Справа № 629/3142/16-ц
Номер провадження 2/629/88/17
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22.03.2017 року Лозівський міськрайонний суд Харківської області в складі:
головуючої - судді Мішуровської С.Т.,
при секретарі судових засідань ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Лозова Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу, -
в с т а н о в и в:
Позивач ОСОБА_2 та її представник адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримали позовну заяву, посилаючись на обставини викладені в неї, просили її задовольнити. Позивач пояснила, що вона хотіла придбати квартиру за адресом АДРЕСА_1, яка належала ОСОБА_3 Вона дала відповідачу аванс в розмірі 2000 доларів США та просила почекати, тому що їй необхідно було продати свій будинок, хотіла придбати квартиру відповідача, щоб проживати рядом з донькою. Хоча в розписці ОСОБА_3 написала, що отримала від неї кошти в розмірі 2000доларів як завдаток за продаж квартири, але всі розуміли, що це був аванс. Щоб відповідачка почекала, вона додатково надавала з липня 2010 року по липень 2012 рік їй щомісячно кошти в розмірі 800 грн. для оплати комунальних послуг її квартири. В 2013 році вона змогла продати свій будинок, але ОСОБА_3 вже оформила договір купівлі-продажу з іншим покупцем. Вважає, що строк позовної давності нею не пропущений, оскільки відповідачка обіцяла з нею розрахуватися, просила почекати і тільки в 2015 році вона зрозуміла, що вона її обманює, надіслала їй претензію, щоб остання повернула кошти, однак її вимога залишилася безрезультатною.
Відповідач ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_6 в судовому засіданні позовні вимоги не визнали. Відповідач не заперечувала, що отримала від ОСОБА_2 кошти в розмірі 2000 доларів США, вважає, що це був завдаток, пояснила, що на протязі чотирьох місяців отримувала від Маджар додатково кошти за оплату комунальних послуг своєї квартири, але на дочекавшись поки Маджар купить її квартиру, оформила договір купівлі-продажу в липні 2012 році з іншим покупцем, за оплату комунальних послуг повернула Маджар кошти в розмірі 6400 грн., просила застосувати строк позовної давності.
Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що працювала разом з ОСОБА_2, їй відомо, що остання надала аванс за купівлю квартири 2000 доларів.
Вислухавши сторони, свідка, вивчивши матеріали справи, суд дійшов до наступного.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
13.07.2010 року відповідач ОСОБА_3 отримала від ОСОБА_2, позивача по справі, за продаж квартири по вул. К. Лібкнехта, 29/52 кошти у розмірі 2000 доларів США, що підтверджується розпискою, яка написана власноруч відповідачем та нею підписана та не заперечувалося сторонами в судовому засіданні.
Квартира за вищевказаним адресом була продана в липні 2012 року іншій особі, що підтверджується інформаційною довідкою з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. (а.с.9).
Відповідно до ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобовязання і на забезпечення його виконання.
Визначальний фактор для можливості застосування цієї норми це зобовязання.
Головними ознаками завдатку та обовязковими умовами правомірного застосування його забезпечувальної функції є:
1) письмова форма вчинення правочину щодо забезпечення виконання зобов'язань завдатком (розписка, акт, письмовий договір завдатку тощо) (ч.1 ст. 547 ЦК України);
2) факт укладення основного договору, наприклад, договору купівлі-продажу обєкта нерухомості, яким встановлено, що його виконання забезпечується завдатком (ч.1 ст. 548 ЦК України).
Отже, гроші, передані майбутнім покупцем потенційному продавцю за усною чи, навіть, письмовою домовленістю, але до укладення основного договору, ще не є завдатком, не виконують забезпечувальної функції, а відтак їх видача не має правових наслідків для продавця.
Положення частини другої статті 570 Цивільного кодексу України вказують на те, що авансом вважається сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, і відносно якої встановлено, що ця сума не є завдатком.
Іншими словами, будь-які кошти, які не мають ознак завдатку, тобто: а) передані в рахунок належних з покупця майбутніх платежів, але до укладення основного договору; б) видані за домовленістю (правочином) неписьмової форми, це аванс, який, за законом, не наділений забезпечувальними (штрафними) властивостями, а виконує лише одну функцію платіжну.
Видавши та отримавши на стадії попередньої домовленості оплату у формі авансу сторони ще наділені правом відмовитися від укладення основного договору. При цьому сума авансу не повинна подвоюватися у випадку вини продавця, і не може залишатися у продавця у випадку вини покупця.
Завдаток за договором стане завдатком за законом (законним) лише в момент укладення основного договору, зобовязання сторін якого і будуть забезпечені цим завдатком.
Таким чином, внесення завдатку як способу виконання зобовязання може мати місце лише в разі наявності зобовязання, яке повинно було виникати на підставі договору купівлі-продажу квартири.
Тобто, сторона (покупець) угоди, яка не відбулась, не вправі вимагати від іншої сторони (продавця) повернення подвійної суми внесеної попередньої оплати, як і не вправі сторона (продавець) залишати таку плату собі, незалежно від формулювання у попередній домовленостях - чи то як «аванс», чи - «завдаток».
У разі не виконання будь-якою зі сторін свого зобовязання аванс повертається.
Розписка не є завдатком. Вона може існувати разом з договором.
Як вбачається з матеріалів справи, сторони домовилися в майбутньому заключити договір, однак його не оформили, тому сплачені в рахунок виконання договору платіж необхідно повернути в розмірі, в якому він надавався.
Відповідач просить застосувати строк позовної давності.
Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Враховуючи, що відповідач не повідомила позивача про продаж квартири, зі слів позивача обіцяла повернути кошти і тільки в 2015 році позивач зрозуміла, що ОСОБА_3 кошти їй не поверне, подала письмову претензію про повернення коштів, що підтверджується поштовим повідомленням від 24.09.2015 року (а.с.8), крім того, сторонами умови майбутнього договору та строк виконання зобовязань не було обговорено, дане не вказано і в розписці, тому суд вважає, що позивачем строк позовної давності не пропущений.
За ст.13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобовязана утримуватися від дій, які б могли порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчинюються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
Позивачем при подачі позову був сплачений судовий збір в сумі 551,20 грн., що підтверджується квитанцією № 155 від 11.08.2016 року.
Тому суд стягує на користь позивача сплачені їм судові витрати у сумі 551,20 грн., оскільки відповідно до статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Керуючись ст. 10, 11, 30, 60, 88, 209, 213-215 ЦПК України, ст.ст.13, 547, 548, 570 ЦК України, -
в и р і ш и в:
Уточнені позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу задовольнити.
Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Харківської області шляхом подання через Лозівський міськрайонний суд Харківської області апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів після його проголошення.

Суддя: С.Т.Мішуровська