Провадження № 2/161/905/17
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2017 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

у складі:

головуючого судді Рудської С.М.

при секретарі Марчак Е.Є.

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представник відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за

позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_5 (транспортне) страхове бюро України, про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з даною позовною заявою на обґрунтування вказавши, що 27.04.2016 року близько 13.05 на вул. Львівській в м. Луцьку сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля НОМЕР_1 під керуванням відповідача ОСОБА_4 та автомобіля НОМЕР_2 під його керуванням. У результаті ДТП його транспортний засіб отримав механічні пошкодження. Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13.05.2016 року ОСОБА_4 визнано винним за ст. 124 КУпАП. Вартість відновлювального ремонту автомобіля складає 13726,49 грн. Станом на день звернення до суду з даним позовом його автомобіль не відремонтований та завдані йому збитки не відшкодовані. Цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_4 застрахована у ПрАТ СК «Нова». Відповідач не повідомив страховика ПрАТ СК «Нова» про настання ДТП за його участю. 05.05.2016 року ПрАТ СК «Нова» було виключено з членів Моторного (транспортного) страхового бюро України. Просить суд стягнути з відповідача на його користь на відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП 13726 грн. 49 коп. та понесені ним судові витрати по сплаті судового збору.

В судовому засіданні позивач позов підтримав. Надав пояснення аналогічні до викладених у позовній заяві.

Представник відповідача позов не визнав, суду пояснив, що дійсно цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_4 застрахована у ПрАТ СК «Нова». Відповідач своєчасно та належним чином повідомив страховика про настання страхового випадку. Вважає, що оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована, то він не має відповідати за даним позовом. Також представник відповідача суду пояснив, що розмір матеріальної шкоди, завданої пошкодженням автомобіля на теперішній час є недоведеним. Крім того, оскільки позивач не є власником автомобіля НОМЕР_3, то він не має права вимоги щодо відшкодування шкоди, завданої пошкодженням вказаного автомобіля. Просить у задоволенні позову відмовити.

Представник третьої особи - членів Моторного (транспортного) страхового бюро України в судове засідання не зявився. причину неявки суду не повідомив, про день, час, місце слухання справи повідомлявся належним чином.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 27.04.2016 року близько 13.05 на вул. Львівській в м. Луцьку сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля НОМЕР_1 під керуванням відповідача ОСОБА_4 та автомобіля НОМЕР_2 під керуванням позивача ОСОБА_1 В результаті даної ДТП автомобіль позивача отримав механічні ушкодження.

Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13.05.2016 року ОСОБА_4 визнано винним у вчинення вищевказаного адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с. 3).

Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили або постанова у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки для особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Власником автомобіля НОМЕР_1 є відповідач ОСОБА_4, цивільна відповідальність якого застрахована у ПрАТ СК «Нова», шляхом укладення полісу страхування № АІ/5845819 (а.с. 28).

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 1 ст. 20 ЦК України визначено, що право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цьогоКодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності стаття 3 вищевказаного Закону визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону).

Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

За змістом Закону № 1961-IV (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми.

З огляду на вищенаведене, сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик.

Разом із тим, зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування.

З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні.

Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов'язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов'язками страховика як сторони договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Саме така правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 20.01.2016 року у справі № 6-2808цс15.

Статтею 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Позивач ОСОБА_1 скористався наданим йому правом вимоги у деліктному зобов»язанні, способом здійснення свого права обрав звернення з вимогою про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП до особи, яка заподіяла шкоду, тобто до відповідача ОСОБА_4

Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 1176 від 02.12.2016 року, вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля НОМЕР_4 складає 13726,49 грн. (а.с. 4-11).

Представником відповідача не надано жодних доказів які б спростовували чи об»єктивно ставили під сумнів вищевказаний висновок експертного автотоварозначного дослідження.

Право на відшкодування шкоди, завданої майну фізичної та юридичної особи, згідно з вимогами ч. 3 ст. 386 ЦК має власник.

Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 року, передбачено, що враховуючи, що відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну. До таких осіб належить і особа, яка керувала транспортним засобом без доручення, але на підставі документів, визначених пунктом 2.1 Правил дорожнього руху України (посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб).

Позивач ОСОБА_1 не є власником пошкодженого в результаті транспортного засобу, проте він керував автомобілем НОМЕР_2 на підставі посвідчення водія категорії «В» та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 15).

За положеннями ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування; збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Таким чином, позивач ОСОБА_1 має право вимоги за даним позовом.

За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_6 про стягнення з ОСОБА_4 матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП є обгрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Згідно зі ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Враховуючи наведене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в сумі 551 грн. 20 коп. (а.с. 1).

На підставі ст.ст. 1166, 1187 ЦК України, Закону України «Про страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 88, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимого ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 на відшкодування матеріальної шкоди, завданої ДТП 13726 (тринадцять тисяч сімсот двадцять шість) грн. 49 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 понесені ним витрати по сплаті судового збору в сумі 551 грн. 20 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд Волинської області шляхом подачі в 10-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області ОСОБА_7