АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
провадження №22-ц/796/3533/2016 Головуючий у 1-й інстанції: Декаленко В.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2017 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого-судді Поліщук Н.В.

суддів Білич І.М., Болотова Є.В.

за участю секретаря Горбачової І.В.

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Подільського районного суду м.Києва від 30 січня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Бюро технічної інвентаризації м.Києва, третя особа - ОСОБА_2 про відновлення становища, яке існувало до порушення, шляхом визнання права власності на домоволодіння, -

встановила:

В жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про відновлення становища, яке існувало до порушення, а саме: визнання права власності на все домоволодіння АДРЕСА_1

Ухвалою Подільського районного суду м.Києва від 30 грудня 2016 року позовна заява залишена без руху.

Ухвалою Подільського районного суду м.Києва від 30 січня 2017 року у зв»язку із невиконанням вимог ухвали від 30 грудня 2016 року позовна заява повернута позивачу.

Не погодившись з постановленою ухвалою, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу скасувати та вирішити питання про прийняття позову до провадження.

В апеляційній скарзі посилається на порушення норм процесуального права та помилковість висновків щодо суми судового збору, яка має бути сплачена.

В судовому засіданні позивач доводи апеляційної скарги підтримав.

Інші учасники цивільного процесу в судове засідання не з»явились.

На підставі ст.305 ЦПК України колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності осіб, що не з»явились в судове зсідання.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Постановляючи ухвалу про визнання позовної заяви неподаною та її повернення, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не сплачено судовий збір у належному розмірі.

Проте повністю з такими висновками колегія суддів погодитися не може, з огляду на наступне.

Звертаючись до суду із цим позовом, ОСОБА_1 свої вимоги обґрунтовував тим, що домоволодіння (будинок, що складався з двох квартир) зведено його родиною, проте у 1952 році 1/2 його частини у незаконний спосіб вибула з власності родини за рішенням суду. Згодом з»ясувалось, що такого рішення суду не існує. На теперішній час йому належить 1/2 частина цього домоволодіння (квартира №1), інша частина (квартира №2) належить третій особі. Посилаючись на те, що належна третій особі частина домоволодіння вибула з власності родини ОСОБА_1 з незаконних підстав, останній звернувся до суду із цим позовом.

Зазначає, що спірне майно (квартира №2), як таке, фізично перестало існувати, оскільки було зруйновано, залишилась лише частина житлового приміщення, що належить ОСОБА_1

За подання позовної заяви сплачено 300 грн. судового збору.

Ухвалою Подільського районного суду м.Києва від 21 жовтня 2016 року позовна заява залишена без руху у зв»язку із сплатою судового збору у неналежному розмірі (без зазначення конкретного розміру, який необхідно сплатити), оскільки з обставин справи убачається спір майнового характеру.

У відповідь на цю ухвалу ОСОБА_1 здійснено доплату судового збору у сумі 400 грн.

Ухвалою Подільського районного суду м.Києва від 01 листопада 2016 року позовна заява визнана неподаною та повернута у зв»язку із несплатою суми судового збору.

Ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 08 грудня 2016 року ухвала Подільського районного суду м.Києва від 01 листопада 2016 року скасована з підстав не зазначення судом конкретної суми судового збору, питання передано на новий розгляд.

Ухвалою Подільського районного суду м.Києва від 30 грудня 2016 року позовна заява залишена без руху. В ухвалі суд зазначив, що сплачена сума судового збору у розмірі 700 грн. не відповідає ринковій вартості майна, щодо якого заявлено позовні, та на підставі ч.2 ст.80 ЦПК України вказав на необхідність сплати судового збору у розмірі 6890 грн. (без урахування вже сплаченої суми) відповідно до ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір».

У відповідь на цю ухвалу, ОСОБА_1 зазначив, що ціна позову становить 70000 грн., а відтак сплачена ним сума є належним розміром судового збору .

Ухвалою Подільського районного суду м.Києва від 30 січня 2017 року позовна заява визнана неподаною та повернута у зв»язку із несплатою суми судового збору.

Відповідно до ч.1 ст.3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.80 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна.

Відповідно до ч.2 ст.80 ЦПК України якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред'явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи.

В пункті 1 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справа» №10 від 17 жовтня 2014 року роз»яснено, що судові витрати - передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв»язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв»язку з вирішенням конкретної справи.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.ХІ.1950), Рекомендація щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя №R (81)7, прийнята Комітетом міністрів Ради Європи 14 травня 1981 року, та практика Європейського суду з прав людини під час застосування цієї Конвенції не визнають необхідність сплати судових витрат обмеженням права доступу до суду. Разом із тим, ураховуючи положення пункту 1 статті 6 Конвенції та прецедентну практику Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland)), сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету.

При визначенні судом першої інстанції розміру судового збору в максимальному розміру для такої категорії справ, суд послався на те, що ціна нерухомості у м.Києві є значною.

Проте, такий висновок суду ґрунтується на припущеннях, судом не ураховано конкретні обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, розмір сплаченого ним судового збору та не забезпечено при цьому належний баланс між інтересами держави у стягненні судового збору за розгляд справ, з одного боку, та інтересами позивача щодо можливості звернення до суду, з другого боку.

Відтак, постановлену ухвалу суду не можна уважати такою, що постановлена з додержанням вимог закону.

Відповідно до ст.312 ЦПК України апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Керуючись ст.ст. 307, 312, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Подільського районного суду м.Києва від 30 січня 2017 року скасувати, питання передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, оскарженню не підлягає.

Головуючий-суддя Н.В. Поліщук

Судді І.М. Білич

Є.В. Болотов