справа № 488/508/15-ц
провадження № 2/488/73/17
УХВАЛА

Іменем України

24.03.2017 року м. Миколаїв

Корабельний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючої по справі судді - Селіщевої Л.І.,

при секретарі судового засідання - Бучневій К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2015 року позивачка - ОСОБА_1 звернулася до суду із даним позовом до відповідачів - ОСОБА_2 та ОСОБА_3, в обґрунтування якого вказала, що починаючи з березня 1999 року вона почала проживати однією сім'єю без реєстрації шлюбу із ОСОБА_4 у належному останньому недобудованому житловому будинку по вул. Львівській, 25 у м. Миколаєві. З того часу вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет та побут, поважали та підтримували один одного і мали взаємні права та обов'язки, притаманні подружжю. За час їх спільного проживання вони добудували вказаний житловий будинок, однак не ввели його в експлуатацію через смерть ОСОБА_4, який помер 10.10.2014 року.

Крім цього, позивачка зазначає, що за час спільного проживання вона та ОСОБА_4 за спільні сумісні кошти придбали житловий будинок по вул. Львівській, 33 у м. Миколаєві, а також наступні транспортні засоби: VOLKSWAGEN transporter CC, р/н НОМЕР_1, 1991 року випуску; VOLKSWAGEN transporter, р/н НОМЕР_2, 2003 року випуску, та VOLKSWAGEN легковий, р/н НОМЕР_3, 2006 року випуску.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на усе належне йому вищевказане рухоме та нерухоме майно. Позивачка звернулась у встановлений законом строк до Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину через те, що вона не перебувала у зареєстрованому шлюбі зі спадкодавцем і не відноситься до кола його спадкоємців за законом першої черги.

Посилаючись на викладене, позивачка у своєму позові просила суд:

- встановити факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу її та ОСОБА_4, який помер 10.10.2014 року, починаючи з березня 1999 року по день його смерті;

- визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_1 наступне майно: 73/100 частини будівельних матеріалів, обладнання, виробів, конструкцій, використаних у процесі будівництва завершеного будівництвом житлового будинку за адресою: м. Миколаїв, вул. Львівська 25, також будівельні матеріали, обладнання, вироби, конструкції, використані в процесі будівництва завершеної будівництвом будови господарського призначення за адресою: м. Миколаїв, вул. Львівська 33, та автомобіль НОМЕР_4, 1991 року випуску; автомобіль НОМЕР_5, 2003 року випуску та автомобіль НОМЕР_6, 2006 року випуску;

- визнати за нею права та обов'язки забудовника на 73/200 частини будівельних матеріалів, обладнання, виробів, конструкцій, використаних у процесі будівництва завершеного будівництвом житлового будинку за адресою: м. Миколаїв, вул. Львівська 25, з усіма господарськими та побутовими будівлями та спорудами, крім літ. Г-2, літ. Д; та на 1/2 частину будівельних матеріалів, обладнання, виробів, конструкцій, використаних в процесі будівництва завершеної будівництвом будови господарського призначення за адресою: м. Миколаїв, вул. Львівська 33, з усіма господарськими та побутовими спорудами;

- визнати за нею право власності на 1/2 частину автомобілів: НОМЕР_4, 1991 року випуску; VOLKSWAGEN transporter, р/н НОМЕР_2, 2003 року випуску та VOLKSWAGEN легковий, р/н НОМЕР_3, 2006 року випуску.

Ухвалою суду від 22.03.2017 року за клопотанням представника позивача до участі у цивільній справі в якості співвідповідача притягнуто ОСОБА_4.

24.03.2017 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою, в якій просить накласти арешт та заборону на відчуження нерухомого майна, а саме: житлового будинку № 33 по вул. Львівській в м. Миколаєві, та житлового будинку № 25 по вул. Львівській в м. Миколаєві.

Свою заяву позивач мотивувала тим, що в ході розгляду цивільної справи встановлено, що житловий будинок № 33 по вул. Львівській в м. Миколаєві вже перепродано.

Дослідивши заяву та подані до неї матеріали, приходжу до висновку, що вона є обґрунтованою і підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб, забороною вчиняти певні дії.

Частина 3 ст. 152 ЦПК України визначає, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Із змісту заяви та доданих до неї матеріалів вбачається, що невжиття заходів забезпечення позову може в подальшому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, а тому приходжу до висновку, що заяву слід задовольнити та вжити відповідні заходи забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 151, 152, 153 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову - задовольнити.

Вжити заходи забезпечення позову по цивільній справі № 488/508/15-ц, та накласти арешт на житловий будинок № 33 по вул. Львівській в м. Миколаєві та на житловий будинок № 25 по вул. Львівській в м. Миколаєві, та заборонити відчуження житлових будинків № 33 та № 25 по вул. Львівській в м. Миколаєві

Ухвала підлягає негайному виконанню з часу її постановлення.

Ухвалу для виконання направити до Центру надання адміністративних послуг Вітовської районної державної адміністрації.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Корабельний районний суд м. Миколаєва протягом пяти днів з дня її отримання.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Суддя Л.І. Селіщева