АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження 22-ц/796/3510/2017 Доповідач - Рубан С.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2017 року колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Желепа О.В., Іванченко М.М.

при секретарі Перетятько А.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу заступника прокурора м. Києва в інтересах держави в особі Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут» на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 17 січня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 доНаціонального технічного університету України «Київський політехнічний інститут» про визнання незаконним та скасування наказу про відрахування з університету,-

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 17 січня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут» про визнання незаконним та скасування наказу про відрахування з університету - задоволено.

Визнано незаконним та скасовано наказ Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут» №2512-с від 22.07.2016 в частині «§ 2 анулювати пункт 92 наказу №1534-с від 11.08.2014 «Про зарахування» щодо зарахування ОСОБА_1, відрахувати з університету ОСОБА_1, студента 3 курсу факультету інформатики та обчислювальної техніки, гр. ІП-42, ОКР «Бакалавр», напрям підготовки 6.050103 «Програмна інженерія», навчання за державним замовленням, у зв'язку із поданням недостовірних даних про проходження зовнішнього незалежного оцінювання»

Поновлено ОСОБА_1 до складу студентів на навчанні в Національному технічному університеті України «Київський політехнічний інститут».

Стягнуто з Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут» на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1 191 грн. 20 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду, заступник прокурора м. Києва в інтересах держави в особі Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

В судовому засіданні прокурор та представник відповідача підтримали апеляційну скаргу.

Представник позивача проти апеляційної скарги заперечив.

Інші учасники процесу в судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належно, тому в порядку ч. 2 ст. 305 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернувся з позовом, і з урахуванням уточнень, просив суд визнати незаконним та скасувати наказ Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут» №2512-с від 22.07.2016 в частині «§ 2 анулювати пункт 92 наказу №1534-с від 11.08.2014 «Про зарахування ОСОБА_1, відрахувати з університету ОСОБА_1, студента 3-го курсу факультету інформатики та обчислювальноїтехніки, гр. ІП-42, ОКР «Бакалавр», напрям підготовки 6.050103 «Програмна інженерія», навчання за державним замовленням, у зв'язку з поданням недостовірних даних про проходження зовнішнього незалежного оцінювання», поновити позивача на навчанні, вирішити питання про судові витрати.

Посилається на те, що в 2014 році здобув повну загальну середню освіту.

В подальшому пройшов зовнішнє незалежне оцінювання (ЗНО), за результатами конкурсний бал позивача за державним замовленням на факультет інформатики та обчислювальної техніки КПІ, напрям підготовки 6.050103 «Програмна інженерія», складав: українська мова та література - 192,0, математика - 195.0, фізика - 193,5.

Згодом ОСОБА_1 було здійснено реєстрацію для участі у зовнішньому незалежному оцінюванні у суворій відповідності до Умов прийому до вищих навчальних закладів і Порядку визначення результатів зовнішнього незалежного оцінювання, та за результатами його проходження подано заяву про участь у конкурсному відборі до вищого навчального закладу - КПІ.

До поданої заяви про участь у конкурсному відборі ним було додано встановлений даними Умовами перелік документів, зокрема, і сертифікат зовнішнього незалежного оцінювання (для вступників на основі повної загальної середньої освіти).

Крім того, що на цій стадії виключно конкурсна комісія здійснює перевірку поданих документів на предмет їх достовірності. Жодних зауважень в 2014 році до документів і до позивача не було.

В результаті прийнятого приймальної комісією рішення ректором було видано наказ від 11.08.2014 року № 1534-с, про зарахування позивача з 1 вересня 2014 року студентом першого курсу за державним замовленням, факультет інформатики та обчислювальної техніки, форма навчання - денна, напрям підготовки 6.050103 - програмна інженерія (пункт 92 наказу).

Позивач звертає увагу на те, що протягом навчального року зарекомендував себе сумлінним студентом і успішно склав літню екзаменаційну сесію 2015-2016, за результатами якої згідно наказу ректора від 04.07.2016 року № 2287-с був переведений з 2-го на 3-й курс.

Проте, батьками позивача було отримано інформацію про те, що його відраховано Наказом в зв'язку з поданням недостовірних даних про проходження ЗНО.

Позивач зазначає, що насправді підставою для прийняття такого рішення став лист Генеральної прокуратури України №21/2-18310-15 від 14.07.2016 року та письмове підтвердження директора Українського центру оцінювання якості освіти про «достовірність інформації поданої ОСОБА_1

Позивач зауважує, що нормами ст.46 Закону України «Про вищу світу» та Положенням про порядок переведення, відрахування та поновлення студентів вищих закладів освіти, затвердженого Наказом Міністерства освіти України № 245 від 15.07.1996 року зареєстрованого Міністерством юстиції України за №427/1452 від 07.08.1996 року, встановлено вичерпний перелік підстав відрахування студента з вищого закладу освіти,і лист Генеральної прокуратури України до даного переліку не входить, а тому зазначення його в наказі від 22.07.2016 року як підстава є незаконним.

За Умовами саме приймальна комісія здійснює перевірку достовірності поданих вступником даних, а на момент проведення цієї перевірки жодного підтвердження від Адміністратора (розпорядника) Єдиної бази або директора Українського центру оцінювання якості освіти щодо недостовірності поданих позивачем даних не надходило.

Крім того, позивач звернувся з запитом до Українського центру оцінювання якості освіти для отримання витягу з Реєстру сертифікатів зовнішнього незалежного оцінювання щодо наявних балів за результатами проходження ЗНО у 2014 році. З отриманої відповіді вбачається, що результати позивача які містяться з Єдиній базі такі ж самі як були ним подані під час вступу до КПІ.

Результат пройденого позивачем зовнішнього оцінювання не анульований, тому виданий на його підставі сертифікат є чинним, а відомості зазначені у ньому є обов'язковими до врахування закладом освіти.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 в 2014 році здобув повну загальну середню освіту, що підтверджується відповідним атестатом.

11.08.2014 року ОСОБА_1 на підставі Правил прийому до вищого навчального закладу Національний технічний університет України «Київський політехнічний інститут» у 2014 році та рішення приймальної комісії від 10.08.2014 року протокол, був зарахований з 01.09.2014 року студентом першого курсу денної форми навчання за напрямом 6.050103 «Програмна інженерія» за державним замовленням, про що ректором було видано відповідний наказ № 1534-с (пункт 92).

Позивач пройшов у 2014 році зовнішнє незалежне оцінювання, за результатами конкурсний бал позивача за державним замовленням на факультет інформатики та обчислювальної техніки КПІ, напрям підготовки 6.050103 «Програмна інженерія», складав українська мова та література - 192,0, математика- 195,0, фізика- 193,5.

Протягом навчального року позивач зарекомендував себе сумлінним студентом і успішно склав літню екзаменаційну сесію 2015-2016 року за результатами якої згідно наказу ректора від 4.07.2016 року № 2287-с був переведений з 2-го на 3-й курс.

Наказом Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут» від 22.07.2016 року №2512-е, пункт 92 наказу № 1534-е від 11.08.2014 року про зарахування студента ОСОБА_1. був анульований, а сам ОСОБА_1 студент 3 курсу факультету інформатики та обчислювальної техніки, гр. ІП-42, ОКР «Бакалавр» напрям підготовки 6.050103 «Програмна інженерія», навчання за державним замовленням, відрахований у зв'язку з поданням недостовірних даних про проходження зовнішнього незалежного оцінювання.

Підставою став лист Генеральної прокуратури України №21/2-18310-15 від 14.07.2016 року, письмове підтвердження директора УЦОЯО про недостовірність інформації поданої вступниками, серед яких і ОСОБА_1 (а.с.5).

В листі Генеральної прокуратури України зазначено, що в кримінальному провадженні отримано письмові підтвердження директора УЦОЯО про недостовірність інформації, поданої у 2014 році ОСОБА_1для зарахування на навчання до Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут». (а.с.6).

За умовами ст.46 Закону України «Про вищу освіту» можливі всього два варіанти проходження навчального процесу під час здобуття вищої освіти, а саме отримання диплома відповідного зразка або відрахування здобувача.

Враховуючи зміст спірного наказу та положення наведені вище 22.07.2016 відбулося відрахування ОСОБА_1 з вищого навчального закладу КПІ на підставі §2 наказу ректора №2512-с.

Відповідно до ч.1 ст.46 Закону України «Про вищу освіту» підставами для відрахування здобувача вищої освіти є: 1) завершення навчання за відповідною освітньою (науковою) програмою; 2) власне бажання; 3) переведення до іншого навчального закладу; 4) невиконання навчального плану; 5) порушення умов договору (контракту), укладеного між вищим навчальним закладом та особою, яка навчається, або фізичною (юридичною) особою, яка оплачує таке навчання; 6) інші випадки, передбачені законом.

Згідно п.14 Положення про порядок переведення, відрахування та поновлення студентів вищих закладів освіти, затвердженого Наказом Міністерства освіти України від 15 липня 1996 року N 245, студент може бути відрахований з вищого закладу освіти: - за власним бажанням; - у зв'язку з переведенням до іншого вищого закладу освіти; - за станом здоров'я на підставі висновку ЛКК; - за академічну «неуспішність; - за порушення навчальної дисципліни і правил внутрішнього розпорядку вищого закладу освіти.

Оскільки діючим законодавством не передбачені наведені в Наказі № 2512-с підстави для відрахування здобувача вищої освіти, суд першої інстанції дійшов висновку, що на час його винесення правові підстави для відрахування студента були відсутні.

Згідно п. 12 розділу VII Наказу МОН України «Про затвердження Умов прийому на навчання до вищих навчальних закладів України в 2014 році», на яке міститься посилання у листі Генеральної Прокуратури України приймальна комісія здійснює перевірку достовірності даних, поданих вступником для участі у конкурсному відборі, за допомогою Єдиної бази. Письмове підтвердження Технічного адміністратора Єдиної бази або директора Українського центру оцінювання якості освіти про недостовірність інформації, поданої вступником до вищого навчального закладу, є підставою для відмови в участі у конкурсному відборі та зарахуванні на навчання (анулювання наказу про зарахування).

Судом вірно встановлено, що позивача було відраховано під час перебування на третьому курсі, після його зарахування та доступу до процедури навчання.

Враховуючи викладене, суд дійшов правильного висновку, що відрахування позивача не у спосіб та не за підстав, встановлених законом свідчить про порушення принципу правової визначеності, порушує права позивача на отримання вищої освіти.

Крім того, судом встановлено, що на момент розгляду справи в суді отримані позивачем результати ЗНО ніким не скасовані та невизнані недійсними.

Посилання на проведені в рамках досудового розслідування експертизи, враховуючи, що вироку суду у даній справі немає, судом вірно не прийнято в якості доказу виходячи з положень ст.61 ЦПК України.

З'ясувавши обставини справи та дослідивши надані докази, суд дійшов висновку, про обґрунтованість позову та його задоволення.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та не приймає до уваги доводи апеляційної скарги виходячи з наступного.

Виходячи з положень статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторонипосилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давностітощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторінвипливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позовзадовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілитиміж сторонамисудові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову(стаття 214 ЦПК України).

Відповідно до ст.53 Конституції України кожен має право на освіту. Держава забезпечує доступність і безоплатність дошкільної, повної загальної середньої, професійно-технічної, вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах; розвиток дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійно-технічної, вищої і післядипломної освіти, різних форм навчання; надання державних стипендій та пільг учням і студентам. Громадяни мають право безоплатно здобути вищу освіту в державних і комунальних навчальних закладах на конкурсній основі.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України відповідно до статті 9 Конституції України.

Враховуючи практику Європейського суду суд має дотримуватись принципу верховенства права, який вимагає дотримання вимог «якості» закону, яким передбачається втручання у права особи, основоположні свободи.

Так, у рішенні від 10 грудня 2009 року у справі «Михайлюк та Петров проти України» зазначено:

Суд нагадує, що вираз «згідно із законом» насамперед вимагає, щоб оскаржуване втручання мало певну підставу в національному законодавстві; він також стосується якості відповідного законодавства і вимагає, щоб воно було доступне відповідній особі, яка, крім того, повинна передбачати його наслідки для себе, а також це законодавство повинно відповідати принципу верховенства права (рішення у справі «Полторацький проти України» від 29 квітня 2003 року).

В рішеннях Європейського суду викладено концепцію «відповідно до закону», зокрема, як підставу виправданості втручання у права, гарантовані статтею 8 Конвенції.

Таке втручання може бути виправданим лише при виконанні умов другого параграфу цієї статті. Зокрема, щоб не суперечити статті 8, втручання повинно бути здійснене «відповідно до закону», переслідувати законну мету і бути необхідним у демократичному суспільстві для досягнення цієї мети (рішення у справі «Сільвер та інші проти Сполученого Королівства» від 25 березня 1993р.,рішення у справі «Петра проти Румунії» від 23 вересня 1998р.)

Стаття 8 Конвенції «Право на повагу до приватного та сімейного життя та житла» має досить широку сферу застосування, а поняття «приватне життя» у практиці Європейського суду з прав людини охоплює широкий спектр питань, серед яких право особи на особистісний розвиток.

В рішенні у справі за статтею 8 Конвенції - «Бельгійській мовній справі» від 23 липня 1968 року Європейський суд з прав людини зазначив, що ця стаття «має на меті в основному захист індивіда від свавільного втручання органів державної влади в його приватне і сімейне життя».

Виходячи з обставин даної справи колегія суддів вважає зазначені вище рішення ЄСПЛ обов'язковими до застосування у даній справі.

Виходячи з наведеного, доводи апеляційної скарги про те, що судом не вірно застосовано приписи ч.1 ст.46 Закону України «Про вищу освіту» та п.14 Положення про порядок переведення, відрахування та поновлення студентів у вищих навчальних закладах № 245, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки саме ч.1 ст.46 Закону України «Про вищу освіту» встановлює підстави для відрахування здобувача вищої освіти.

Посилання скаржника на те, що у даній справі підставою для відрахування є п.6 ч.1 ст.46 Закону «інші випадки, передбачені законом», колегія суддів також не приймає до уваги, оскільки у наказі № 2512-с від 22.07.2016 року «Про анулювання зарахування та відрахування ОСОБА_1.» підставою відрахування зазначено: лист Генеральної прокуратури України № 21/2-18310-15 від 14.07.2016 року, письмове підтвердження директора Українського центру оцінювання якості освіти про недостовірність інформації, поданої ОСОБА_1 та іншими, і зазначена підстава у будь - якому разі не передбачена п.6 ч.1 ст.46 Закону України «Про вищу освіту» - «інші випадки, передбачені законом».

Тобто, оскільки Законами України не передбачені наведені в наказі № 2512-с підстави для відрахування здобувача вищої освіти, колегія суддів вважає, що на час його винесення правові підстави для відрахування позивача були відсутні.

Крім цього, згідно п.12 розділу VII Наказу МОН України «Про затвердження Умов прийому на навчання до вищих навчальних закладів України в 2014 році» приймальна комісія здійснює перевірку достовірності даних, поданих вступником для участі у конкурсному відборі за допомогою Єдиної бази.

Письмове підтвердження Технічного адміністратора Єдиної бази або директора УЦОЯО про недостовірність інформації, поданої вступником до вищого навчального закладу є підставою для відмови в участі у конкурсному відборі та зарахування на навчання, проаналізувавши вказані норми слід дійти висновку, що п.12 регулює питання щодо перевірки прийомною комісією тільки під час подання документів для участі у конкурсному відборі, тобто, анулювання наказу про відрахування виходячи з п.12 здійснюється виключно у випадку, коли здобувач фактично не приступив до навчання.

Позивача відраховано під час процедури навчання з третього курсу університету, тобто після зарахування та двох років успішного навчання.

Враховуючи встановлені обставини, відрахування позивача відбулось не у спосіб та не з підстав, встановлених законом та є порушенням його конституційного права на освіту.

Крім цього, колегія суддів зазначає, що на день розгляду справи апеляційним судом за результатами зовнішнього незалежного оцінювання конкурсний бал позивача за державним замовленням на факультет інформатики та обчислювальної техніки КПІ, напрям підготовки 6.050103 «Програмна інженерія», складав: українська мова і література - 192,0, математика - 195,0, фізика - 193,5, що підтверджується довідкою директора Українського центру оцінювання якості освіти від 20.03.2017 року №02-35-12/297 (довідка долучена до справи).

Відповідно до ст.53 Конституції України кожен має право на освіту і держава зобов'язана забезпечити гарантії передбачені Конституцією та захист цих прав.

ЄСПЛ у рішеннях неодноразово констатував порушення права на повагу до приватного життя у справах проти України, наприклад у справі «Гарнага проти України» ЄСПЛ встановив, що державні органи не забезпечили балансу відповідних інтересів та не виконали своє позитивне зобов'язання щодо забезпечення права заявниці на повагу до її приватного життя.

Твердження апеляційної скарги, що зарахування позивача, щодо якого виявлено несанкціоновану зміну результатів ЗНО за відсутності його вини підриває законність при наданні вищої освіти та потребує захисту прокуратури, колегія суддів оцінює критично та виходячи із положень ст.53 Конституції України та практики Європейського суду з прав людини не вбачає «справедливої рівноваги» між вимогами загальних інтересів і вимогами захисту основних прав людини, а саме права позивача безоплатно здобути вищу освіту.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність ухваленого у справі рішення.

Оскільки рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу заступника прокурора м. Києва в інтересах держави в особі Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут» - відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 17 січня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів.

Головуючий Судді