У Х В А Л А

іменем україни

29 березня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Гримич М.К.,

КафідовоїО.В., Кадєтової О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного сумісного майна подружжя за касаційною скаргою ОСОБА_4, поданою представником - ОСОБА_5, на заочне рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 02 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 21 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що з 29 липня 2011 року по 03 липня 2015 року вона перебувала із ОСОБА_4 у зареєстрованому шлюбі. За час шлюбу вони придбали автомобіль марки ВАЗ 21099, 2006 року випуску, номерний знак НОМЕР_1, ринковою вартістю 65 200 грн., який зареєстрований на нього.

Посилаючись на те, що він не визнає її право спільної сумісної власності на вказаний автомобіль, позивачка просила визнати за нею право власності на Ѕ частину цього автомобіля та стягнути з відповідача компенсацію вартості цієї частини.

Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 02 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 21 липня 2016 року, позов ОСОБА_3 задоволено. Визнано за ОСОБА_3 право власності на Ѕ частину легкового автомобіля марки ВАЗ 21099, сірого кольору, номерний знак НОМЕР_2. Визнано за ОСОБА_4 право власності на Ѕ частину вказаного легкового автомобіля. Виділено належну ОСОБА_3 частку із майна, що є у спільній сумісній власності, шляхом стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошової компенсації вартості належної їй Ѕ частини автомобіля в розмірі 32 600 грн. Припинено право ОСОБА_3 на частку у праві спільної сумісної власності на Ѕ частину автомобіля з дня отримання компенсації її вартості в розмірі 32 600 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 - просить скасувати судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що спірний автомобіль придбано сторонами за час шлюбу, а виділення частки в натурі кожному із них неможливе у зв'язку з неподільністю майна, що є підставою для стягнення компенсації вартості Ѕ частини його вартості з відповідача на користь позивача.

Проте повністю з такими висновками судів погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судами встановлено, що з 29 липня 2011 року по 03 липня 2015 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували із у зареєстрованому шлюбі.

Пред'являючи позов, ОСОБА_3 посилалася те, що за час шлюбу вони придбали автомобіль марки ВАЗ 21099, 2006 року випуску, номерний знак НОМЕР_1, ринковою вартістю 65 200 грн., проте відповідач не визнає її право спільної сумісної власності на цей автомобіль, а також посилалася на те, що цей автомобіль є неподільним, що є підставою для стягнення на її користь компенсації вартості її частини.

За правилами ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ч. 3 ст. 370 ЦК України виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу, частиною другою якої передбачено, що якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

У разі наявності в майні, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, неподільних речей, то в силу ч. 2 ст. 71 СК України такі речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними, з присудженням одному з подружжя грошової компенсації, замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, і за змістом ч. ч. 4, 5 ст. 71 СК України присудження такої грошової компенсації можливе лише за згодою того з подружжя, якому вона присуджується, а також за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Наявність цієї умови дозволяє створити ефективний механізм охорони прав співвласників, право на частку яких припиняється, щодо гарантованого отримання вартості частки в разі ухвалення судового рішення. Адже на підставі цього рішення не тільки припиняється право, але й набувається право на частку іншим співвласником.

Отже, процедура внесення суми відшкодування вартості частини майна на депозит суду, з одного боку, є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв'язку з припиненням її права на частку у спільному майні, а з іншого боку, є технічною функцією щодо забезпечення виконання однією стороною у справі своїх зобов'язань перед іншою.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові № 6-2811цс15 від 30 березня 2016 року, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

За правилами ч. 2 ст. 365 ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

У разі невчинення таких дій, а також невчинення одним із подружжя дій щодо припинення права другого з подружжя на частку у спільному майні, передбачених ст. 365 ЦК України, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між подружжям відповідно до їхніх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу й залишає майно в їхній спільній частковій власності.

Указаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 11 червня 2012 року № 6-66цс11 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України.

Також у п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз'яснено, що вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення ч.ч. 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Наведеного суди не врахували та не встановивши попередьного внесення відповідачем вартості Ѕ частини спірного автомобіля на депозитний рахунок суду, без достатньої правової підстави зобов'язали його виплатити ОСОБА_3 компенсацію вартості зазначеної вище частки.

Крім того, суди у порушення ч. 3 ст. 61 ЦПК України не врахували викладених у рішеннях Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 28 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за розпискою та від 12 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 про визнання ОСОБА_4 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, фактичних обставин щодо джерел походження коштів на придбання спірного автомобіля.

Зокрема у порушення ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України не дали оцінки твердженням ОСОБА_4 про те, що такі кошти у розмірі 5 100 доларів США були ним позичені 08 червня 2013 року у ОСОБА_4, у той час як ОСОБА_3 у своєму позові про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням, стверджувала про те, що він не являється членом її родини та із 2012 року не проживає у її будинку.

Отже, суди у порушення ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України не встановили фактичних обставин, від яких залежить правильне вирішення справи, та норми права, які регулюють ці правовідносини, не перевірили доводів та наданих сторонами доказів.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судами не встановлені, судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником - ОСОБА_5, задовольнити частково.

Заочне рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 02 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 21 липня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

М.К.Гримич

О.В.Кафідова

О.В.Кадєтова