Категорія: 57 Доповідач: Карпук А. К.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Карпук А.К.

суддів Стрільчука В.А., Здрилюк О.І.,

секретар Кирилюк О.О.

з участю: позивача ОСОБА_1,

представника відповідачів ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Волиньгаз Збут», ОСОБА_3 акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Волиньгаз» про захист порушених прав споживачів, скасування зайво нарахованої плати за газопостачання та відновлення становища, яке існувало до порушення за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_3 акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Волиньгаз» на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 лютого 2017 року, -

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся в суд з указаним позовом покликаючись на те, що він фактично проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1 та здійснює регулярну оплату спожитих комунальних послуг відповідно до нарахувань, зроблених постачальниками послуг і внесених у відповідну базу даних Луцького міського обчислювального центру на момент здійснення комунальних платежів. Будинок, в якому проживає, є багатоквартирним з централізованим гарячим водопостачанням. Квартири обладнані одним єдиним газовим приладом - газовою плитою, яка використовується для приготування їжі.

Відповідно до чинного законодавства оплата за спожитий газ в такому випадку здійснюється відповідно до норми споживання, встановленої Постановою Кабінету Міністрів України від 23 березня 2016 року № 203, в розмірі 4,4 кубометрів газу на одну зареєстровану особу.

З липня 2016 року ТзОВ «Волиньгаз Збут» почало здійснювати облік спожитого газу не за передбаченими законодавством нормами споживання, а за показниками лічильника, встановленого самим постачальником газу з власної ініціативи на весь багатоквартирний будинок. Про це позивачу стало відомо при оплаті комунальних платежів за липень. З квитанцій слідує, що нібито, мешканці будинку, протягом липня 2016 року спожили від 19 до 25 кубометрів газу на одну особу.

Вважає, що дії ТзОВ «Волиньгаз Збут» по здійсненню з липня 2016 року нарахування платежів за газ на помешкання на підставі даних загальнобудинкового лічильника, а не на підставі норм споживання, є неправомірними і такими, що підлягають скасуванню, оскільки вони суперечать вимогам законів України і грубо порушують права як споживача.

Покликаючись на викладене, позивач просить визнати незаконними здійснені за період з липня 2016 року по даний час товариством з обмеженою відповідальністю «Волиньгаз Збут», із застосуванням загальнобудинкового вузла обліку газу, нарахування плати за газопостачання на помешкання, в якому проживає позивач; зобовязати відповідача скасувати незаконно нараховану на підставі загальнобудинкового вузла обліку газу плату за газопостачання за період з липня 2016 року по даний час та зробити перерахунок плати за газопостачанню за той же період на підставі норм споживання, встановлених Постановою Кабінету Міністрів України від 23 березня 2016 року № 203; зобовязати відповідача до встановлення в помешканні позивача лічильників газу здійснювати нарахування плати за газопостачання на помешкання на підставі норм споживання, встановлених Постановою Кабінету Міністрів України від 23 березня 2016 року № 203

Ухвалою суду від 22.12.2016 року до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні відповідача було залучено Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Волиньгаз».

Ухвалою суду від 10.02.2017 року до участі в справі в якості співвідповідача було залучено Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Волиньгаз».

Під час розгляду справи судом першої інстанції у судових засіданнях позивачем надані уточнені пояснення з приводу поданого позову, суть яких зводиться до визнання незаконними дій обох відповідачів.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 лютого 2017 року позов задоволено частково.

Постановлено визнати незаконними здійснені за період з липня 2016 року по грудень 2016 року ОСОБА_3 акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації «Волиньгаз» із застосуванням загальнобудинкового вузла обліку газу, нарахування оплати за газопостачання на помешкання по вул. Дубнівській, 12/25 в м. Лукцьку, в якому проживає ОСОБА_1.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити за безпідставності.

Стягнути з ОСОБА_3 акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Волиньгаз» в дохід держави судовий збір в розмірі 551,20 грн.

В задоволенні позовних вимог до Товариства з обмеженою відповідальністю «Волиньгаз Збут» відмовити за безпідставністю.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач ПАТ «Волиньгаз» подало апеляційну скаргу, у якій покликаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення в частині задоволення позову ОСОБА_1 до ПАТ «Волиньгаз» скасувати та ухвалити в цій частині нове про відмову у позові.

Заслухавши пояснення представників сторін, аналізуючи наявні у матеріалах справи докази, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 фактично зареєстрований і проживає в ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується дослідженим у судовому засіданні паспортом з відміткою про реєстрацію місця проживання.

Основним квартиронаймачем є тесть позивача ОСОБА_4Г, квартира не приватизована. Будинок, в якому проживає, є багатоквартирним з централізованим гарячим водопостачанням. Квартири обладнані одним єдиним газовим приладом - газовою плитою, яка використовується для приготування їжі.

Відповідно до чинного законодавства оплата за спожитий газ в такому випадку здійснюється відповідно до норми споживання, встановленої Постановою Кабінету Міністрів України від 23 березня 2016 року № 203, в розмірі 4,4 кубометрів газу на одну зареєстровану особу.

З липня 2016 року ПАТ по газопостачанню та газифікації «Волиньгаз» почало здійснювати облік спожитого газу не за передбаченими законодавством нормами споживання, а за показниками лічильника, встановленого самим постачальником газу з власної ініціативи на весь багатоквартирний будинок. Про це позивачу стало відомо при оплаті комунальних платежів за липень. З квитанцій слідує, що нібито, мешканці квартири АДРЕСА_1, протягом липня 2016 року спожили від 19 до 25 кубометрів газу на одну особу.

Тобто, при відсутності лічильника газу в квартирі, при наявності встановленої законодавством норми споживання в розмірі 4,4 кубометри на особу, при споживанні газу в тих же обсягах, що й завжди, мешканців квартири ставлять перед фактом і зобовязують сплатити за газ таким чином, ніби кожний з членів сімї «спалив» за липень близько 20- 25 кубометрів газу. Сума платежу за газ, без будь-яких пояснень та обґрунтувань, збільшена у 5-10 разів.

Встановлення загальнобудинкових вузлів обліку передбачено ОСОБА_5 газорозподільних систем, затвердженим Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 року № 2494, а порядок проведення розрахунків встановлений Постановою Кабінету міністрів від 27 січня 2016 року № 46.

Відповідно до ОСОБА_5 газорозподільних систем, за ініціативи балансоутримувача (управителя) або Оператора ГРМ та за їх рахунок в багатоквартирному будинку (гуртожитку) або на групу будинків (гуртожитків), мешканці яких в повному обсязі чи частково розраховуються за нормами споживання, або для цілей складання загального балансу споживання природного газу може бути організований та встановлений загальнобудинковий вузол обліку природного газу.

При цьому, балансоутримувач (управитель) не може відмовити Оператору ГРМ в організації та встановленні загальнобудинкового вузла обліку природного газу, якщо ці заходи здійснюються за рахунок Оператора ГРМ.

У разі наявності ВОГ природного газу, встановленого для ведення такого обліку в багатоквартирному будинку (гуртожитку) або на групу будинків або гуртожитків, визначення обєму спожитого природного газу мешканцями зазначених обєктів здійснюється відповідно до Тимчасового положення про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання загальнобудинкового вузла обліку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2002 року № 620.

Відповідно до вказаного Тимчасового положення, обсяги спожитого мешканцями будинку (будинків) природного газу, обладнаного будинковим вузлом обліку, визначаються: … 2) у будинках, де крім будинкового вузла обліку частково встановлено квартирні лічильники газу: для споживачів, що мають квартирні лічильники газу, - за показаннями таких лічильників; для споживачів, що не мають квартирних лічильників газу, - за показаннями будинкового вузла обліку, з яких виключаються сумарні показання квартирних лічильників газу, встановлених у цієї групи споживачів, з подальшим розподілом такої різниці оператором газорозподільної системи між споживачами, які не мають квартирних лічильників газу, пропорційно кількості осіб, зареєстрованих у квартирі або іншому ізольованому житловому приміщенні.

У разі незгоди власника квартири (будинку) розраховуватися за спожитий газ за показаннями будинкового вузла обліку на будинок (групу будинків) він може встановити квартирний лічильник газу (вузол обліку) окремо на квартиру (будинок) за власні кошти.

Однак, таке переведення споживача газу, у якого немає квартирного лічильника, на нові правила обліку і оплати все одно суперечить названим нормативним актам та законам і Конституції України, які мають вищу юридичну силу.

Абзацом 5 пункту 4 Тимчасового положення про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання загальнобудинкового вузла обліку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2002 року № 620 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 27 січня 2016 року № 46) передбачено, що власник (власники) буднику (будинків) (квартир), особа, відповідальна за експлуатацію будинку (будинків), балансоутримувач будинку (будинків) тощо та оператор газорозподільної системи зобовязані врегулювати між собою договірні відносини щодо зняття показань будинкового вузла обліку та лічильників газу, установлених у квартирі (за їх наявності), а також забезпечення можливості проведення монтажу, збереження та здійснення експлуатації будинкового вузла обліку.

Пунктом 6 цього ж Положення передбачено, що зняття та фіксація показань будинкового вузла обліку на будинок чи групу будинків та квартирних лічильників газу (за їх наявності) здійснюються представниками оператора газорозподільної системи та експлуатаційної організації щомісяця відповідно до узгоджених між сторонами договірних відносин щодо зняття показань будинкового вузла обліку та квартирного лічильника газу. Під час зняття показань можуть за бажанням бути присутні представники відповідних державних органів, мешканні будинку.

Встановлено, що ПАТ «Волиньгаз» вказані вимоги проігнорував, встановивши з власної ініціативи та без погодження з мешканцями будинковий вузол обліку, представників мешканців будинку для фіксування показників при встановленні лічильника та за результатами місяця не залучав.

Договори між окремими мешканцями (власниками квартир, не обладнаних квартирними лічильниками газу) та відповідачами, зокрема - щодо встановлення загальнобудинкового лічильника та проведення оплати за показаннями такого лічильника, також не укладались.

Отже, за таких умов, обсяг газу та розмір оплати, які відповідачі предявили для оплати мешканцям будинку на підставі даних загальнобудинкового лічильника, є безпідставним та необгрунтованим.

Відповідачами порушено вимоги ОСОБА_5 газорозподільних систем, зокрема пунктом 3 глави 4 «Порядок комерційного обліку газу по обєктах побутових споживачів (населення)» розділу IX вказаного ОСОБА_5 передбачено, якщо побутовий споживач за договором розподілу природного газу не забезпечений лічильником газу, фактичний обєм спожитого (розподіленого/поставленого) природного газу по обєкту побутового споживача за відповідний календарний місяць визначається за нормами споживання. Побутовий споживач - споживач, який споживає газ у своєму помешканні (квартирі). Загальньбудинковий лічильник рахує газ, спожитий цілим будинком, тобто всіма побутовими споживачами а також юридичними особами та субєктами господарської діяльності, розташованими в будинку. Тому, такий лічильник газу не забезпечує і не може забезпечити облік споживання кожного окремого побутового споживача.

Тобто, вказаний нормативний акт НКРЕ, окрім того, що надає газорозподільним підприємствам право встановлювати загальнобудинкові лічильники, містить також пряму вказівку на застосування норм споживання до побутових споживачів, помешкання яких не обладнані лічильником.

Отже, зазначений нормативний акт є суперечливим стосовно порядку облікування газу у споживачів, чиї помешкання не мають квартирного лічильника. З одного боку ОСОБА_5 газорозподільних систем вимагає обліковувати газ у квартирах, не обладнаних лічильниками, за нормами споживання, з іншого - містить посилання на Тимчасове положення, яке передбачає нарахування плати за показаннями загальнобудинкового лічильника.

Також, вищезазначений пункт ОСОБА_5 газорозподільних систем передбачає, що у випадку. якщо побутовий споживач, який не забезпечений лічильником газу, відмовляється від його встановлення за рахунок Оператора ГРМ, фактичний обєм спожитого (розподіленого/поставленого) природного газу по побутовому споживачу за відповідний календарний місяць визначається за граничними обємами споживання природного газу населенням, визначеними у додатку 10 до цього ОСОБА_5.

При цьому, зі слів позивача, ні ОСОБА_1, ні інші мешканці будинку не відмовлялися від безкоштовного встановлення лічильників газу у квартирах. А передбачена додатком 10 гранична норма споживання становить 9,8 кубометра на людину в місяць. А згідно загальнобудинкового лічильника, виставили оплату по 20 і більше кубометра на людину, що суперечить наведеним нормативно-правовим актам.

Законом України «Про житлово-комунальні послуги» та Постановою КМУ від 23 березня 2016 року № 203 передбачено загальні правила обліку і оплати за спожиті послуги та встановлено норми споживання природного газу населенням.

Зокрема, ч. 2 ст. 32 вказаного Закону встановлено, що розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. У разі наявності засобів обліку оплата комунальних послуг здійснюється виключно на підставі їх показників на кінець розрахункового періоду згідно з умовами договору, крім випадків, передбачених законодавством. Тобто, згідно вимог даного Закону розмір оплати спожитих комунальних послуг визначається виключно двома способами: або за лічильниками або за встановленими нормами споживання.

Лічильник у квартирі позивача відсутній. Для такої категорії споживачів законодавством передбачено Норми споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, встановлені Постановою Кабінету Міністрів України від 23.03.2016 року № 203. Згідно даної Постанови норма споживання помешкання позивача становить 4,4 кубометра газу на одну людину в місяць.

Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» передбачені права споживача на встановлення безоплатного газового лічильника у квартирі (ст. 3). Згідно ст. 6 вказаного Закону субєкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобовязані:

1) забезпечити встановлення лічильників газу: а) для населення. що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується: комплексно, у тому числі для опалення, - до 1 січня 2012 року; для підігріву води та приготування їжі - до 1 січня 2016 року; тільки для приготування їжі - до 1 січня 2018 року. У разі невстановлення населенню у строки, зазначені у цьому підпункті, лічильників газу з вини субєктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, припинення розподілу природного газу таким споживачам забороняється, а його облік до моменту встановлення лічильників газу здійснюється за нормами споживання, встановленими Кабінетом Міністрів України; б) для інших споживачів - до 1 липня 2011 року;

2) припинити розподіл природного газу споживачам, які використовують природний газ без його комерційного обліку, у разі відмови таких споживачів від встановлення лічильників газу, а саме: а) для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується: комплексно, у тому числі для опалення, з 1 січня 2012 року; для підігріву води та приготування їжі з 1 січня 2016 року; тільки для приготування їжі з 1 січня 2018 року; б) для інших споживачів з 1 липня 2011 року.

Тобто, ПАТ «Волиньгаз» будучи зобовязаним вищевказаним законом встановити безкоштовно квартирні лічильники газу для такої категорії споживачів, як позивач, до 01 січня 2018 року, а у випадку не встановлення з його вини таких лічильників - обліковувати газ за нормами споживання, натомість, ігноруючи вимоги Закону та порушуючи права споживача, позивача, на безкоштовне встановлення приладу обліку газу в його помешканні, відмовився від встановлення квартирних засобів обліку і встановив один загальнобудинковий лічильник.

Згідно ч. 1 ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів» крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та повязаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець навязує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням (неналежним виконанням) сторонами умов договору.

Тобто, діями ПАТ «Волиньгаз» споживач, у якого немає квартирного лічильника і якому відповідач, як субєкт, який здійснює розподіл природного газу на відповідній території, зобовязаний за законом встановити такий лічильник безкоштовно, поставлений у нерівні умови в порівнянні з іншими споживачами, які мають квартирні лічильники газу, а також в нерівні умови з постачальником продукції. Зокрема: а) споживачі без квартирних лічильників поставлені в умови колективної відповідальності за спожитий газ, у той час коли інші споживачі відповідають за споживання індивідуально; б) споживачі без квартирних лічильників, на відміну від іншої категорії, внаслідок перебування засобу обліку поза їх зоною контролю, внаслідок відсутності доступу до такого засобу обліку, позбавлені можливості контролювати і перевіряти споживання газу, достовірність виставлених рахунків за спожитий газ; в) на споживачів, які не мають квартирного лічильника, фактично перекладаються всі ризики по втратам газу (внаслідок витоку, поломки, несанкціонованого підєднання до системи і т.п.) і, відповідно перекладається плата за такі втрати. При цьому, інша категорія споживачів таких ризиків не має; г) споживачі без квартирних лічильників, при покладанні на них постачальником газу вищевказаних ризиків по втратам газу, не володіють ні правами, ні можливостями щодо виявлення та усунення таких втрат, у той час як постачальник газу має передбачені законодавством повноваження для здійснення контролю за втратами газу та має технічні можливості для їх виявлення і усунення.

Відповідно до п. 2 глави 3 розділу VI ОСОБА_5 газорозподільних систем, затвердженого постановою НКРЕКП № 2494 від 30.09.2015 року, Оператор ГРМ (Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Волиньгаз») забезпечує споживача належним йому (його постачальнику - Товариству з обмеженою відповідальністю «Волиньгаз Збут») обсягами природного газу через газорозподільну систему, а також забезпечує формування та передачу даних про обєми та обсяги фактичного споживання природного газу споживачем.

Законом України «Про ринок природного газу» було розмежовано діяльність з видобування, транспортування, розподілу та постачання природного газу. Зокрема, особі, яка займається розподілом природного газу, заборонено здійснювати його постачання (ч. 1 ст. 39 Закону). І навпаки, особа. Яка є постачальником газу, не може здійснювати його видобування, транспортування і розподіл.

Згідно ст. 1 Закону України «Про ринок природного газу»:

побутовий споживач фізична особа, яка придбаває природний газ з метою використання для власних побутових потреб, у тому числі для приготування їжі, підігріву води та опалення своїх жилих приміщень, що не включає професійну та комерційну діяльність (п. 23);

постачальник природного газу (далі постачальник) субєкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із постачання природного газу (п. 27);

постачання природного газу господарська діяльність, що підлягає ліцензуванню і полягає в реалізації природного газу безпосередньо споживачам на підставі укладених з ними договорів (п. 28);

оператор газорозподільної системи субєкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із розподілу природного газу газорозподільною системою на користь третіх осіб (замовників) (п. 17);

розподіл природного газу господарська діяльність, що підлягає ліцензуванню і повязана з переміщенням природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки споживачам, але що не включає постачання природного газу (п. 35).

Отже, по відношенню до побутового споживача ТзОВ «Волиньгаз Збут» є постачальником, а Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Волиньгаз» - оператором газорозподільної мережі.

Постачання газу здійснюється на підставі договору, який укладається між постачальником та споживачем. Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 12 вказаного Закону однією із істотних умов договору постачання є обовязок постачальника забезпечити споживача інформацією про обсяги та інші показники споживання природного газу таким споживачам на безоплатній основі.

Отже, ТзОВ «Волиньгаз Збут» безпосередньо перебуває у правових відносинах із позивачем, укладає договір постачання, надає споживачу дані щодо обсягу та вартості спожитого газу, виставляє рахунки до оплати і отримує кошти за спожитий газ.

Відповідно до глави 4 розділу ОСОБА_5 газорозподільних систем, обєми та обсяги споживання природного газу побутовими споживачами визначаються оператором газорозподільної мережі. Зокрема, в абзаці 3 п. 5 глави 4 розділу ІХ Кодексу вказано, що оператор ГРМ в установленому законодавством порядку передає інформацію про обєм та обсяг розподіленого споживачу (спожитого ним) природного газу за відповідний період до Оператора ГТС з метою її використання субєктами ринку природного газу, у тому числі постачальником споживача. Визначені за умовами цієї глави та договору розподілу природного газу обєми та обсяги розподілу та споживання природного газу є обовязковими для їх використання у взаємовідносинах між побутовим споживачем та його постачальником. Таким чином,разом з постачальником газу - ТзОВ «Волиньгаз Збут», розподільник газу ПАТ «Волиньгаз» також є субєктом правових відносин з побутовим споживачем щодо розподілу і обліку природного газу.

З огляду на викладене, суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позову в частині визнання незаконними дій ТзОВ «Волиньгаз Збут» не врахував тієї обставини, що дії по розрахунку вартості газу, які здійснює ТзОВ «ОСОБА_4 газ Збут» нерозривно повязані з діями ПАТ «Волиньгаз» щодо визначення обсягу спожитого газу виходячи із показників загальнобудинкового лічильника за період з липня до жовтня 2016 року, які зроблені у спірний період з порушеннями норм закону з наведених вище підстав.

З урахуванням наведеного колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для скасування рішення місцевого суду в частині вимог щодо незаконних дій відповідачів та розподілу судових витрат та постановлення нового рішення у цій частині, визнання незаконним як дій ПАТ «Волиньгаз», який визначав з липня 2016 до жовтня 2016 року обсяг спожитого газу виходячи із показників загально будинкового лічильника, так і ТзОВ «Волиньгаз Збут», який на підставі цих показників здійснював нарахування оплати за газ. При цьому не має правового значення при вирішенні вимог про визнання дій відповідачів неправомірними та обставина, що за указаний період відповідачами здійснено перерахунок обсягу спожитого газу та оплати за газ виходячи із норм споживання, оскільки такий перерахунок здійснено у звязку із зняттям лічильника газу на вимогу заводу-виробника, а не з підстав, зазначених позивачем.

Суд першої інстанції помилково зазначив у рішенні про те, що нарахування спожитого газу здійснювалось на помешкання, в той час як такі дії проводяться пропорційно кількості осіб, зареєстрованих у квартирі.

Апелянт безпідставно покликається на те, що суд не встановив, хто є балансоутримувачем будинку, та чи створено ОСББ, оскільки квартира, у якій проживає позивач, не приватизована і знаходиться на балансі Луцької міської ради.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач не може бути віднесений до споживача природного газу, оскільки з ним не укладений договір і він не є власником квартири, у якій проживає не заслуговують на увагу, оскільки обґрунтовані посиланням на визначення, які надані в підзаконних нормативно-правових актах, які відмінні від визначень, наданих у Законі "Про захист прав споживачі", п.22 ст.1 якого передбачено, що споживач це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не повязаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обовязків найманого працівника. Оскільки ОСОБА_1, проживаючи у квартирі, використовує природній газ для власних потреб і разом з квартиронаймачем оплачує за його споживання, він є споживачем. Крім того, право позивача на звернення до суду за захистом порушеного права слідує з положень статті 64 Житлового кодексу України, згідно з якими члени сім»ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обовязки, що випливають з договору найму житлового приміщення. Повнолітні члени сім»ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобовязаннями, що випливають із зазначеного договору. Тобто, будучи членом сім»ї основного квартиронаймача ОСОБА_4 та проживаючи у квартирі разом з ним, позивач зобовязаний брати участь в оплаті усіх витрат, у тому числі га газопостачання, і ці зобовязання він виконує. На виконання положень ст. 10, 60 ЦПК України відповідача цих обставин не спростував.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до субєктивної оцінки норм права та обставин справи, а тому не можуть слугувати підставою для задоволення вимог апеляційної скарги.

Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Тому, з відповідачів необхідно стягнути витрати по оплаті судового збору в користь позивача в сумі 275,60 грн. з кожного.

Керуючись статтями 303, 304, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Волиньгаз» задовольнити частково.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 лютого 2017 року в частині вимог щодо незаконних дій відповідачів та розподілу судових витрат скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення.

Позов задовольнити частково.

Визнати незаконними здійснені у період з липня 2016 року до жовтня 2016 року дій ОСОБА_3 акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Волиньгаз» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Волиньгаз Збут» щодо нарахування обсягу та плати за спожитий газ у квартирі АДРЕСА_2.

Стягнути з ОСОБА_3 акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Волиньгаз» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Волиньгаз Збут» в дохід держави по 275,60 грн. судового збору з кожного.

У решті рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий

Судді: