Номер провадження: 22-ц/785/752/17
Головуючий у першій інстанції Жуган Л. В.
Доповідач Черевко П. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.01.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого - Черевка П.М.

Суддів - Артеменка І.А., Плавич НД.

за участю секретаря - Фабіжевської Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 03 листопада 2016 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_6 про усунення перешкод в користуванні житловим будинком, що належить на праві власності, шляхом зняття з реєстраційного обліку та виселення без надання іншого жилого приміщення,-

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_6 про усунення перешкод в користуванні житловим будинком, що належить на праві власності, шляхом зняття з реєстраційного обліку та виселення без надання іншого жилого приміщення посилаючись на те, що їй на праві власності належить житловий будинок (із господарськими будівлями) АДРЕСА_1, в якому на протязі останніх десяти років проживає її дочка - ОСОБА_6, зять ОСОБА_8 разом із їх малолітньою донькою ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сином ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідач ОСОБА_2 є рідним сином позивача, який з 2002 року за усної згоди матері вселився та проживає у спірному будинку, відповідач ОСОБА_5 - його дружина, яка без відповідної згоди власника та без реєстрації вселилась та проживає в спірному будинку.

Позивач вказує, що відповідачі систематично порушують правила співмешкання, на неодноразові прохання про добровільне виселення, відповідачі не виселяються, порушуючи тим самим права позивача як власника. Крім того, відповідачі комунальні платежі не сплачують, між сторонами постійно відбуваються конфлікти, з підстав чого позивач неодноразово зверталась до правоохоронних органів.

Як зазначає позивач, через такі події, вона була змушена виїхати з належного їй будинку, деякий час проживала на дачі свого чоловіка, за час її відсутності відповідачі, без її дозволу зробили прибудову до спірного будинку.

За уточненими позовними вимогами, просила суд усунути перешкоди в користуванні житловим будинком АДРЕСА_2 який належить їй на праві власності шляхом зняття з реєстрації та виселення ОСОБА_2 та виселення ОСОБА_5 із цього житлового будинку без надання іншого жилого приміщення, всі судові витрати стягнути з відповідачів.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 03 листопада 2016 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково, виселено ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, з житлового будинку АДРЕСА_3 без надання іншого жилого приміщення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні житловим будинком АДРЕСА_3, шляхом зняття з реєстраційного обліку та виселення без надання іншого жилого приміщення - відмовлено.

Вважаючи рішення суду незаконним представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 03 листопада 2016 року в частині задоволення вимог щодо виселення ОСОБА_5 з житлового будинку.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі вивчивши матеріали справи та обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити.

Відповідно до ч.1 п.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позов ОСОБА_4 частково суд обгрунтовано дійшов зазначеного висновку.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченим 14.04.1987 року старшим державним нотаріусом Сьомої одеської державної нотаріальної контори Мельник Л.В., зареєстрованого в реєстрі за №2-3147, житловий будинок (із господарськими будівлями) АДРЕСА_4 належить ОСОБА_4 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_12

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 24.02.2016 року, вбачається, що земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) АДРЕСА_5 також належить на праві власності ОСОБА_4

Згідно довідки (виписки з домової книги про склад сім'ї та прописку) №380 від 21.03.2016 року, вбачається, що в будинку АДРЕСА_6 проживають та зареєстровані 6 (шість) осіб ОСОБА_4 з 1987 року, її чоловік - ОСОБА_13 з 2006 року, її донька - ОСОБА_6 з 1999 року, онучка - ОСОБА_9 з 2009 року, онук - ОСОБА_14 з 2014 року та син - ОСОБА_2 з 1996 року.

Відповідач ОСОБА_2 є рідним сином позивача ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1, виданим 21.04.1978 року Іллічівським ЗАГС м. Одеси.

З свідоцтва про укладення шлюбу, серія НОМЕР_2, виданого 07.09.2002 року, вбачається, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_5 перебувають в зареєстрованому шлюбі.

ОСОБА_15, яка у зв'язку з укладенням шлюбу змінила прізвище на «ОСОБА_15», є донькою позивача ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_3, виданим 15.12.1982 року Іллічівським ЗАГС м. Одеси.

Досліджуючи вимоги позивача про зняття з реєстрації та виселення ОСОБА_2, суд виходив з наступного.

Так, за ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Припинення сімейних стосунків з власником будинку не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім'ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якої вони є.

Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Відповідач ОСОБА_2 до житлового будинку (із господарськими будівлями) АДРЕСА_2 був вселений як член сім'ї - син ОСОБА_4, у травні 1987 року, та після цього став постійно проживати там з матір'ю, про нього було внесено запис у будинкову книгу на вказаний житловий будинок, потім по досягненню віку ОСОБА_2 був зареєстрований постійно у спірному будинку з 14.02.1996 року за згодою власника будинку - ОСОБА_4, що також підтверджується даними будинкової книги на вказаний житловий будинок.

Оскільки судом встановлено, що ОСОБА_2 був зареєстрований та вселився на спірну житлову площу як член сім'ї власника, він набув право користування цим житлом на підставі закону.

Відповідач ОСОБА_2 проживає у вказаному будинку постійно, що не заперечується сторонами та підтверджується довідками з СОН «Курсаки» №757 від 05.11.2012 року, №267 від 10.04.2014 року, та з довідки №1311 від 19.09.2016 року вбачається, що разом з ОСОБА_2 проживає його дружина ОСОБА_5 без реєстрації.

Частиною 4 ст. 9 ЖК України встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Статтею 116 ЖК України передбачено, що коли наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих проводиться без надання іншого жилого приміщення.

Тобто враховуючи вищезазначені положення, виселення відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_5 з жилого приміщення можливо лише при встановленні вини останніх в систематичному порушенні правил співжиття, що робить неможливим для позивача проживання із ними в одному будинку, а заходи запобігання виявились безрезультатними.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" під час вирішення справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття та роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід керуватися тим, що під час тривалої антигромадської поведінки виселення винного може статися під час повторного порушення, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів.

Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доданими відповідачами до матеріалів справи квитанціями за квітень, серпень 2008 року, за серпень, грудень 2009 року, за серпень 2010 року, за жовтень 2011 року підтверджуються їх посилання на те, що вони приймають участь в оплаті комунальних послуг по житловому будинку (із господарськими будівлями) АДРЕСА_2 що спростовує посилання позивача на те, що відповідачі комунальні платежі не сплачують.

З Довідки №128 від 11.03.2014 року, виданої Виконавчим комітетом Бритівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, вбачається, що ОСОБА_4 не зареєстрована, але дійсно мешкає в АДРЕСА_7 впродовж десяти років.

При цьому позивач ОСОБА_4 посилається на те, що відповідачі порушують правила співжиття, поводять себе непристойно, псують майно, вчиняють бійки, у зв'язку з чим вона неодноразово зверталась до правоохоронних органів 08.07.2012 року, 10.03.2015 року, 10.04.2015 року, 22.05.2015 року, 27.07.2015 року, 05.10.2015 року, 06.10.2015 року, 17.10.2015 року, 30.11.2015 року, 16.12.2015 року, 18.12.2015 року.

Але поданими нею доказами не підтверджуються зазначені обставини. З поданих ОСОБА_4 до матеріалів справи доказів вбачається, що за спірною адресою розташований приватний будинок, в якому проживає ОСОБА_2 та його сестра ОСОБА_6, будинок належить матері - ОСОБА_16, яка проживає окремо та протягом тривалого періоду часу між родичами склалися неприязні стосунки.

Так, листом №31/21-7041 від 28.09.2005 року начальника Малиновського районного відділу Одеського міського Управління ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_18 повідомлено, що їй відмовлено у порушенні кримінальної справи за ст. 6 п. 2 КПК України. З громадянами ОСОБА_5 та ОСОБА_2 проведена профілактична бесіда.

Згідно Листа-відповіді Малиновського районного відділу Одеського міського Управління ГУМВС України в Одеській області від 28.01.2015 року та висновку про відсутність кримінального провадження від 18.03.2015 року, по заяві ОСОБА_6, встановлено, що вона просить вжити заходів до її брата ОСОБА_2 В ході розмови з ОСОБА_6 було встановлено, що у неї з братом існують судові спори щодо порядку користування земельною ділянкою за адресою АДРЕСА_8 Факти викладені в заяві відносяться до категорії цивільно-правових та підлягають розгляду в суді, в зібраних матеріалах відсутній склад кримінального правопорушення.

Відповідно до Листа-відповіді Малиновського районного відділу Одеського міського Управління ГУМВС України в Одеській області від 21.07.2016 року та Висновку від 19.10.2015 року, вбачається, що до Малиновського РВ 17.10.2015 року надійшло звернення оператора «102» та заява від ОСОБА_6, яка просить вжити заходи до її брата, який ламає перестінок в будинку. В ході проведеної перевірки по даній заяві стало відомо, що 17.10.2015 року ОСОБА_2 знаходився в будинку в своїй частині квартири, ремонтував зламаний перфоратор, перестінок спільний з частиною квартири сестри він не чіпав. З вказаним громадянином була проведена профілактична бесіда про недопущення порушення діючого законодавства України.

Талонами-повідомленнями від 30.11.2015 року, від 16.12.2015 року підтверджується, що Малиновським ВП від ОСОБА_6 прийнято відповідні заяви.

Листом-відповіддю Малиновського відділу поліції в м. Одесі ГУНП в Одеській області від 30.11.2015 року, Висновком Малиновського відділу поліції в м. Одесі ГУНП в Одеській області від 22.12.2015 року, та Висновком від 03.12.2015 року про відсутність ознак кримінального провадження, встановлено, що 30.11.2015 року та 16.12.2015 року до відділу надходили повідомлення оператора «102» та заява від ОСОБА_6 про те, що за адресою АДРЕСА_9 брат демонтував стінку в будинку. Перевіркою встановлено, що за вищевказаною адресою розташований приватний будинок, в якому проживає ОСОБА_2 та його сестра ОСОБА_6, будинок належить їх матері - ОСОБА_16, яка проживає окремо. Протягом тривалого періоду часу між родичами склалися неприязні стосунки з причин судових тяжб в праві визнання власності і бажанням ОСОБА_2 визнати прибудовані ним приміщення спільною сумісною власністю, яку він планує узаконити і отримати компенсацію від родичів в разі продажу. В даний час домоволодіння не узаконено, частки не виділені, сторони оспорюють житлову площу і земельну ділянку. ОСОБА_2 почав здійснювати демонтажні роботи прорізу заставленого ним раніше, що розділяло приміщення його і сестри. Як поясним ОСОБА_2 дані дії він скоїв для можливої відповіді родичів, які не бажають з ним спілкуватися і вирішувати ситуацію. ОСОБА_6 при цьому пояснила, що з метою уникнення конфлікту з братом і можливих небажаних наслідків зателефонувала в поліцію. Вищевказаним громадянам роз'яснено порядок вирішення спірних питань та попереджено про неприпустимість порушення законодавства.

Листом Малиновського відділу поліції в м. Одесі ГУНП в Одеській області від 21.07.2016 року на ім'я ОСОБА_6 та ОСОБА_4, повідомлено, що їх заяви по ЖЕУ №5734 від 16.12.2015 року та ЖЕУ №6043 від 18.12.2015 року розглянуті згідно Закону України «Про звернення громадян» та по них були прийняті рішення, кримінальні провадження не відкривати. Для вирішення спірного питання рекомендовано звернутися в суд в порядку чинного законодавства, так як в даній ситуації мають місце цивільно-правові відносини.

Також з поданих суду доказів вбачається, що позивач ОСОБА_4 також зверталася до правоохоронних органів із заявами, щодо вжиття заходів до її сина ОСОБА_2 Так, відповідно до Висновку Малиновського районного відділу Одеського міського Управління ГУМВС України в Одеській області від 04.08.2015 року, встановлено, що 27.07.2015 року до відділу надійшла заява ОСОБА_4, в якій вона просила вжити заходів до її сина. Перевіркою було встановлено, що за адресою АДРЕСА_10 проживають дві сім'ї ОСОБА_2 з дружиною та його сестра з чоловіком та дітьми. Як пояснив ОСОБА_2 між ним та його сестрою склались неприязні стосунки з побутових причин, через те, що вони спільно проживають в одному будинку, з цих підстав між ними проходять судові тяжби. В зв'язку з чим між ними виникають спірні питання, в які постійно втручається мати ОСОБА_4, яка підтримує позицію сестри. Як стверджує ОСОБА_2 в адресу своєї матері ОСОБА_4 нецензурною лайкою не виловлювався, фізичною розправою не погрожував, в поясненнях вказав, що всі спірні питання з родичами вирішує мирним шляхом, або в судовому порядку. З ОСОБА_2 проведена профілактична бесіда про недопустимість антигромадської поведінки, роз'яснено порядок рішення спірних питань, попереджено про відповідальність у випадку порушення законодавства України.

З Листа-відповіді Малиновського районного відділу Одеського міського Управління ГУМВС України в Одеській області на ім'я ОСОБА_4 по ЖЕУ №31884 від 05.10.2015 року та Висновку від 12.10.2015 року, вбачається, що 05.10.2015 року до Малиновського РВ поступила заява ОСОБА_4, в якій вона просить вжити заходів до свого сина. В ході перевірки було встановлено, що між ОСОБА_4 та її сином ОСОБА_2 виник спір по факту земельної ділянки за адресою АДРЕСА_10. В ході інциденту тілесних пошкоджень нікому спричинено не було. Громадський порядок не порушений, ОСОБА_4 для вирішення майнового спору з ОСОБА_2 рекомендовано звернутися до суду.

Згідно листа-відповіді Малиновського ВП ГУП України в Одеській області по ЖЄО №18296 від 14.07.2016 року та Висновку від 25.07.2016 року, вбачається, що 14.07.2016 року до відділу звернулась ОСОБА_4, яка просить встановити особу жіночого полу, яка проживає за адресою АДРЕСА_11. При відпрацюванні матеріалів справи та при неодноразовому відвідуванні вищевказаної адреси, двері ніхто не відчинив, в зв'язку з чим встановити особу котра проживає за вищевказаною адресою не представилось можливим. Поспілкувавшись з сусідами стало відомо, що в будинку по АДРЕСА_12, проживає син ОСОБА_19 та його дружина та третя незнайома їм жінка, як її звати вони не знають.

Допитані в судовому засіданні за клопотанням позивача свідки ОСОБА_8, який є зятем ОСОБА_4, та ОСОБА_13, який є її чоловіком, пояснили суду, що дійсно між ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_2 та його жінкою ОСОБА_5 виникли спірні відносини щодо порядку користування будинком та земельною ділянкою, з цих підстав між ними виникають конфліктні ситуації, сварки, неприязнь. Обставин щодо порушення відповідачами правил співжиття, псування майна свідками не зазначено.

Також допитані в судовому засіданні в якості свідків, за клопотанням відповідачів ОСОБА_7 та ОСОБА_20 пояснили суду, що вони тривалий час спілкуються з ОСОБА_2, ОСОБА_5 та за час їх перебування у них, вони жодного разу там не бачили ОСОБА_4 Свідок ОСОБА_7 вказав, що він допомагав ОСОБА_2 здійснювати прибудову до будинку в якій той проживає, в період здійснення такої прибудови ніхто ніяких заперечень не висловлював, конфліктних ситуацій між сторонами не було. Свідки також вказали, що про неприязні стосунки між сторонами їм нічого не відомо.

Надавши оцінку вищезазначеним доказам, суд обгрунтовано вважав, що з наданих доказів вбачається, що між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 виникла конфліктна ситуація та неприязні стосунки, більшість звернень до Малиновського РВ щодо дій ОСОБА_2 було здійснено саме ОСОБА_6, також з аналогічними заявами зверталась позивач ОСОБА_4, та при цьому за результатами проведених перевірок за такими зверненнями будь-яких правопорушень з боку ОСОБА_2 виявлено не було, та не встановлено обставин порушення громадського порядку, порушення правил співжиття, псування майна.

Тобто в процесі розгляду справи судом не встановлено обставин, та не добуто докази, які б підтверджували, що відповідач ОСОБА_2 та ОСОБА_5 перешкоджають позивачу в користуванні будинком, поводять себе непристойно, псують майно, вчиняють бійки або систематично порушують правила співжиття, що робить неможливим для інших проживання з ними в одному будинку, тому вимоги про виселення цих осіб, з підстав передбачених ч. 1 ст. 116 ЖК України, не можуть бути задоволені судом.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 здійснив прибудову до будинку АДРЕСА_13 за власні кошти. Факт здійснення такої прибудови підтверджується поясненнями сторін у судовому засіданні, доданими до матеріалів справи фотокартками, чеками з будівельних магазинів, щодо придбання ним будівельних матеріалів, та технічним паспортом на будинок АДРЕСА_3 від 19.07.2012 року.

Враховуючи вищевикладене, суд правильно дійшов висновку про відсутність правових підстав передбачених ст. 391 ЦК України, ч. 1 ст. 116 ЖК України для задоволення позовних вимог про усунення позивачу перешкод у користуванні житловим будинком (із господарськими будівлями) АДРЕСА_14 шляхом виселення відповідача ОСОБА_2 зі спірного будинку та зняття його з реєстраційного обліку.

Досліджуючи вимоги позивача про виселення відповідача ОСОБА_5 з підстав того, що позивач ОСОБА_4, як власник будинку АДРЕСА_15 не надавала своєї згоди на вселення ОСОБА_5 в будинок, що належить їй на праві власності, встановлено, що довідкою №1311 від 19.09.2016 року, виданою СОН «Курсаки», підтверджується, що разом з ОСОБА_2 проживає його дружина ОСОБА_5 без реєстрації.

Відповідно до ст. 160 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору.

Та відповідно до ст. 161 ЖК України наймач вправі вселити в займане ним жиле приміщення у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб за письмовою згодою власника будинку (квартири) і всіх членів сім'ї, які проживають з наймачем. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно.

Особи, що вселилися в жиле приміщення відповідно до цієї статті як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування приміщенням, якщо при їх вселенні між цими особами, наймодавцем, наймачем та членами його сім'ї, які проживають разом з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач ОСОБА_4 зазначила, що відповідач ОСОБА_5 вселилась до житлового будинку (із господарськими будівлями) АДРЕСА_16 що належить позивачу на праві власності без її на те відповідної згоди, чим порушуються її права як власника. При цьому суд встановив, що відповідачами протилежного не доведено та не надано суду відповідних та належних доказів, щодо погодження вселення і проживання ОСОБА_5 в будинку АДРЕСА_17, що належить на праві власності позивачці ОСОБА_4

Особи, визнані такими, що незаконно вселилися у житло підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення на підставі статей 109, 116 ЖК України.

Згідно ч. 3 ст. 116 ЖК України осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Враховуючи те, що позивач ОСОБА_4, як власник житлового будинку (із господарськими будівлями) АДРЕСА_18 не надавала в установленому законом порядку свого дозволу на вселення та проживання ОСОБА_5 у належному позивачу на праві власності будинку, її вимоги про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом виселення ОСОБА_5, із зазначеного житлового будинку АДРЕСА_3 без надання іншого жилого приміщення - підлягають задоволенню.

За викладених обставин колегія суддів вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив обставини у справі, правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Посилання автора апеляційної скарги на неправильну оцінку судом підстав для виселення ОСОБА_5, неповне з`ясування судом правомірності поселення до спірного житла як члена сімї та відсутність правових підстав для задоволення позову в цій частині, як на підстави для скасування оскаржуваного рішення є необґрунтованими, оскільки спростовані дослідженими судом обставинами, яким дана правильна правова оцінка.

Доводи апеляційної скарги не є істотними і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи.

На підставі викладеного та керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст.307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 03 листопада 2016 року - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий П.М. Черевко

Судді: І.А. Артеменко

Н.Д. Плавич