Номер провадження 2/754/1463/17
РІШЕННЯ

Іменем України

30 березня 2017 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Панченко О.М.

при секретарі - Малинці А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу за договором позики. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що між нею та відповідачем 26.08.2014 року було укладено договір позики, відповідно до умов якого вона позичила останньому 15 000.00 доларів США. Окрім того, 18.12.2014 року відповідач позичив у неї гроші в сумі 40 000.00 доларів США, на підтвердження чого було складено розписки. В зв»язку з тим, що в добровільному порядку відповідач відмовився повернути позичені кошти за договорами позики, вона вимушена звернутися до суду з даним позовом, просила суд про стягнення з відповідача на її користь 55 000.00 доларів США суми основного боргу та визначити суму до стягнення в еквіваленті грошової одиниці гривні України встановлену Національним Банком України на день ухвалення рішення, а також судові витрати по справі.

В судовому засіданні представник позивача підтримала в повному обсязі вимоги позову та просила суд про його задоволення, стягнення з відповідача на користь позивача суму боргу за договорами позики в розмірі 55 000 доларів США, що еквівалентно 1 487 200 грн.

Відповідач в судовому засіданні частково визнав вимоги позову, пояснив, що дійсно в дні написання розписок про отримання коштів від позивача, він одразу ж передавав кошти гр. ОСОБА_3, яка завіряла його та його родину, а також саму ОСОБА_1 про те,що ці кошти ідуть на придбання новенької квартири в елітній новобудові. Вважає, що таким чином позивач та ОСОБА_3 ввели його в оману, а тому просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що між позивачем та відповідачем 26.08.2014 року було укладено договір позики, відповідно до умов якого вона позичила останньому 15 000.00 доларів США. Окрім того, 18.12.2014 року відповідач позичив у неї гроші в сумі 40 000.00 доларів США, на підтвердження чого було складено розписки. За умовами укладених договорів відповідач взяв на себе зобов»язання повернути позичені грошові кошти. Оскільки строк повернення боргу в договорах не визначений 16.09.2016 року позивач звернулася до відповідача з письмовою вимогою повернення грошових коштів, яку він отримав 24.09.2016 року.

В зв»язку з тим, що в добровільному порядку відповідач відмовився повернути позичені кошти за договорами позики, позивач була вимушена звернутися до суду з даним позовом, просила суд про стягнення з відповідача на її користь 55 000.00 доларів США - суми основного боргу та визначити суму до стягнення в еквіваленті грошової одиниці гривні України встановлену Національним Банком України на день ухвалення рішення.

Відповідно до Постанови Верховного Суду України від 18.09.2013 року у справі №6-63цс13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов»язки за договором позики, у тому числі повернення предмету позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов"язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов»язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов»язання.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона ( позикодавець) передає другій стороні ( позичальникові) у власність грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів ( суму позики ), або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості .

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Вищевказані договори позики від 26.08.2014 року та від 18.12.2014 року були укладені сторонами відповідно до вимог діючого законодавства, підписані відповідачем, не визнані недійсними і є чинними на момент розгляду справи.

На день ухвалення судом рішення, еквівалент суми 55 000 доларів США за курсом НБУ становить 1 487 200 грн. (1 доллар США=27.040 грн.).

Відповідно до статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі статтею 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

На підставі вищевказаного та керуючись положеннями Цивільного Кодексу України, проаналізувавши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог та про можливість їх задоволення.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 6 890.00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 15, 60 , 88 , 212-215, 218 ЦПК України , ст. ст. 625,1049,1050 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2 ІПН НОМЕР_2) суму боргу за договорами позики від 26.08.2014 року та від 18.12.2014 року в розмірі 55 000.00 доларів США, що еквівалентно 1 487 200 грн., а також судові витрати по справі у вигляді судового збору в розмірі 6 890.00 грн.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Деснянський районний суд м. Києва протягом 10 днів з дня проголошення рішення, шляхом подачі апеляційної скарги.

Головуючий: