Справа № 466/7385/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2017 року Шевченківський районний суд м. Львова

в складі: головуючої судді Ковальчука О.І.

при секретарі - Ваврин М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_1, Саф»яника ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні квартирою, та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, Саф»яника ОСОБА_2 про стягнення боргу,-

у с т а н о в и в:

22 серпня 2016 року позивачі ОСОБА_4, Саф»яник В.Л. звернулися до суду з позовом, в якому просять суд ухвалити рішення про зобовязання відповідачів усунути перешкоди в користуванні квартирою №23 по вул. Клепарівська, 24 в м. Львові та виселити відповідачів з квартири АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог покликаються на те, що позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_5 є власниками квартири АДРЕСА_2 у таких частках: ? цієї квартири належить позивачці ОСОБА_1 - на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 22.06.2016 р., посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_6 (спадкова справа № 10/2015, зареєстровано в реєстрі за № 1567), ? частина цієї квартири належить позивачу ОСОБА_5 - на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 22.06.2016 p., посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_6 (спадкова справа № 10/2015, зареєстровано в реєстрі за № 1569).

Право власності на спірну квартиру зареєстроване 22.06.2016 р. згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна.

Дану квартиру позивачі успадкували після смерті їх тітки - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка померла 14 червня 2015 року.

Позивачі мають намір реалізувати своє право власності на цю квартиру: проживати у ній, відчужити чи здати у найм. Однак позивачі зіткнулися із перешкодами у користуванні своїм майном.

Спірною квартирою упродовж багатьох років користується відповідачка - ОСОБА_3, яка є далекою родичкою позивачів, однак не є членом сім'ї власників у розумінні ст. 64 Житлового кодексу Української PCP. Не зважаючи на те, що відповідачка не зареєстрована у спірному помешканні, вона тривалий час там проживає, вважаючи квартиру своєю.

Після смерті спадкодавця ОСОБА_7 та прийняття спадщини позивачі в усній формі зверталися до відповідачки із проханням виселитися із квартири та звільнити помешкання від особистих речей. Однак відповідачка у грубій формі позивачам відмовила, погрожуючи, що якщо ті посміють вселитися до квартири без її дозволу, то вона звернеться до правоохоронних органів, оскільки боїться крадіжки особистих речей та цінностей.

Відтак позивачі звернулися до позивачки письмово із проханням звільнити квартиру до 20 липня 2016 року. Однак відповіді позивачі не отримали до сьогоднішнього дня. Таким чином для захисту своїх майнових прав вимушені звернутися до суду.

Відповідач ОСОБА_3 проти позову заперечила, предявила зустрічний позов, в якому просить постановити рішення, яким стягнути з відповідачів ОСОБА_1, Саф»яника В.Л. на користь ОСОБА_3 по 85748,50 грн. з кожного.

Як на підставу своїх вимог зіслалася на те, що 14 червня 2015 року померла її сестра ОСОБА_7. Відповідно до ст. 1262 ЦК України ОСОБА_3 є спадкоємцем другої черги за законом, а тому згідно ст. 1269 ЦК України подала заяву про прийняття спадщини в Третю Львівську державну нотаріальну контору, а її сестра ОСОБА_8 подала заяву про відмову від спадщини на її користь відповідно до вимог ст. 1274 ЦК України.

Після того, як ОСОБА_3 подала всі документи, прийняла спадщину, дізналася, що від імені сестри є заповіт на користь відповідачів ОСОБА_1 та Саф»яника В.Л.

22 червня 2016 року приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_6 видала свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_7 на користь ОСОБА_1 та Саф»яника В.Л., видав свідоцтво про право на спадщину на підставі документів, які зібрала ОСОБА_3 та отримала їх за свої кошти.

Відповідачі успадкували квартиру АДРЕСА_3 в рівних частках. В той же час витрати пов'язані з похованням понесла ОСОБА_3

Крім того ОСОБА_3 зазначає, що її сестра ОСОБА_7 померла в Італії, там проведено кремацію. Однак прах сестри буде перевезено в Україну. А для цього необхідно встановити пам'ятник. Нею замовлено виготовлення пам'ятника та сплачено аванс в сумі 2600 гривень, що підтверджується квитанцією. Однак для виготовлення пам'ятника необхідно представити свідоцтво про смерть ОСОБА_7 Так як сестра померла в Італії, то необхідно було поїхати в Італію. А тому її сестра ОСОБА_8 змушена була двічі їхати в Італію, щоб одержати свідоцтво про смерть і на поїздки вона потратила 4000 доларів США, що по курсу НБУ становить 108 280 гривень. Так як сестра ОСОБА_8 відмовилася від спадщини на її користь, то ОСОБА_3 повернула ОСОБА_8 4000 доларів США.

Сестра проживаючи в Італії, останній період не сплачувала комунальні платежі, а тому після смерті сестри, ОСОБА_3 змушена була сплатити борги по комунальних платежах. За утримання квартири вона заплатила 968 грн. 71 коп., за водопостачання - 229 грн.31 коп., за електропостачання - 504 грн. 65 коп., газопостачання - 4 177 грн. 37 коп. та телефон - 597 грн. Всього разом вона заплатила 6 477 гривень, що підтверджується квитанціями. Так як позивачка погасила борги спадкодавця, то відповідно до ст. 1282 ЦК України спадкоємці повинні задоволити її вимоги про повернення оплати за комунальні послуги.

Крім того, позивачка зібрала документи необхідні для видачі свідоцтва про право на спадщину, а саме свідоцтво про смерть та про народження спадкодавця, свідоцтво про розірвання шлюбу спадкодавця та про одруження. Дані документи вона одержувала у короткі строки, а тому платили за миттєву видачі, ряд документів необхідно було перекласти на українську мову. ОСОБА_3 змушена була їздити в архіви м. Хмельницького, Вінниці, Камянець-Подільського, а тому потратила кошти на проїзд та оплатила за видачу документів 54 140 гривень.

Відповідачі використали для своїх потреб її документи, а згоди на їх використання остання не видавала, а тому вважає, що діями відповідачів позивачці спричинено шкоду в розмірі 54 140 гривень і відповідачі повинні відшкодувати завдану шкоду.

Таким чином, позивачка ОСОБА_3 заплатила за виготовлення пам'ятника 2 600 гривень, за комунальні послуги 6 477 гривень, за виготовлення документів 54 140 гривень та за поїздку в Італію за документами, які необхідні для захоронення праху 108 280 гривень, а всього 171 497 гривень. А тому спадкоємці ОСОБА_1 та Саф»яник В.Л. повинні відшкодувати 171 497 гривень, що не перевищує вартості спадкового майна. Кожен із спадкоємців повинен задовольнити вимоги в розмірі, що відповідає його частці в спадщині, тобто по 1/2 частці. Суми понесених позивачкою витрат підтверджується квитанціями про оплату, а також можуть підтвердити свідки. З огляду на наведені обставини просить в первісному позові відмовити та задовольнити її зустрічну позовну заяву.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_9»яник В.Л. та представники позивачів ОСОБА_10, ОСОБА_11 первісні позовні вимоги підтримали повністю, давши пояснення такі ж як викладені в поданому до суду позові. Просять позов задовольнити. Проти задоволення зустрічного позову заперечили, підтримавши письмові заперечення, долучені до матеріалів справи та просили відмовити у його задоволенні за безпідставністю.

Відповідач ОСОБА_3 первісний позов заперечила, зустрічну позовну заяву підтримала, зіславшись на викладені в ній доводи.

Заслухавши пояснення сторін, їх представників, зясувавши дійсні обставини справи, права та обовязки сторін, оглянувши матеріали справи, повно та всебічно дослідивши обставини та докази по справі, суд приходить до висновку, що первісний позов піддягає до задоволення, а в задоволенні зустрічного позову слід відмовити з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 22.06.2016р. приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_6 за №1567, позивачу ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності належить 1/2 частина квартири АДРЕСА_4 та на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 22.06.2016р. приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_6 за №1569, позивачу ОСОБА_9»яник ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності належить 1/2 частина квартири АДРЕСА_4. Дана обставина підтверджується також Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна.

Квартиру АДРЕСА_4 позивачі успадкували після смерті їх тітки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка померла 14 червня 2015 року та являлася рідною сестрою ОСОБА_3 відповідача за первісним позовом.

Згідно ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтями 317, 319 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

В судовому засіданні також встановлено, що відповідач ОСОБА_3 не зареєстрована, однак проживає, користується та маю ключі від квартири АДРЕСА_4 упродовж багатьох років.

Після смерті спадкодавця ОСОБА_7 та прийняття спадщини позивачі в усній формі зверталися до ОСОБА_3 з проханням виселитися із квартири та звільнити помешкання від особистих речей, однак відповідачка відмовилася.

Крім того, позивачі 01.07.2016 року звернулися до ОСОБА_3 письмово із проханням звільнити квартиру АДРЕСА_4 до 20 липня 2016 року. Однак відповіді станом на день звернення з позовом до суду не отримали.

Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправне позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

У відповідності до ст. 98 ч. 3 ЖК України тимчасові жильці на вимогу наймача зобовязані негайно звільнити приміщення. а в разі відмовлення підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

На підставі вищенаведеного, оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_3 перешкоджає позивачам користуватися належним їм на праві власності майном на власний розсуд, добровільно відмовляється звільнити займане нею жиле приміщення, суд вважає, що первісний позов є підставним та підлягає до задоволення.

Що стосується зустрічного позову відповідача ОСОБА_12 до ОСОБА_1, Саф»яника ОСОБА_2 про відшкодування понесених витрат у звязку з похованням та боргів спадкодавця, то такий, на думку суду, підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Частиною першою статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Стаття 10 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З зустрічного позову вбачається, що ОСОБА_3 просить стягнути з ОСОБА_1, Саф»яник В.Л. на її користь за виготовлення пам'ятника 2 600 гривень, за комунальні послуги 6 477 гривень, за виготовлення документів 54140 гривень та за поїздку в Італію за документами, які необхідні для захоронення праху 108280 гривень, а всього 171 497 гривень.

Відповідно до ст. 1232 ЦК України, спадкоємці зобов'язані відшкодувати розумні витрати, які були зроблені одним із них або іншою особою на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця. Витрати на утримання, догляд, лікування спадкодавця можуть бути стягнені не більш як за три роки до його смерті.

Згідно ст. 1282 ЦК України, спадкоємці зобов?язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов?язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов?язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 та Саф»янику В.Л. на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 22.06.2016р. приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_6, на праві спільної часткової власності належить по 1/2 частини квартири АДРЕСА_4, яку вони успадкували після смерті ОСОБА_7 рідної сестри ОСОБА_3.

З квитанцій про оплату житлово-комунальних послуг в квартирі АДРЕСА_5 вбачається, що дані послуги в розмірі 6477грн. оплачувала саме ОСОБА_3 (а.с.76-83), однак у звязку з тим, що остання не була зареєстрована у вказаній вище квартирі, квитанції значаться на імя померлої ОСОБА_7

А відтак, на думку суду, згідно статей 1232, 1282 ЦК України, слід стягнути солідарно з ОСОБА_1, Саф»яника ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 6477 гривень за сплачені комунальні послуги на утримання квартири АДРЕСА_6.

Враховуючи вищенаведене та той факт, що ОСОБА_3 в судовому засіданні також просила стягнути на її користь за виготовлення пам'ятника 2600 гривень, за виготовлення документів 54140 гривень та за поїздку в Італію за документами, які необхідні для захоронення праху 108280 гривень, проте на думку суду відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України та ст. 3 ЦПК України обрала не вірний спосіб захисту свого цивільного права та не надала доказів того, яке саме її право чи інтерес порушено відповідачами ОСОБА_1 та Саф»яник В.Л., відтак суд приходить до висновку, що у задоволенні решти зустрічних позовних вимог слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 88, 169, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, ст.ст. 316, 317, 319, 321, 391, 1232, 1282 ЦК України, ст. 98 ЖК України, -

в и р і ш и в:

первісний позов задовольнити.

Зобовязати ОСОБА_3 усунути перешкоди в користуванні квартирою №23 в будинку №24 по вул.. Клепарівській в м. Львові Поняєвії ОСОБА_13, Саф»янику ОСОБА_2 шляхом виселення без надання іншого житлового приміщення та передачі ключів від квартири АДРЕСА_6.

Зустрічний позов задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1, Саф»яника ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 6477 (шість тисяч чотириста сімдесят сім) гривень за сплачені комунальні послуги на утримання квартири АДРЕСА_6.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Шевченківський районний суд м. Львова шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя ОСОБА_14