Провадження № 22-ц/779/151/2017
Головуючий у 1 інстанції Пастернак І. А.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Беркій О.Ю.,

суддів: Пнівчук О.В., Василишин Л.В.,

секретарів: Мельник О.М., Турів О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зобовязання привести до попереднього стану шляхом демонтажу реконструйованого горища, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Івано-Франківського міського суду від 01 грудня 2016 року, -

в с т а н о в и л а :

У серпні 2014 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про зобовязання привести до попереднього стану шляхом демонтажу реконструйованого горища.

Позовні вимоги обґрунтував тим, що він є власником квартири № 1 на першому поверсі двоквартирного будинку № 14 по вул. Київській в м. Івано-Франківську, відповідач є власником квартири № 2 на другому поверсі цього ж будинку.

Зазначав, що ОСОБА_3 у 2011 році розпочав будівельні роботи з реконструкції горища, співвласниками якого є він та відповідач, під житло з надбудовою мансардного поверху. Вказані роботи відповідачем ведуться без проектної та дозвільної документації.

Посилаючись на те що реконструкція мансардного поверху є самочинним будівництвом, яке порушує його права як співвласника горища, уточнивши позовні вимоги, просив усунути перешкоди у користуванні горищем по вул. Київській, 14 в м. Івано-Франківську, шляхом зобовязання ОСОБА_3 звільнити його, зобовязати ОСОБА_3 провести демонтаж самовільно проведеної незаконної реконструкції цілого спільного горища під мансардний поверх в житловому будинку по вул. Київській, 14 в м. Івано-Франківську, зобовязати ОСОБА_3 провести відповідну перебудову, шляхом приведення горища в даному житловому будинку до попереднього стану, витрати, повязані із приведенням до попереднього стану шляхом демонтажу реконструйованого горища покласти на ОСОБА_3

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 01 грудня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі на оскаржуване рішення ОСОБА_2 посилається на не повне зясування судом обставин, що мають істотне значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, на порушення норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що ОСОБА_3 без його дозволу і без письмової згоди самовільно зніс допоміжне приміщення - горище та здійснив самочинне будівництво третього мансардного поверху, шляхом реконструкції цього горища під житлові приміщення з метою проживання у них і збільшення житлової площі квартири.

Зазначає, що суд першої інстанції не надав належної правової оцінки його доводам і поясненням, крім того, суд не застосував до спірних правовідносин ч. 1 ст. 376 ЦК України, оскільки у відповідача відсутній дозвіл на початок будівельних робіт, дозвіл на проведення будівельних робіт, відсутня будь-яка технічна документація на будівництво, розроблений будівельний паспорт, затверджений та погоджений проект реконструкції переобладнання горища під житлові приміщення.

Крім того, суд не надав належної правової оцінки документам, складених Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Івано-Франківській області, яка у серпні 2011 року, проводячи перевірку дій ОСОБА_3 щодо ведення ним незаконних робіт з реконструкції горища і переобладнання його під житлові приміщення, шляхом надбудови третього мансардного поверху у житловому будинку по вул. Київській, 14 в м. Івано-Франківську, виявила порушення у сфері містобудування.

Вважає, що висновок будівельно-технічної експертизи № 31/2/13 від 18 квітня 2013 року не може бути доказом у справі, оскільки він повністю спростований повторним висновком № 09/14 судової будівельно-технічної експертизи від 21 жовтня 2014 року.

Невірним є посилання суду на п. 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами ст. 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)», оскільки житловий будинок по вул. Київській, 14 в м. Івано-Франківську не є багатоквартирним.

В судовому засіданні було зясовано, що відповідачем здійснено самочинне будівництво, відповідач підтвердив у суді, що ним здійснено будівництво третього мансардного поверху і погодився з висновком № 09/14 повторної судової будівельно-технічної експертизи від 21 жовтня 2014 року, також відповідач погодився, що всі роботи були проведені з грубим порушенням чинного законодавства та без згоди другого співвласника нерухомого майна, однак судом при постановленні рішення це проігноровано.

Зазначає, що суд в порушення ч. 1 ст. 131 ЦПК України прийняв як доказ висновок експертного дослідження № 4.4-3/16 від 26 вересня 2016 року, складеного Івано-Франківським НДКЦ МВС України та висновок Івано-Франківського філіалу інституту «НДІПРОЕКТРЕКОНСТРУКЦІЯ» № 170/16 від 04 листопада 2016 року.

Вказує, що у експертному досліджені Івано-Франківським НДКЦ МВС України № 4.4-3/16 від 26 вересня 2016 року не зазначено стану житлового будинку до проведення і після проведення так званих «робіт з оновлення», не зазначено які саме конкретні «роботи з оновлення» були виконанні чи проведені, не зазначено в який спосіб і ким саме виконано «роботи з оновлення», не зазначено чи такі роботи з оновлення проведено з дотриманням містобудівних правил, норм та діючих ДБН, не зазначено з яких будівельних матеріалів виконано «роботи з оновлення», не зазначено жодного посилання на сертифікат якості чи сертифікат відповідності будівельного матеріалу, використаного в процесі та званих «робіт з оновлення», не зазначено, що «роботи з оновлення» проведено у відповідності до діючих ДБН, не зазначено опису «під дахового простору» та стану несучих конструкцій, крім того висновок про «добрий» технічний стан несучих конструкцій та безпеку експлуатації будинку здобутий тільки шляхом проведення візуального огляду «під дахового простору» і стану несучих конструкцій згідно заяви ОСОБА_3

В той же час судом не було надано належної оцінки листу Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз № 268 від 22 січня 2013 року.

Посилання суду першої інстанції на рішення Івано-Франківського міського суду від 22 грудня 2014 року (№ 0907/6935/2012) та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 09 лютого 2015 року як на преюдицію і як на підставу для відмови в задоволенні позову, оскільки судом уже встановлено певні факти, а тому не підлягають доказуванню є безпідставними і необґрунтованими, оскільки преюдиція не є абсолютною і може бути спростована доказами та обставинами в іншій справі, крім того, предметом розгляду у справі № 0907/6935/2012 були не його права, а також суди не розглядали склад та обсяг його прав, а тому і не виносили рішення з приводу наявності чи відсутності порушених його прав.

У звязку з наведеним, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

В засіданні апеляційного суду ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_4 апеляційну скаргу підтримали з вищенаведених мотивів.

Представник ОСОБА_3 - ОСОБА_5 апеляційну скаргу заперечив, посилаючись на її безпідставність.

Вислухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Судове рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам закону не відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позову про усунення перешкод у користуванні спільним горищем за необґрунтованістю позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що преюдиційним рішенням Івано-Франківського міського суду від 22 грудня 2014 року, яке ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 09 лютого 2015 року було залишено без змін, в задоволенні позову Управління державної архітектурно-будівельної інспекції в Івано-Франківській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зобовязання привести до попереднього стану шляхом демонтажу реконструйованого горища було відмовлено.

При цьому суд першої інстанції виходив з того, що ухвалою апеляційного суду була надана правова оцінка питанню порушення прав ОСОБА_2, як співвласника приміщень загального користування у будинку по вул. Київській 14 в м. Івано-Франківську, згідно якої суд прийшов до висновку про відсутність доказів, які б підтверджували порушення прав позивача та з урахуванням приписів ст. 369 ЦК України констатовано, що у даному випадку відповідач не порушив і не обмежив співвласника ОСОБА_2 прав і можливостей володіти, користуватись та розпоряджатись спільним майном.

Крім того, відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із недоведеності позивачем неможливості безперешкодного доступу, а також безпечного загального користування приміщеннями піддахового простору.

Проте, такі висновки суду зроблено в порушення норм матеріального та процесуального права.

Судом встановлено, що будинок по вул. Київській, 14 в м. Івано-Франківську є двоквартирним, власником квартири № 1, яка розташована на першому поверсі є ОСОБА_2, власником квартири № 2, яка розташована на другому поверсі є ОСОБА_3

Земельна ділянка площею 0,0458 га, яка розташована по вул. Київській, 14 в м. Івано-Франківську з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд згідно державного акту на право власності перебуває у спільній сумісній власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3

У 2011 році ОСОБА_3 самочинно, без дозвільної й затвердженої у встановленому законом порядку документації, розпочав реконструкцію горища у мансардний поверх.

Позивач стосовно самочинної реконструкції горища відповідачем звертався до інспекції ДАБК в Івано-Франківській області, у звязку з чим ОСОБА_3 було зобовязано негайно припинити виконання будівельних робіт.

15 серпня 2011 року інспекцією ДАБК в Івано-Франківській області було винесено припис щодо усунення порушень у сфері містобудування ОСОБА_3, оскільки перевіркою було встановлено, що виконані роботи з реконструкції горища будинку № 14 по вул. Київська без погодженої проектної документації чим порушено п. 3 ч. 1 ст. 25 Закону України «Про основи містобудування» та надано термін до 15 вересня 2011 року усунути виявлені порушення.

15 серпня 2011 року на відповідача було складено протокол про адміністративне правопорушення у сфері містобудування за порушення ч. 3 ст. 96 КУпАП та було притягнуто до адміністративної відповідальності.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 22 грудня 2014 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 09 лютого 2015 року, в задоволенні позову Управління державної архітектурно-будівельної інспекції в Івано-Франківській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зобовязання привести до попереднього стану шляхом демонтажу реконструйованого горища було відмовлено.

Висновком судової будівельно-технічної експертизи № 09/14 від 21 жовтня 2014 року, проведеної в рамках зазначеної вище цивільної справи, було встановлено, що простір над другим поверхом житлового будинку по вул. Київській, 14 в м. Івано-Франківську являється мансардним поверхом - мансардою згідно своїх характеристик у відповідності до існуючих понять ДБН. Внаслідок проведених робіт на мансарді житлового будинку по вул. Київській, 14 в м. Івано-Франківську було замінено ряд конструктивних елементів будівлі, змінено геометричні розміри піддахового поверху, внаслідок чого збільшився будівельний обєм (один з основних техніко-економічних показників) як поверху так і будівлі в цілому, що спричинило реконструкцію горища у мансардний поверх. На мансарді житлового будинку по вул. Київській, 14 в м. Івано-Франківську були проведені роботи з реконструкції. Крім того, експертом було встановлено, що попередній тип даху - аналогічний існуючому (трьохскатний), проте не надається можливим встановити чи наявні були на даху так звані «врізки», які на час огляду прослідковувались на фасаді будинку з вул. Київської, в яких розміщені вертикальні металопластикові вікна. При цьому, взявши до уваги фото житлового будинку по вул. Київській, 14 в м. Івано-Франківську з матеріалів цивільної справи і порівнюючи їх з станом даху на час огляду експерт ствердив, що у попередньому стані даху були відсутні дахову врізки на фасаді зі сторони вул. Київській.

Предявляючи позов про усунення перешкод у користуванні горищем по вул. Київській, 14 у м. Івано-Франківську, ОСОБА_2 посилався на те, що відповідач провів реконструкцію горища під мансардний поверх за відсутності дозвільних документів та його згоди, як співвласника житлового будинку.

Статтею 55 Конституції України установлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Аналогічні положення містяться й у ч. 1 ст. 3 ЦПК України.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Відповідно до вимог ст. ст. 321, 391 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування й розпорядження своїм майном.

Положеннями ст. 319 ЦК України передбачено, що власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

При здійсненні своїх прав та виконанні обовязків власник зобовязаний додержуватися моральних засад суспільства.

Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

За положеннями ч. 2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобовязані брати участь у загальних витратах, повязаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.

Згідно ч. 2 ст. 382 ЦК України (в редакції чинній на момент виникнення даних правовідносин) власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку.

Рішеннями Конституційного Суду України від 2 березня 2004 року N 4-рп/2004 у справі N 1-2/2004 та від 9 листопада 2011 року N 14-рп/2011 у справі N 1-22/2011 визначено, що допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні та ін.) відповідно до п. 2 ст. 10 Закону «Про приватизацію державного житлового фонду» передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир, що засвідчується єдиним документом, свідоцтвом про право власності на квартиру.

Тобто право володіння, користування та розпорядження допоміжними приміщеннями мають усі співвласники житлового будинку.

Згідно з ч. 2 ст. 369 ЦК України розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою усіх співвласників. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Пунктом 3.2.1 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76 (далі - Правила) встановлено, що на горищах та технічних поверхах повинен забезпечуватися: температурно-вологісний режим горищних приміщень, що перешкоджає випаданню конденсату на поверхні захисних конструкцій; доступ до всіх елементів і чистота горищного приміщення.

У п. п. 3.2.5, 3.2.7 Правил зазначено, що горищні приміщення не повинні бути захаращені будівельним сміттям, домашніми й іншими речами та обладнанням; використання горищних приміщень під майстерні, для сушіння білизни і під складські приміщення не допускається.

Не дозволяється використовувати горища, технічні поверхи й приміщення (у т. ч. венткамери, електрощитові) для зберігання устаткування, меблів, вибухопожежонебезпечних матеріалів та інших небезпечних предметів (п. 3.7.12 Правил).

Системний аналіз наведених норм права свідчить про те, що допоміжні приміщення, якими, зокрема, є горища та які призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку, не підлягають приватизації та не можуть бути поділені і виділені власнику квартири у багатоквартирному житловому будинку без втрати їх функціонального призначення.

Як встановлено судом, позивач своєї згоди на реконструкцію горища у мансардний поверх не надавав, крім того, у матеріалах справи відсутні будь-які дані про отримання відповідачем дозвільних документів на проведення реконструкції будинку.

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

З матеріалів справи убачається, що рішенням Івано-Франківського міського суду від 22 грудня 2014 року, яке було залишено без змін ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 09 лютого 2015 року, в задоволенні позову Управління державної архітектурно-будівельної інспекції в Івано-Франківській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зобовязання привести до попереднього стану шляхом демонтажу реконструйованого горища відмовлено.

Підставою для звернення з позовом Управління державної архітектурно-будівельної інспекції в Івано-Франківській області було зобовязання ОСОБА_3 привести до попереднього стану реконструйованого горища на підставі норм ст. 376 ЦК України.

У даній же справі, позивачем ОСОБА_2 заявлено позов про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні горищем на підставі норм ст. 391 ЦК України.

Отже, зазначене судове рішення не є преюдиційним для цих правовідносин.

Що стосується висновку суду про те, що позивачем не доведено факту неможливості вільного, безперешкодного доступу та загального користування приміщенням піддахового простору мешканцями та власниками квартир у цьому будинку, то колегія суддів вважає, що в результаті здійснення реконструкції горища під мансардний поверх ОСОБА_2 позбавлений можливості саме користування горищем, а не мансардним поверхом.

Відповідно до п.п. 1.4.1, 1.4.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 № 76, переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень дозволяється робити після одержання дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів відповідно до законодавства. Власник, наймач (орендар) жилого будинку, жилого чи нежилого у жилому будинку приміщення, що припустив самовільне переобладнання або перепланування, що призводить до порушення конструктивних елементів або засобів протипожежного захисту, зобовязаний за свій рахунок привести це приміщення до попереднього стану.

З огляду на вищенаведені обставини та з урахуванням зазначених норм матеріального права колегія суддів приходить до висновку, що дії вчинені відповідачем щодо реконструкції горища під мансардний поверх є незаконними, оскільки вчинені без отримання відповідачем дозвільних документів на проведення реконструкції та без згоди позивача відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦК України, що порушує право ОСОБА_6 як власника квартири у цьому будинку на володіння та користування горищем, що належать йому на праві спільної сумісної власності.

У звязку з цим, рішення суду першої інстанції підлягає до скасування з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову про усунення перешкод в користуванні горищем та зобовязанням ОСОБА_3 за власні кошти привести горище житлового будинку по вул. Київська, 14 в м. Івано-Франківську до попереднього стану шляхом демонтажу самовільно проведеної реконструкції спільного горища під мансардний поверх у даному житловому будинку.

В решті заявлених позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 підлягають стягненню понесені судові витрати в розмірі 511,56 грн., які складаються із сплаченого судового збору в розмірі 243,60 грн., та сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 267,96 грн.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 01 грудня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні горищем задовольнити частково.

Зобовязати ОСОБА_3 за власні кошти привести горище житлового будинку по вул. Київська, 14 в м. Івано-Франківську до попереднього стану шляхом демонтажу самовільно проведеної реконструкції спільного горища під мансардний поверх у даному житловому будинку.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 511 грн. 56 коп. понесених судових витрат.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча О.Ю. Беркій

Судді: О.В. Пнівчук

ОСОБА_7