Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Ізмайлової Т.Л., Євтушенко О.І., Кадєтової О.В.
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Надра» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення кредитної заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Надра» про визнання недійсними кредитного договору та додаткової угоди до нього, а також стягнення зайво сплаченої суми, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 19 липня 2016 року, -

вс т а н о в и л а:

У липні 2015 року Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПА КБ «Надра» Стрюкова І.О. звернулась до суду із позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про стягнення кредитної заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтувала тим, що у зв'язку із неналежним виконанням ОСОБА_4 умов кредитного договору №926/МК, укладеного між сторонами 09 липня 2008 року на суму 209 000 грн зі сплатою 20,9% річних та кінцевим терміном повернення 07 липня 2015 року, утворилась заборгованість, яка станом на 07 липня 2015 року становить 333 123,46 грн, з яких: 66 354,63 грн - відсотки за користування кредитом, 180 684,66 грн - тіло кредиту, 78 672,99 грн - пеня та 7 411,18 грн штраф.

Посилаючись на те, що в добровільному порядку ОСОБА_4 відмовляється погашати вищевказану заборгованість, позивач просив її стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_4 та ОСОБА_5, який являється поручителем боржника за договором поруки від 09 липня 2008 року.

У жовтні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду із зустрічним позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» про визнання недійсним кредитного договору та додаткової угоди до нього, а також стягнення 32 388,29 грн зайво сплачених коштів за кредитним договором.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_4 мотивувала тим, що при укладенні договору кредиту №926/МК від 09 липня 2008 року та додаткової угоди до нього від 28 квітня 2010 року банком не було встановлено графік погашення заборгованості, який є невід'ємною частиною договору кредиту. Натомість, графік до договору був складений та підписаний сторонами лише 28 травня 2010 року. Тому ОСОБА_4 вважала, що кредитний договір є недійсним та не створює юридичних наслідків для відшкодування збитків. Також ОСОБА_4 вказувала, що кредитних коштів у розмірі 187 703,52 грн за додатковою угодою до кредитного договору не отримувала. Посилаючись на вищенаведене, просила у первісному позові відмовити, а зустрічний позов задовольнити та визнати недійсними кредитний договір №926/МК від 09 липня 2008 року та додаткову угоду до нього №1 від 28 квітня 2010 року, а також стягнути з відповідача 32 388,29 грн зайво сплачених кредитних коштів та 1 000 грн витрат на правову допомогу.

Рішенням Галицького районного суду Івано-Франківської області від 23 грудня 2015 року у задоволенні позову Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Надра» Стрюкової І.О. відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_4 задоволено. Стягнуто з ПАТ КБ «Надра» на користь ОСОБА_4 32 388,29 грн зайво сплачених коштів та 1 000 грн витрат на правову допомогу.

Додатковим рішенням цього ж суду від 11 травня 2016 року визнано недійсним кредитний договір №926/МК від 09 липня 2008 року та додаткову угоду №1 від 28 квітня 2010 року. Знято заборону на відчуження об'єкту незавершеного будівництва по АДРЕСА_1

Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 19 липня 2016 року рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 23 грудня 2015 року та додаткове рішення цього суду від 11 травня 2016 року скасовано та ухвалено нове, яким позов Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Надра» Стрюкової І.О. задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором №926/МК від 09 липня 2008 року: 66 354,63 грн - відсотки за користування кредитом, 180 684,66 грн - тіло кредиту, 78 672,99 грн - пеня та 7 411,18 грн штраф, а всього - 333 123,46 грн.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення та додаткове рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2ст. 324 ЦПК Українипідставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судом встановлено, що між ПАТ КБ «Надра» і ОСОБА_4 09 липня 2008 року було укладено кредитний договір №926 МК, згідно умов якого банк надав ОСОБА_4 кредит усумі 209 000 грн з терміном повернення до 07 липня 2015 року.

Пунктом 4.1.2.1 кредитного договору передбачено, що починаючи з дати надання кредиту відсотки за користування кредитними коштами встановлюються у розмірі 20,9 % річних, виходячи із фактичної кількості днів у розрахункових місяці та році.

На забезпечення виконання кредитного договору між ПАТ КБ «Надра» і ОСОБА_5 09 липня 2008 року було укладено договір поруки та договір іпотеки нерухомого майна.

Додатковою угодою від 28 квітня 2010 року до кредитного договору №926 МК від 09 липня 2008 року, сторони визнали наявність основної заборгованості в сумі 187 703,52 грн та визначили графік погашення кредитної заборгованості до завершення дії кредитного договору. Цим графіком, зокрема, було передбачено, що з врахуванням погіршення майнового стану ОСОБА_4 на протязі одного року, тобто з 26 червня 2010 року по 27 травня 2011 року, вона повинна була сплачувати тільки відсотки за користування кредитом без нарахування штрафних санкцій.

З наданих банком матеріалів вбачається, що ОСОБА_4 після укладення додаткової угоди в основному сплачувала тільки відсотки за користування кредитом, основної заборгованості нею було погашено тільки на суму 7 684 грн. Останній платіж на погашення тіла кредиту відповідачкою здійснено 30 серпня 2013 року.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, задовольняючи позов банку та відмовляючи у задоволенні зустрічних вимог ОСОБА_4, апеляційний суд, дійшов до обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги банку є доведеними, так як ОСОБА_4 після укладення кредитного договору почала виконувати його умови, сплачувала банку кошти в сумах, які відображені у відповідних розрахунках, а розмір заборгованості не спростовано належними та допустимими доказами.

Доводи касаційної скарги про відсутність графіку погашення кредитної заборгованості є безпідставними, оскільки відсутність графіку погашення основної кредитної заборгованості та сплати відсотків унеможливлювало тільки нарахування штрафних санкцій. Як встановлено апеляційним судом, пеня та штраф почали нараховуватись тільки з 07 липня 2014 року, тобто після порушення боржником умов додаткової угоди щодо строків та розмірів обов'язкових місячних платежів.

Такі висновки суду апеляційної інстанції відповідають нормам матеріального і процесуального закону, а також встановленим обставинам справи.

Судом апеляційної інстанції повно встановлені фактичні обставини справи на основі об'єктивної оцінки наданих сторонами доказів та вірно застосовані норми матеріального та процесуального права до спірних правовідносин.

Апеляційний суд дав належну оцінку законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції. Належним чином перевірив встановлені судом фактичні обставини справи з урахуванням зібраних доказів та дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для його скасування.

Доводи касаційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду апеляційної інстанції.

За таких обставин, правові підстави для скасування оскаржуваного рішення відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,-

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 19 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Т.Л. Ізмайлова
О.І. Євтушенко
О.В. Кадєтова