Справа №173/2362/16-ц
Провадження №2/173/227/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2017 р. Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області

В складі: головуючої судді Петрюк Т.М.

При секретарі Рудовій Л.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Верхньодніпровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, третя особи, що не заявляють самостійних вимог: відділ державної реєстрації прав на нерухоме майно Верхньодніпровської райдержадміністрації. комунальне підприємство «Верхньоднірповське бюро технічної інвентаризації про визнання права власності на нерухоме майно,-

ВСТАНОВИВ:

До суду звернулась позивач ОСОБА_1, з позовом про визнання права власності на нерухоме майно до відповідача ОСОБА_2 міської ради Дніпропетровської області, згідно якої просить визнати за нею право власності на домоволодіння за адресою: м. Верхівцеве вул. Желєзняка, 10, яке складається: з житлового будинку А-1 площею 40. 4 кв.м.., житлової прибудови А'-1 площею 23.4 кв.м., сіней а''-1 площею 18.2 кв.м., літньої кухні Б-1 площею 21.7 кв.м.,, сараю О-1 площею 7.9 кв.м, сараю Ж-1 площею 5.4 кв.м., літнього душу Д-1, вбиральні Т-1, сараю Е-1 площею 12.5 кв.м., погрібу Г-1, ? частина колодязю К, паркану № 1, хвіртки № 2, паркану № 3. мощення І на земельній ділянці площею 1601 кв.м. по фактичному користуванню посилаючись на наступне.

07.04.1972 року за договором купівлі-продажу вона придбала домоволодіння, розташоване по вул. Желєзняка в м. Верхівцеве, на якому були розташовані наступні будівлі та споруди: житловий будинок площею 20.4 кв.м., з господарськими спорудами.

За період часу з 1972 року по 2007 рік вона добудувала до житлового будинку прибудову, внаслідок чого площа житлового будинку збільшилась. Крім цього, на подвір'ї нею було збудовано літню кухню, сараї та інше. Земельну ділянку згідно рішення виконавчого комітету ОСОБА_2 міської ради № 199 від 20.10.1999 року було збільшено та надано їй в постійне користування земельну ділянку площею 586 кв.м.

Згідно рішення № 220 від 19.10.2006 року виконавчий комітет ОСОБА_2 м міської ради надав їй дозвіл на переобладнання сараю в літню кухню, прибудову від жилого будинку до літньої кухні коридору, будівництво сараїв, літнього душу та вбиральні. На проекті забудови земельної ділянки було розмічено план будівництва

01.02.2011 року КП «Верхньодніпровське БТІ» виготовило технічний паспорт на належний їй будинок садибного типу.

23.02.2011 року вона звернулась в КП «Верхньодніпровське БТІ» для реєстрації та прийому в експлуатацію самочинно побудованого будинку. За наслідками обстеження будинку КП «Верхньоднірповське БТІ» не має принципових заперечень проти надання їй дозволу на реєстрацію та прийняття в експлуатацію її будинку.

Сусіди також не мають до неї претензій з приводу побутового будинку.

26.12.2016 року вона звернулась до державного реєстратора прав на нерухоме майно з метою провести державну реєстрацію за нею права власності на спірний будинок, але отримала рішення про відмову в зв'язку з тим, що надані нею документи не відповідають вимогам.

На теперішній час для реєстрації права власності їй необхідно ввести самочинно збудовані споруди в експлуатацію, отримати свідоцтво про право власності на них, однак, вона не може ввести в експлуатацію домоволодіння через органи ДАСК або міську раду та не може зареєструвати своє право власності на них, що й стало підставою звернення до суду.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, давши пояснення фактично установлені матеріалами справи

Відповідач - представник ОСОБА_2 міської ради в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог: представник відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Верхньодніпровської райдержадміністрації в судове засідання не з'явився. подавши заяву про слухання справи у його відсутність.

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог: представник КП «Верхньодніпровське БТІ» в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляд справи повідомлений належним чином.

Вислухавши осіб, що приймали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивачкою за договором купівлі-продажу від 07.04.1972 року було придбане домоволодіння, розташоване по вул. Желєзняка в м. Верхівцеве, на якому були розташовані наступні будівлі та споруди: житловий будинок площею 20.4 кв.м., з господарськими спорудами, що підтверджується копією договору купівлі продажу.

За період часу з 1972 року по 2007 рік позивач добудувала до житлового будинку прибудову, внаслідок чого площа житлового будинку збільшилась. Крім цього, на подвір'ї нею було збудовано літню кухню, сараї та інше, що підтверджується даними технічного паспорта

Земельну ділянку згідно рішення виконавчого комітету ОСОБА_2 міської ради № 199 від 20.10.1999 року було збільшено та надано позивачці в постійне користування земельну ділянку площею 586 кв.м., що підтверджується копіює рішення ОСОБА_2 міської ради.

01.02.2011 року КП «Верхньодніпровське БТІ» виготовило технічний паспорт на належний позивачці будинок садибного типу.

23.02.2011 року позивач звернулась в КП «Верхньодніпровське БТІ» для реєстрації та прийом в експлуатацію самочинно побудованого будинку. За наслідками обстеження будинку, КП «Верхньодніпровське БТІ» не має принципових заперечень проти надання їй дозволу на реєстрацію та прийняття в експлуатацію її будинку.

На теперішній час для реєстрації права власності позивачці необхідно ввести домоволодіння з урахуванням добудованих споруд в експлуатацію, отримати свідоцтво про право власності на нього, однак, так як нею було проведене самочинне будівництво, то він не може ввести в експлуатацію домоволодіння через органи ДАСК або міську раду та не може зареєструвати своє право власності на них.

Відповідно до ч. 2 ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному Законом.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 4 постанови від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Під наданням земельної ділянки слід розуміти рішення компетентного органу влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність або надання у користування, або передачу права користування земельною ділянкою на підставі цивільно-правових договорів із фізичною чи юридичною особою.

Судом встановлено, що позивачем здійснено перебудову будинку та побудову господарських споруд на земельній ділянці, переданій їй у власність у відповідності до цільового призначення, але без відповідного дозволу. на даний час дозвіл позивачкою отриманий

Відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦК України , особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Частиною 3 цієї статті встановлено, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Таким чином, ст. 376 ЦК України передбачено загальне правило про те, що особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (ч. 2 цієї статті), і встановлено випадки, коли право власності на самочинне будівництво може бути визнане за рішенням суду за особою, що здійснила самочинне будівництво, або за власником земельної ділянки.

Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво, лише у випадках, передбачених ст. 376 ЦК України , а саме: за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно (ч. 3 ст. 376 ЦК України); за особою - власником (користувачем) земельної ділянки, яка здійснила самочинне будівництво на цій ділянці, якщо це не порушує права інших осіб (ч. 5 ст. 376 ЦК України).

Крім того, за загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1ст. 15 ЦК України). Тому звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво може мати місце при наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.

У пункті 12 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» від 30 березня 2012 року № 6 роз'яснено, що, вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов'язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 2 узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав від 28.01.2013 року відмітив, що суди при розгляді справ про визнання права власності на самочинне будівництво повинні належним чином перевіряти, чи було питання оформлення права власності на самочинне будівництво предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність давали б підстави вважати про наявність спору про право. Суд не повинен заміняти органи, які зобов'язані видавати дозволи на будівництво й узгоджувати забудови; визнання права власності на самочинне будівництво в судовому порядку має залишатися винятковим способом захисту права. Тому судам необхідно з'ясовувати, чи звертався позивач до компетентних органів із питання узаконення самочинного будівництва, чи було відмовлено компетентними органами у вирішенні зазначеного питання.

Судом встановлено, що позивач є постіним користувачем земельної ділянки на якій здійснено самочинне будівництво, що підтверджується рішенням ОСОБА_2 міської ради .

На даний час позивач не може узаконити самочинно побудовані нею споруди через департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області, так як згідно чинного законодавства такі повноваження у ДДАБІ існували лише до 31.12.2015 року відповідно до п. 9 прикінцевих положень ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності».

Таким чином в іншому порядку окрім судового позивач не має можливості захистити свої права.

Виходячи з вищевикладеного та оцінюючи надані суду докази в їх сукупності, суд вважає за можливе позовні вимоги задовольнити та визнати за позивачем право власності на домоволодіння за адресою: м. Верхівцеве вул.. Желєзняка, 10, ІПН НОМЕР_1 право власності домоволодіння за адресою: м. Верхівцеве вул. Балтійська (Желєзняка) 10, яке складається: з житлового будинку А-1 площею 40. 4 кв.м.., житлової прибудови А'-1 площею 23.4 кв.м., сіней а''-1 площею 18.2 кв.м., літньої кухні Б-1 площею 21.7 кв.м.,, сараю О-1 площею 7.9 кв.м, сараю Ж-1 площею 5.4 кв.м., літнього душу Д-1, вбиральні Т-1, сараю Е-1 площею 12.5 кв.м., погрібу Г-1, ? частина колодязю К, паркану № 1, хвіртки № 2, паркану № 3. мощення І на земельній ділянці площею 1601 кв.м., по фактичному користуванню. При цьому суд вважає за потрібне визнати за позивачкою право влансостіна всі вище перераховані споруди, так як вони суттєво перебудовувались, в результаті чого їх площа збільшувалась.

Понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1685.00 грн., суд вважає за можливе покласти на позивача, так як судом не встановлено вини відповідачів, щодо порушення прав позивача, а необхідність звернення до суду виникла в зв'язку з недотриманням порядку оформлення його спадкових прав.

Керуючись ст. 10, 60,212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, третя особи, що не заявляють самостійних вимог: відділ державної реєстрації прав на нерухоме майно Верхньодніпровської райдержадміністрації. комунальне підприємство «Верхньоднірповське бюро технічної інвентаризації про визнання права власності на нерухоме майно - задовольнити

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованою за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1 право власності домоволодіння за адресою: м. Верхівцеве вул. Балтійська (Желєзняка) 10, яке складається: з житлового будинку А-1 площею 40. 4 кв.м.., житлової прибудови А'-1 площею 23.4 кв.м., сіней а''-1 площею 18.2 кв.м., літньої кухні Б-1 площею 21.7 кв.м.,, сараю О-1 площею 7.9 кв.м, сараю Ж-1 площею 5.4 кв.м., літнього душу Д-1, вбиральні Т-1, сараю Е-1 площею 12.5 кв.м., погрібу Г-1, ? частина колодязю К, паркану № 1, хвіртки № 2, паркану № 3. мощення І на земельній ділянці площею 1601 кв.м. по фактичному користуванню

Витрати по сплаті судового збору в сумі 1658 грн., . покласти на позивача на позивача ОСОБА_1

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Дніпропетровської області протягом 10 днів з моменту його проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги до Верхньодніпровського районного суду. Особи, які приймали участь у розгляді справи, але не були присутні підчас проголошення судового рішення мають право подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з моменту отримання копії рішення.

Рішення набирає чинності після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо така скарга подана не була. У випадку подання апеляційної скарги рішення набирає чинності після розгляду справи судом апеляційної інстанції, якщо не було змінене або скасоване.

Суддя Петрюк Т.М