорі купівлі-продажу земельної частки (паю), від 31 березня 1997 року.

Водночас, згідно з листом управління Держгеокадастру у Пятихатському районі Дніпропетровської області від 28.04.2016 року, наданого представнику позивача ОСОБА_6 на його заяву, в управлінні відсутні перелічені в заяві сертифікати на земельну частку (пай), в т.ч. сертифікат від 06.09.2000 року.

Частина друга статті 16 ЦК України передбачає, що способами захисту цивільних прав та інтересів може бути в тому числі визнання права.

Згідно з ч.3 ст.152 Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до п. 2 ст. 158 Земельного кодексу України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб.

За п.ґ ст.81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Так, відповідно до ст.1 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" (далі Закон № 899) право на земельну частку (пай) мають в тому числі громадяни та юридичні особи України, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай).

Згідно з ст.2 вищевказаного Закону основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), серед інших, також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

В судовому розгляді встановлено, що позивач набув право на земельну частку на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу права на земельну частку (пай) від 31.08.2000 року та сертифікату на право на земельну частку (пай), виданого безпосередньо відповідачем по справі П'ятихатською рвайдержадміністрацією Дніпрпопетровської області на ім'я позивача 06.09.2000 року..

Крім іншого, ч.2 ст.2 Закону №899 визначає, що документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай).

Таким чином суд зазначає, що положення частини першої та другої статті 2 Закону №899 є взаємовиключними, наявність оформленого на особу сертифіката на право на земельну частку (пай) виключає необхідність подання інших документів з метою реалізації такого права і виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості), у звязку з чим висновок відповідача про необхідність надання позивачем (його представником) будь-яких інших документів (окрім сертифікату, виданого на його імя) на підтвердження права на пай є необґрунтованим, оскільки виданий відповідачем на імя позивача сертифікат про право на земельну частку (пай) згідно з вищевказаними правовими нормами є належним та достатнім документом на підтвердження права особи на земельну частку (пай).

З урахуванням вищевикладеного, оскільки заявлено вимоги про визнання за позивачем права на земельну частку (пай) з правом виділення в натурі цієї частки, право на земельну частку (пай) позивача підтверджується виданим безпосередньо відповідачем сертифікатом на таке право, яке однак відповідачем не визнається, суд вважає заявлені позовні вимоги про визнання за позивачем права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом від 06.09.2000 року, з правом виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) обґрунтованими, підтвердженими наданими до суду та дослідженими доказами, у звязку з чим суд задовольняє їх у повному обсязі.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.10, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 в інтересах та від імені ОСОБА_2 до Пятихатської районної державної адміністрації Дніпропетровської області про визнання права на земельну частку (пай) задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженцем ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1) право на земельну частку (пай) з правом виділення в натурі згідно з сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ДП №0312499, виданого 06 вересня 2000 року та зареєстрованого 06 вересня 2000 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №0355, площею 10,40 умовних кадастрових гектарів із земель сільськогосподарського призначення, що належали колишньому КСП ім. Чкалова, розташованих на території Біленщинської сільської ради Пятихатського району Дніпропетровської області.

На рішення суду протягом десяти днів з дня отримання його копії може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Дніпропетровської області через П'ятихатський районний суд Дніпропетровської області.

Суддя О.Ю.Семенников