Номер провадження: 22-ц/785/2310/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Сидоренко І. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.03.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі: головуючого судді - Сидоренко І.П., суддів Станкевича В.А., Цюри Т.В., при секретарі - Колмакові В.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 27 грудня 2016р. по справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» про визнання недійсним кредитного договору, треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4,-

ВСТАНОВИЛА:

07 грудня 2015р. ОСОБА_2 звернулася з позовом, в якому просила суд визнати недійсним кредитний договір № ML-500/183/2007, укладений 24 жовтня 2007р. між нею та ЗАТ «ОТП Банк».

В обґрунтування позову позивач ОСОБА_2 вказала, що 24 жовтня 2007р. між нею та відповідачем було укладено кредитний договір № ML-500/183/2007, в подальшому було укладено додаткову угоду від 22 липня 2009р., додатковий договір №1 від 01 листопада 2010р., додаткову угоду №2 від 26 вересня 2011р., додатковий договір №3 та 24 квітня 2014р. було укладено додатковий договір №4, до зазначеного кредитного договору, вказаними додатковими договорами та угодами було внесено зміни та доповнення до кредитного договору № ML-500/183/2007.

Позивач вважає, що кредитний договір є недійсним з моменту його вчинення, так як він суперечить Цивільному кодексу України, Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про банки та банківську діяльність», Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринку фінансових послуг», оскільки при укладенні вказаного договору банк вдався до нечесної підприємницької практики, так як їй було навязано банком ануїтетну схему кредитування замість класичної, що призвело до збільшення загальної вартості кредиту, її не було повідомлено в письмовій формі про наявні форми кредитування, відмінності між ними, переваги та недоліки пропонованих схем кредитування, та договір містить несправедливі умови щодо зміни у витратах, зокрема, щодо збільшення ставки кредитування без згоди позичальника.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 27 грудня 2016р. у задоволені позову ОСОБА_2 було відмовлено (том 2 а.с.60-63).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення її позову, посилаючись на те, що судом першої інстанції порушено норми матеріального і процесуального права, неповно зясовано обставини, що мають значення для справи (том 2 а.с.67-76).

Справу розглянуто у відсутності представника банку, який був належним чином сповіщений про слухання справи, та представник ОСОБА_2 просила розглянути справу у відсутності третіх осіб ОСОБА_3, і ОСОБА_4

Заслухавши суддю доповідача, який доповів зміст оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, заслухавши представника ОСОБА_2, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що 24 жовтня 2007р. між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № ML- 500/183/2007, згідно умов якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 60900 доларів США зі сплатою плаваючої процентної ставки, яка складається з фіксованого відсотка в розмірі 5,99% річних (том 1 а.с.74-78).

У разі використання плаваючої процентної ставки, проценти за користування кредитом розраховуються як FIDR + фіксований відсоток з розрахунку річної бази нарахувань процентів, де FIDR- процентна ставка по строкових депозитах фізичних осіб у валюті тотожній валюті кредиту, що розміщені в банку на строк 366 днів з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору, що може змінюватись (зменшуватись або збільшуватись) банком в залежності від зміни вартості кредитних ресурсів банку. Порядок нарахування процентів здійснюється в день сплати процентів, але не пізніше дати визначеної у графіку повернення кредиту, кожного календарного місяця на фактичну суму непогашених кредитних коштів і за фактичний час користування такими коштами, включаючи день видачі та виключаючи день повернення, та сплачуються позичальником.

Відповідно до пункту 2 частини першої вказаного кредитного договору датою остаточного повернення кредиту є 24 жовтня 2022р.

Також з метою забезпечення виконання зобовязань з ОСОБА_3 24 жовтня 2007р. було укладено договір іпотеки, та з ОСОБА_4 24 жовтня 2007р. було укладено договір поруки, відповідно до умов яких останні зобовязались відповідати за повне і своєчасне виконання ОСОБА_2 боргових зобовязань перед банком за кредитним договором в повному обсязі таких зобовязань (том 1 а.с.87-89, 90).

Згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За положеннями статей 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Судова колегія вважає, що договір споживчого кредиту був підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі.

Позивачка на момент укладення договору не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконувала його умови, що підтверджується копіями виписок по особовому рахунку позивача.

Банк надав у письмовій формі та в повному обємі інформацію, передбачену п.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», що підтверджується підписом позивачки ОСОБА_2 в анкеті позичальника, копія якої знаходиться в матеріалах справи, також відповідні відомості містяться в додатку № 1 до кредитного договору, підписаного сторонами.

Судом першої інстанції обґрунтовано не прийняті до уваги доводи представника позивачки, який посилався на висновок судової економічної експертизи, в якому звернуто увагу на невідповідність розрахунку періодичних платежів за оспорюваним договором його умовам, так як в зазначеному висновку експертом не обґрунтовано було зроблено застосування формули ануїтетного платежу, за яким нею було розраховано величину відповідного платежу. При цьому в судовому засіданні експерт пояснила, що зазначена формула є рекомендованою до застосування, нормативно формула розрахунку ануїтетних платежів не встановлена, механізм розрахунку ануїтетних платежів, що застосований відповідачем, нею не визначався та не досліджувався.

Не можуть бути прийняті до уваги доводи представника позивача про несправедливість встановленого оспорюваним договором механізму зміни відсоткової ставки, так як суд вірно вказав, що виходячи з умов кредитного договору зміна розміру ставки FIDR не є зміною процентної ставки в односторонньому порядку, оскільки вона прямо передбачена умовами двостороннього кредитного договору. Положення кредитного договору про встановлення плаваючої процентної ставки, яка складається з фіксованого процента + FIDR, не можна вважати несправедливими, тому підстав для визнання спірних договорів недійсними немає.

Даний висновок суду першої інстанції відповідає правовій позиції, що викладена в постанові Верховного суду України від 11 листопада 2015р. у справі N 6-511цс15.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивач не надала суду першої та суду апеляційної інстанції відповідні докази на підтвердження своїх позовних вимог. Тому підстав для задоволення апеляційної скарги не має.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 27 грудня 2016р. залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвали апеляційного суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: І.П.Сидоренко

Судді: Т.В.Цюра

ОСОБА_5