АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/789/122/17 Доповідач - Кузьма Р.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 січня 2017 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Кузьми Р.М.

суддів - Храпак Н. М., Костів О. З.,

з участю секретаря - Романюк Х.Ю.

ОСОБА_1 її представника ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 25 листопада 2016 року по справі за заявою ОСОБА_3, заінтересована особа - ОСОБА_4 про встановлення факту батьківства,

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2016 року ОСОБА_3, в інтересах неповнолітньої дочки ОСОБА_5, звернулася в суд із заявою про встановлення факту батьківства, а саме, що ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 є батьком ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Заява обґрунтована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в неї народилася дочка, батьком якої був ОСОБА_6 Однак, оскільки вони часто конфліктували, не реєстрували шлюб, тому після народження дочки вона не хотіла просити ОСОБА_6 подавати відповідну заяву в органи реєстрації актів цивільного стану. Заявниця записала відомості про батька у свідоцтві про народження ОСОБА_5 - своє прізвище - ОСОБА_3, та ім'я і по батькові ОСОБА_6 - ОСОБА_6. Померлий ОСОБА_6 за життя визнавав ОСОБА_5 своєю дочкою, опікувався нею, надавав матеріальну та моральну підтримку, вітав із днем народження, проводив із нею вільний час, їздив на відпочинок, оплачував заняття з англійської мови, послуги стоматолога, хресними дочки стали друзі ОСОБА_6 Оскільки дочка має право спадкувати після смерті свого батька, тому ОСОБА_3, в інтересах неповнолітньої дочки ОСОБА_5, просила суд встановити факт батьківства.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 25 листопада 2016 року заяву ОСОБА_3, в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5 задоволено.

Встановлено факт батьківства, а саме, те, що ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 є батьком ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати вказане рішення суду та закрити провадження у вказаній справі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам у справі, порушення норм матеріального та процесуального права.

Зокрема апелянт зазначає, що вона - ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_6 та його спадкоємцем, а судом першої інстанції при вирішенні заяви ОСОБА_3 неправильно застосовано положення Сімейного кодексу України, оскільки ОСОБА_5 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто до набрання чинності Сімейного кодексу України.

Тому при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 1 січня 2004 року, необхідно застосовувати відповідні норми КпШС 1969 року, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в сукупності, зокрема спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір'ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини.

У судовому засіданні ОСОБА_1 Та її представник підтримали апеляційну скаргу, зіславшись на доводи, викладені в ній, просить її задовольнити.

Заявник ОСОБА_3 апеляційної скарги не визнала, вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступних мотивів.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з сукупності доказів, досліджених під час розгляду: пояснень заявниці та заінтересованої особи, показань свідків, письмових доказів і прийшов до переконання, що факт батьківства слід вважати встановленим.

З таким висновком суду погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції, оскільки він відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Тернополі, її батьком записаний, у відповідності до ч. 2ст. 55 КПШС України, за вказівкою матері ОСОБА_6, а матір'ю ОСОБА_3.

Як вбачається із заяви ОСОБА_4, яка посвідчена приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Магдич О.О. 14 липня 2016 року, вона зазначає, що брат - ОСОБА_6 був батьком ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, яку за життя визнав як свою дочку, добросовісно займався її вихованням та утриманням, регулярно спілкувався із ОСОБА_5, як дочкою, цікавився її навчанням, здоров'ям, відпочинком. В свою чергу вся сім'я ОСОБА_6, в тому числі його мати, вона, як сестра, її дочка та інші родичі знають ОСОБА_5, як дочку ОСОБА_6

Із фото, які долучені до матеріалів справи та досліджені в суді першої інстанції, можна зробити висновок, що померлий - ОСОБА_6 та його родичі, неодноразово проводили час із ОСОБА_5 та перебувають в близьких родинних відносинах.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 помер, та після його смерті відкрилася спадщина. Спадкоємцем за заповітом, який прийняв спадщину є його сестра ОСОБА_4, що видно із листа завідувача Першої Тернопільської державної нотаріальної контори від 26 серпня 2016 року №2552/02-14 (а.с.10).

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта, що її батько -ОСОБА_6 не проживав однією сім'єю з ОСОБА_3 та з питанням про встановлення факту батьківства ОСОБА_6 щодо ОСОБА_5, заявниця ОСОБА_3 за його життя до нього не зверталася, а спір розпочала, тільки після смерті ОСОБА_6

Як вбачається із показів свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12, даних у суді першої інстанції, а саме, що в період з 1998-2000 роки ОСОБА_6 та ОСОБА_3 проживали разом, ОСОБА_6 за життя визнавав ОСОБА_5, своєю дочкою, опікувався про неї, проводив із нею вільний час, надавав матеріальну допомогу, представляв своїм родичам та друзям як свою дочку.

Відповідно до ст. 130 СК України у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір'ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду.

У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 роз'яснено, що оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у ст. 128 СК України, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у ст. 53 КпШС України, суди, вирішуючи питання проте, якою нормою слід керуватися при розгляді справ цієї категорії, повинні виходити з дати народження дитини.

Так, при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 1 січня 2004 року, необхідно застосовувати відповідні норми КпШС України, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір'ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини.

Тобто при вирішенні питання про встановлення батьківства щодо ОСОБА_5, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1, слід застосовувати норми КпШС України, що були чинними на момент народження дитини.

Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України у п. 15 постанови «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 року № 5 суд розглядає заяви про встановлення факту батьківства в разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини, і вирішує їх з урахуванням обставин, передбачених ст. 53 КпШС. Заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини (наприклад, відповідно до ч. 2 ст. 55 КпШС запис про батька дитини проведено за вказівкою матері, яка не перебувала у шлюбі, або ж такий запис зовсім відсутній) і можуть бути подані матір'ю, опікуном чи піклувальником дитини чи самою дитиною після досягнення повноліття.

Відповідно до ст. 53 КпШС України у разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття (ч. 2). При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір'ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства (ч. 3).

Згідно зі ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Стаття 60 ЦПК України зобов'язує кожну сторону довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, як беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім цього ОСОБА_1 в апеляційній скарзі стверджує, що між сторонами виник спір про право та її не було залучено стороною по справі.

Вказані твердження не відповідають обставинам справи.

Судом першої інстанції встановлено, що єдиним спадкоємцем за заповітом, який прийняв спадщину після смерті ОСОБА_6.є його сестра ОСОБА_4, а тому спір про право що до спадкового майна померлого ОСОБА_6 між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 відсутній.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.

Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачає.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 25 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області Р.М. Кузьма