Справа № 740/3919/16-ц
Провадження № 2/740/103/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 березня 2017 року м.Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючої судді Ковальової Т.Г.,

за участю секретаря Кононяко С.А.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача - адвоката ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про виселення без надання іншого жилого приміщення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просить виселити ОСОБА_3 з будинку №58 по вул.Челюскіна в м.Ніжині Чернігівської області, який належить їй на праві приватної власності, без надання йому іншого жилого приміщення та стягнути з нього судові витрати.

В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що в данному будинку проживає вона та її син ОСОБА_3, а також зареєстрований, але не проживає колишній чоловік ОСОБА_4

Подальше проживання з сином в одному будинку неможливо, оскільки він вчиняє сварки та бійки, принижує її та погрожує фізичною розправою, виганяє з будинку, що підтверджується наступним: 03.09.2016 відповідач влаштував сварку та вигнав її з будинку, 05.09.2016 ОСОБА_3 пошкодив вхідні двері та втік, 06.09.2016 він був під впливом наркотичних речовин, не пускав її до будинку, ходив із сокирою в руках по двору та погрожував фізичною розправою, 07.09.2016 відповідач знову вчинив сварку, 09.09.2016 ОСОБА_3В в стані алкогольного сп»яніння знову погрожував фізичною розправою, 10.09.2016 року відповідач замкнув всі двері в дворі та не пускав її до будинку, 11.09.2016 він вибив вікно в літній кухні, - це підтверджується висновками інспектора Ніжинського ВП ГУНП від 14.09.2016 та 19.10.2016 та листами від 21.10.2016 та 13.10.2016.

03.09.2016 відповідач наніс їй декілька ударів по спині, чим спричинив легкі тілесні ушкодження, у результаті чого відносно нього порушено кримінальну справу за ч.1 ст.125 КК УКраїни.

В утриманні будинку, його ремонті, оплаті комунальних послуг відповідач участі не приймає, чим завдає їй значних матеріальних збитків, систематично псує житлове приміщення, порушує правила співжиття, що робить неможливим для неї проживання з ним в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, у зв»язку з чим вона вимушена звернутись до суду.

У судовому засіданні позивач та її представник адвокат ОСОБА_2 позов підтримали за вищевикладених обставин.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав та пояснив, що він в добровільному порядку виселився із спірного будинку та проживає ІНФОРМАЦІЯ_1.

Дослідивши усі докази по справі та оцінивши їх відповідно до ст.212 ЦПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Ст.ст. 316, 317 ЦК України передбачають здійснення власником права власності за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Ст. 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України, який означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Права власника житлового будинку (квартири) визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК Української РСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Частиною 1 ст. 391 ЦК України також передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст.157 Житлового кодексу України членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

У спірному будинку, крім позивача, також зареєстровані: її колишній чоловік ОСОБА_4 та син ОСОБА_3, про що свідчить довідка виконавчого комітету Ніжинської міської ради № 2260 від 29 вересня 2016 року (а.с.13).

Відповідно до копії свідоцтва про народження ОСОБА_3 народився 17 березня 1992, його батьками є ОСОБА_4 та ОСОБА_1 (а.с.15).

Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу, шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 розірвано 03 вересня 2016 року, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у Чернігівській області зроблено актовий запис за № 72 (а.с.14).

Відповідно до копії витягів про реєстрацію права власності на нерухоме майно будинок № 58 по вулиці Челюскіна в м. Ніжині зареєстрована на праві власності за ОСОБА_1 (а.с.11-12).

Відповідно до ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч. 1 ст. 116 ЖК України, якщо наймач, члени його сімї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання із ним в одній квартирі, а заходи запобігання і громадського впливу виявилися безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Як роз'яснив Пленум Верховного суду України у п. 17 своєї Постанови «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», № 2 від 12 квітня 1985 року (далі - Постанова від 12.04.1985 року), при розгляді справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК УРСР осіб, що систематично порушують правила суспільного співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або житловому будинку, варто виходити з того, що при антигромадському поводженні, що продовжується, виселення винного може бути у випадку повторного порушення, якщо раніше вжиті заходи попередження або суспільного впливу не дали позитивних результатів. Доказом застосування мір попередження і громадського впливу можуть служити постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, офіційні застереження, рішення суду або третейського суду про притягнення до відповідальності, протоколи або постанови громадських організацій, трудових колективів, що засудили дії винного. Одні лише факти звернення у відповідні органи зі скаргами на порушення правил суспільного співжиття без застосування до винного заходів впливу цими органами не є підставою для виселення.

Так, відповідно до висновку Ніжинського ВП ГУНП в Чернігівській області від 14.09.2016 встановлено, що з 05.09.2016 по 11.09.2016 ОСОБА_3 вчиняє сварки з ОСОБА_1, в ході яких ображає матір нецензурними словами, погрожує фізичною розправою та пошкоджує майно (а.с.18).

Висновком Ніжинського ВП ГУНП в Чернігівській області №6673 від 19.10.2016 встановлено, що ОСОБА_1 звернулась з заявою, що її син забив хвіртку до її будинку та вчинив з нею сварку (а.с.19).

Відповідно до копії витягу з кримінального провадження №0001405 від 03.09.2016 відносно ОСОБА_3 порушено кримінальну справу за ч.1 ст.125 КК України (а.с.16).

Згідно копії висновку експерта №232 від 04.09.2016 встановлено, що у ОСОБА_1 маються ушкодження у вигляді множинних крововиливів обох плеч і передплечій, лівого стегна і обох гомілок, ускладнений гіпертонічний криз, що відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що не потягли за собою короткочасний розлад здоровя (а.с.17).

З огляду на вищевикладене, всі дані свідчать про систематичне порушення ОСОБА_3 правил співжиття, громадського порядку, а тому позов підлягає задоволенню.

На підставі ст.88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача понесені нею витрати по сплаті судового збору в сумі 551 грн. 20 коп.

Керуючись ст. 116 ЖК УРСР, ст.ст. 10,11, 60, 212-215 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Виселити ОСОБА_3 з будинку 58 по вулиці Челюскіна в м.Ніжині Чернігівської області без надання іншого жилого приміщення.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 551(пятсот пятдесят одна) грн. 20 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Чернігівської області через Ніжинський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддя Ковальова Т.Г.