Провадження № 22-ц/773/455/17 Категорія: 19 Доповідач: Данилюк В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого судді Данилюк В. А.,

суддів Грушицького А. І., Шевчук Л. Я.,

секретар Вергун Т. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» про захист прав споживача, визнання недійсним договору фінансового лізингу та стягнення коштів, за апеляційною скаргою відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31 січня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» (скорочено - ТзОВ «Лізингова компанія «Еталон») про захист прав споживача, визнання недійсним договору фінансового лізингу та стягнення коштів. Позов мотивовано тим, що 26.07.2016 року між позивачем (по договору - лізингоодержувач) та відповідачем (по договору - лізингодавець) укладено договір фінансового лізингу № 004725, відповідно до якого лізингодавець зобов'язується придбати та передати на умовах фінансового лізингу у користування майно, а лізингоодержувач зобов'язується прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі згідно умов цього договору. Предметом лізингу є трактор Dongfeng 244. У відповідності до специфікації, ціна вказаного трактора становить 80000 грн. Відповідно до квитанції № 62-48к від 26.07.2016 року, позивачем сплачено 8000 грн. в якості реєстраційного платежу згідно договору фінансового лізингу № 004725 від 26.07.2016 року, а згідно квитанції № 0.0.595199888.2 від 08.08.2016 року позивачем на рахунок відповідача сплачено платіж у розмірі 40000 грн. Однак, відповідач умов договору не виконав, а 12.08.2016 року, а також 23.09.2016 року направив на адресу позивача лист про збільшення вартості предмета лізингу та необхідність сплати різницю вартості предмету лізингу. На підставі викладеного, позивач просить суд, визнати недійсним з моменту укладення договір фінансового лізингу № 004725 від 26 липня 2016 року, стягнути з ТзОВ «Лізингова компанія «Еталон» на користь ОСОБА_1 кошти в сумі 48000 грн.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31 січня 2017 року позов задоволено та визнано недійсним з моменту укладення договір фінансового лізингу № 004725 від 26 липня 2016 року, укладений між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон». Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» (код ЄДРПОУ - 38865527) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1) грошові кошти в сумі 48 000 (сорок вісім тисяч) гривень. Стягнуто із Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» в дохід держави 1600 (одна тисяча шістсот) грн. судового збору.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон», подав апеляційну скаргу в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Представник позивача ОСОБА_3 подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Інші особи, їх представники в судове засідання не з'явились, хоча належним чином були повідомлені судом апеляційної інстанції про час та місце судового розгляду.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, а також доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу відповідача слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що договір фінансового лізингу № 004725 від 25 липня 2016 року є таким, що містить несправедливі умови щодо споживача (позивача по справі), в матеріалах справи відсутні відомості про те, чи відповідач має право на здійснення фінансових послуг (наявність відповідної ліцензії), вказаний договір не є нотаріально посвідченим, а тому підлягає визнанню недійсним з моменту його укладення із застосуванням наслідків недійсності правочину, а саме - повернення позивачу сплаченої ним суми платежу за вказаним договором у розмірі 48000 гривень.

Так, з наявних у матеріалах справи та досліджених у судовому засіданні письмових доказів, судом першої інстанції встановлено, що 26 липня 2016 року між ТзОВ «Лізингова компанія «Еталон», як лізингодавцем, та ОСОБА_1, як лізингоодержувачем, відповідно до умов якого ТзОВ «Лізингова компанія «Еталон» зобов'язалося придбати та передати на умовах фінансового лізингу у користування ОСОБА_1 трактор Dongfeng 244, а останній зобов'язувався прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові та інші платежі згідно із умовами договору (а.с. 5-21). Додатками до вказаного договору визначено графік погашення вартості лізингу, вартість предмета лізингу.

Умовами договору фінансового лізингу було передбачено право ОСОБА_1 отримати трактор у власність за умови повної сплати вартості трактора та інших витрат.

Згідно пункту 5.1 договору трактор передається у користування ОСОБА_1 не пізніше 50 робочих днів з моменту сплати ним на рахунок товариства: комісії за організацію, авансового платежу, комісії за передачу предмета лізингу; у разі наявності, сплати різниці до вже сплаченого авансового платежу та комісії за організацію на умовах викладених у п. 5.4 цього договору, а також відшкодування платежів за реєстрацію та страхування предмета лізингу.

Пунктом 8.2.1 договору визначено, що перший лізинговий платіж складається із: а) комісійної винагороди лізингодавця за організаційні заходи, пов'язані з підготовкою та укладенням цього Договору (надалі - «Комісія за Організацію»), яка розраховується у додатку № 1 до даного договору; б) авансу ціни предмета лізингу; в) комісійної винагороди лізингодавця за передачу предмета лізингу, як платіж, що покриває витрати лізингодавця, пов'язані з організацією передачі предмета лізингу на користь лізингоотримувача. Розмір комісійної винагороди лізингодавця за передачу предмета лізингу визначений в додатку № 1 до даного договору. Згідно з пунктом 8.2.3 договору лізингоодержувач зобов'язаний сплачувати «другий лізинговий платіж», який складається з періодичних лізингових платежів, а ті в свою чергу з: відшкодування вартості предмета лізингу; сплати відсоткової ставки за користування предметом лізингу; сплати комісії за супроводження договору.

Позивачем ОСОБА_1, на виконання умов зазначеного договору відповідно до квитанції № 62-48к від 26.07.2016 року, сплачено 8000 грн. в якості реєстраційного платежу згідно договору фінансового лізингу № 004725 від 26.07.2016 року, та згідно квитанції № 0.0.595199888.2 від 08.08.2016 року на рахунок відповідача сплачено платіж у розмірі 40000 грн (а.с. 24, 25).

12 серпня 2016 року та 23 вересня 2016 року відповідач звернувся до позивача з повідомленням про те, що у зв'язку з збільшенням вартості предмета лізингу та з посиланням на п. 5.4 договору, укладеного між сторонами, лізингоодержувач повинен одноразово сплатити різницю такої вартості до моменту купівлі предмета лізингу лізингодавцем (а.с. 22, 23).

У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законоу України «Про фінансовий лізинг».

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Закон України «Про захист прав споживачів», зокрема ст. 18, містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною.

Виходячи з аналізу даної норми Закону, можна зробити висновок, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: 1) умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); 2) умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; 3) умови договору завдають шкоди споживачеві.

Згідно із ст. 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, монтажу, запуску в експлуатацію, тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець та лізингодавець несуть перед лізингоодежувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу.

Оскільки вибір продавця предмета лізингу за договором здійснює відповідач, так як в договорі лізингу відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має завертатись споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару, то п. 3.5 договору, щодо усунення лізингодавця від відповідальності в частині якості, комплектності, справності та інше суперечить положенням зазначеної вище ст. 808 ЦК України.

Відповідно до п. 5.5 договору у разі невиконання лізингоодержувачем дій, визначених у п. 5.4 цього договору (щодо обов'язку лізингоодержувача сплатити різницю вартості предмета лізингу у випадку її збільшення), протягом десятиденного строку з моменту отримання письмового повідомлення від лізингодавця - договір вважається розірваним із застосуванням до лізингоодержувача наслідків, передбачених п. 12.13 цього договору, що передбачає сплату лізингоодержувачем лізингодавцю штраф у розмірі 10% від загальної вартості предмета лізингу.

Аналіз умов договору дає підстави вважати, що існує явний істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Нечітке визначення підстав зміни вартості платежів, вартості предмета лізингу, порядку перерахунку з одночасним правом змінювати в односторонньому порядку ці умови надається лише одному учаснику правовідносин у формально правильній поведінці і позбавляє іншого учасника можливості будь-яким чином впливати на зміну істотних умов договору. Аналогічної позиції дотримується Верховний Суд України у постановах Судової палати у цивільних справах від 11 травня 2016 року у справі № 6-3020цс15 та від 8 червня 2016 року у справі № 6-330цс16.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії.

У відповідності до ч. 1 ст. 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч. 2 ст. 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Виходячи з аналізу норм чинного законодавства, вказаний договір за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до ст. 628 ЦК України.

Положеннями ст. 799 ЦК України передбачено, що договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Однак, оспорюваний договір фінансового лізингу, не було нотаріально посвідчено.

Частиною 1 ст. 220 ЦК України передбачено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

На підставі ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Аналогічні висновки містяться в постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2766цс15.

В апеляційній скарзі відповідач вказує на ряд обставин, які повно досліджені і спростовані судом першої інстанції.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про задоволення позову в даній справі.

Наведені відповідачем в апеляційній скарзі доводи спростовуються згаданими вище нормами матеріального права та висновками Верховного Суду України при розгляді аналогічних справ.

На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31 січня 2017 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді