АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 216/200/16-ц 22-ц/774/57/К/17
Справа № 216/200/16-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/57/К/17 суддя Мясоєдова О.М.
Категорія - 50 (ІІІ) Доповідач Бондар Я.М.
РІШЕННЯ

Іменем України

17 січня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Бондар Я.М.,

суддів Зубакової В.П., Барильської А.П.,

за участю: секретаря Гладиш К.І.,

представника відповідача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 03 серпня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів. Уточнивши позовні вимоги в їх останній редакції просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки ОСОБА_5, до досягнення тією повноліття на її користь у твердій грошовій сумі у розмірі 1513 гривень щомісячно, ,починаючи з дня предявлення позову.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вони з відповідачем з 2002 року знаходились у зареєстрованому шлюбі. За час подружнього життя мають доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Дитина проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач ОСОБА_3 з ними не проживає та офіційно ніде не працює, допомоги на утримання доньки не надає, ухиляється від обовязку утримувати дитину.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 03 серпня 2016 року, описки в якому виправлені згідно ухвали того ж суду від 15 вересня 2016 року, позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі у розмірі 1000,00 грн., щомісячно, починаючи з 12 січня 2016 року і до повноліття дитини. Рішення у частині стягнення аліментів за один місяць допущено до негайного виконання. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, поставив питання про зміну рішення суду в частині розміру стягнутих з нього аліментів на утримання доньки, визначивши до стягнення 1/4 частину від мінімальної заробітної плати.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_3, посилався на те, що судом не встановлено, чи була між сторонами домовленість щодо утримання дитини, чи приймає він участь у вихованні дитини. Також зауважив на тому, що судом не встановлено, чим підтверджується твердження позивача, щодо зловживання відповідачем алкоголем. Крім того посилався на те, що під час шлюбу з позивачем ним отримано два кредити на користь сімї, проте позивач не бере участі у повернення кредитних коштів.

Також зазначив про те, що на його утриманні перебуває повнолітній ОСОБА_6, мати якого померла. Син продовжує навчання, тому потребує матеріальної допомоги з боку відповідача. За таких обставин ОСОБА_3 перебуває в скрутному матеріальному становищі. Разом з тим, не відмовлявся та не відмовляється від надання матеріальної допомоги на утримання ОСОБА_5 в добровільному порядку, тому визнав позовні вимоги частково.

Поміж тим, відповідач виразив свою незгоду із стягненням з нього судових витрат в повному обсязі, натомість вважає, що вони підлягають стягненню пропорційно задоволених позовних вимог та повинні бути розподілені між сторонами.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_4 та відповідач ОСОБА_3 з 06.09.2012 року перебувають зареєстрованому шлюбі (а.с.7).

В період перебування у шлюбі у сторін народилась донька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Зокрема у свідоцтві про народження дитини, батьками вписані сторони у справі (а.с.8).

Спільна дитина сторін проживає разом з матірю та фактично знаходиться на її утриманні, що підтверджується актом від 23.12.2015 року (а.с.9). Факт окремого проживання сторін також підтверджується актом від 19.04.2016 року, згідно якого ОСОБА_3 разом із сином ОСОБА_6 проживають разом в квартирі матері відповідача (а.с.39).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з обовязку відповідача утримувати дитину, а також враховував його проживання з матірю пенсіонеркою та повнолітнім сином.

Колегія суддів не повній мірі погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, ст. 180 СК України покладає обовязок на батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, щодо обовязку відповідача утримувати свою дочку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 до досягнення нею повноліття.

Однак, колегія суддів не погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром стягнутих аліментів у твердій грошовій сумі, вважає даний висновок суду помилковим, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідач як в суді першої інстанції, так і в апеляційній скарзі зазначає, що він не працює, тобто взагалі доходу не має. В суді апеляційної існтанції його представник також не надав доказів отримання відповідачем мінливого, нерегулярного доходу. А тому, визначаючи розмір у твердій грошовій сумі суд першої інстанції помилкового застосував до спірних правовідносин ст.184 СК України, яка передбачає наявність у відповідача мінливого, нестабільного доходу або доходу, якій він одержує в натурі.

Отже, висновок суду першої інстанції про наявність підстав для визначення розміру аліментів у твердій грошовій одиниці не відповідає вимогам законодавства.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне змінити рішення суду, визначивши розмір стягуваних аліментів у частці від доходу/заробітку відповідача.

Разом з тим, визначаючи розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача на утримання дитини, суд першої інстанції вірно врахував, що положеннями ч.1 ст. 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Аналогічне розяснення щодо обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів надане Пленумом Верховного Суду України в абз. 3 п. 17 Постанови «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року.

Зокрема, при визначенні розміру аліментів суд першої інстанції правильно врахував стан здоров'я та матеріальне становище дитини та сторін, той факт, що дитина мешкає разом із позивачем та перебуває на її утриманні. Разом з тим, суд враховував, що відповідач є працездатним, не має хронічних захворювань, проживає разом з матірю пенсіонеркою та повнолітнім сином.

Так, з матеріалів справи вбачається, що на утриманні відповідача ОСОБА_3 знаходиться повнолітня дитина ОСОБА_6, який продовжує навчання, з денною формою навчання (а.с.84-86). При цьому мати ОСОБА_6 померла, у звязку із чим для останнього відповідач лишився єдиним утримувачем.

Проте колегія суддів вважає за необхідне зауважити на тому, що згідно вимог Сімейного кодексу України, при вирішенні питання щодо утримання неповнолітньої дитини, слід виходити з обовязку батьків, оскільки неповнолітня дитина не має можливості самостійного заробітку. Натомість при вирішенні питання щодо утримання повнолітньої дитини, слід виходити з можливості платника аліментів надавати таку допомогу.

Отже, з урахуванням обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_4 підлягають стягненню аліменти у частці від заробітку на утримання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/5 частки від усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 12.01.2017 року і до повноліття дитини.

Доводи апеляційної скарги щодо невірного розподілу судових витрат, колегія суддів не приймає до уваги з наступних підстав.

Так, порядок та підстави для сплати судового збору регулюються Законом України «Про судовий збір». Відповідно до п. 3 ст. 5 Закону від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовної заяви про стягнення аліментів. Таким чином, якщо оскільки ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів, вона звільнена від сплати судового збору, натомість, після розгляду справи та винесення судом рішення у справі, даним рішенням суд правомірно зобовязав відповідача сплатити судовий збір на користь держави.

В частині незгоди відповідача із розміром стягнутих з нього судових витрат, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, про те, що стягнутий судовий збір в сумі 551,20 грн. є мінімальною ставкою за вимоги матеріального характеру. Крім того, співставляючи заявлені позивачем вимоги (в твердій грошовій сумі) із задоволеною частиною вимог (зокрема: частиною від доходу/заробітку відповідача, за умови відсутності в матеріалах справи відомостей щодо розміру доходу відповідача), визначення пропорційності задоволеної частини позовних вимог є неможливим. Відтак, колегія суддів погоджується із розміром стягнутого з відповідача судового збору, тому рішення суду в цій частині відповідає нормам матеріального та процесуального права, тому підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.1,3 ч.1 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 03 серпня 2016 року в частині розміру стягнутих з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, змінити, визначивши до стягнення 1/5 частину від всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця до досягнення повноліття дитиною, починаючи з 12 січня 2016 року.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Я.М. Бондар

Судді: В.П. Зубакова

ОСОБА_7