Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №320/3071/15 Головуючий у 1 інстанції: Редько О.В.
Провадження № 22-ц/778/604/17 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«21» березня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

ОСОБА_2,

секретар: Евальд Д.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 02 листопада 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Матіол», про визнання договору найму житла укладеним,

ВСТАНОВИЛА:

В квітні 2015 року ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулись до суду з позовом, який протягом розгляду справи уточнювали, до ОСОБА_5, третя особа: ТОВ «Матіол».

В обґрунтування позовних вимог остаточно зазначили, що є власниками будівлі по пр. 50-річчя Перемоги, 28 у місті Мелітополі Запорізької області на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 07.06.2006 року, зі змінами від 29.01.2008 року на підставі рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20.11.2007 року. ТОВ «Маттіол» отримало вищевказане приміщення в позичку для користування з метою заняття господарською діяльністю ( передача в оренду приміщень).

В даному гуртожитку у кімнаті №31, 31А мешкає відповідач ОСОБА_5, проте орендну плату, плату за утримання будинку та прибудинкової території не сплачує, ухиляється від укладення договору найму, але фактично правовідносини найму (оренди) житла між позивачами та відповідачем виникли та тривають.

Кімнату у гуртожитку ОСОБА_5 отримала як працівник ВАТ «Мелітопольпродмаш», яке було власником гуртожитку. 07 травня 2014 року товариство було ліквідовано, та до позивачів як нових власників перейшли права та обов'язки наймодавця відповідно до ст.814 ЦК України, крім прав та обов'язків роботодавця. Також вважають, що оскільки є об'єктом приватної власності, то до правовідносин між сторонами у даному спорі належить застосовувати положення ст.ст.627,638,810,812 ЦК України.

Відмова споживача житлово - комунальних послуг ОСОБА_5 від укладання договору найму, на думку позивача, суперечить вимогам ч.3, ст.6,ч.1 ст.630 ЦК України, ст.ст.19,.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Просили визнати укладеним договір найму житлового приміщення - між ОСОБА_3, ОСОБА_4, які є власниками будівлі - з одного боку та ОСОБА_5, яка є наймачем житлового приміщення - з іншого боку по користуванню кімнатою №31,31 А по пр. 50-річчя Перемоги. 28 у місті Мелітополі на умовах, зазначених у позовній заяві, які розроблені відповідно до п.п.2,7 Правил користування приміщенням житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 року №572 (із змінами внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 14 січня 2009 року ) та на підставі типового договору найму житлового приміщення у соціальних гуртожитках, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 травня 2007р. № 783 разом з Типовим положенням про соціальні гуртожитки для осіб, які потребують соціального захисту, як його додаток. Стягнути з відповідача на користь позивачів судові витрати, що складаються з судового збору у розмірі 229,40 грн., витрат на правову допомогу.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 02 листопада 2016 року з виправленою опискою ухвалою від 26 грудня 2016 року відмовлено в задоволенні позову.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невірну оцінку доказів, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з недоведеності позовних вимог.

Основний довід апеляційної скарги полягає в тому, що судом при ухваленні рішення не враховано правову позицію, яка висловлена Верховним Судом України у справі №6-110 цс 12, та по результатом розгляду якої Верховний суд України дійшов висновку про те, що виходячи з положень ст. ст. 3,6,12 - 15, 20, 630, 640, 642, 643 ЦК України виконавець послуг вправі звернутись до суду за захистом свого права, яке підлягає захисту судом на підставі п. 1 ч. 2 ст. 6 ЦК України шляхом визнання договору укладеним.

Відмова споживача послуг ОСОБА_5 від укладання договору найму, на думку позивача, суперечить вимогам ч.3, ст.6,ч.1 ст.630 ЦК України, ст.ст.19,.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

До висновку про належність способу захисту шляхом визнання договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій укладеним у справі №6-110 цс 12 Верховний Суд України дійшов, зазначивши наступне.

Свобода договору, закріплена у ст. ст. 6, 627 ЦК України, яка полягає у праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, при виборі контрагентів та при погодженні умов договору, не є безмежною.

У тих випадках, коли актом цивільного законодавства передбачена обов'язковість положень цього акту для сторін договору, сторони не вправі відступити від їх положень (ч. 3 ст. 6 ЦК України). Так, ст. ст. 19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачають обов'язок споживача житлово-комунальних послуг укласти письмовий договір з виконавцем послуг на основі типового договору.

Форма та зміст (умови) типового договору затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року № 529 «Про затвердження типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій».

З аналізу змісту ч. 3 ст. 6, ч. 1 ст. 630 ЦК України, ст. ст. 19 - 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», постанови Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року № 529 «Про затвердження типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій» убачається, що умови типового договору, що набули юридично обов'язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов'язковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Таким чином, укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов'язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає типовому договору. Відмова споживача послуг від укладення договору в такому разі суперечить вимогам ч. 3 ст. 6, ст. ст. 627, 630 ЦК України та ст. ст. 19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

У разі такої відмови, виходячи з положень ст. ст. 3,6,12 - 15, 20, 630, 640, 642, 643 ЦК України виконавець послуг вправі звернутись до суду за захистом свого права, яке підлягає захисту судом на підставі п. 1 ч. 2 ст. 6 ЦК України шляхом визнання договору укладеним на умовах, передбачених нормативним актом обов'язкової дії.

Право особи на користування житловим приміщенням у гуртожитку може виникнути як із житлових правовідносин, тобто з підстав, передбачених статтею 128 ЖК Української РСР та Положенням про гуртожитки, затвердженим наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 854 від 27.04.2015р. (далі - Положення), так і з цивільно-правових угод, однією з яких є договір оренди житлового приміщення.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно копії трудової книжки відповідач ОСОБА_5 з 1987 року працювала на Мелітопольському заводі продовольчого машинобудування імені Воровського, який згодом був перетворений на орендне підприємство «Мелітопольспродмаш» а потім в ТОВ «Продмаш» (т.1, а.с.68).

15.03.1994 року на підставі спільного рішення адміністрації ОП «Мелітопольпродмаш» і профспілкового комітету ОСОБА_5 був виданий ордер на житлову площу в гуртожитку для малосімейних громадян, та ОСОБА_5 вселилася в кімнату № 100 за адресою: вул. 50 Річчя Перемоги, 28 м. Мелітополь разом зі своїми двома синами (т.1, а.с.70 ).

Крім того, 13.06.1996 року на підставі спільного рішення адміністрації ОП «Мелітопольпродмаш» і профспілкового комітету ОСОБА_5 був виданий ордер на житлову площу в гуртожитку для малосімейних громадян, та ОСОБА_5 вселилася в кімнату № 31 за адресою: пр. 50 Річчя Перемоги, 28 м. Мелітополь разом зі своїми двома синами (т.1, а.с.69 ).

Право особи на користування житловим приміщенням у гуртожитку може виникнути як із житлових правовідносин, тобто з підстав, передбачених статтею 128 ЖК Української РСР та Положенням про гуртожитки, затвердженим наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 854 від 27.04.2015р. (далі - Положення), так і з цивільно-правових угод, однією з яких є договір оренди житлового приміщення.

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого на підставі рішення виконавчого комітету від 27.04.2006 року № 82/16, будівля гуртожитку по пр. 50-річчя Перемоги, 28 у м. Мелітополі була передана у приватну власність ОСОБА_3, а згідно до рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20 листопада 2007 року, гуртожиток набув статусу спільної часткової власності і з цього часу належить ОСОБА_3, ОСОБА_4 (т.1, а.с.6-7 т.2, 4-9).

Згідно договору позички від 01.01.2015 року ТОВ «Маттіол» в особі директора ОСОБА_6 отримало приміщення гуртожитку, яке розташоване за адресою: м. Мелітополь, пр. 50 Річчя Перемоги, 28 в позичку для користування з метою зайняття господарською діяльністю (т.1, а.с.21).

Нові власники гуртожитку, яким останній належить на праві приватної власності, використовують його в якості майна, що здається в найм (оренду) за цивільно-правовими угодами, а не у розумінні гуртожитку, в якому житло надається особам у звязку з трудовими відносинами або навчанням, а тому закріплені у нормах житлового законодавства, зокрема, у ст.ст. 128, 132 ЖК України права попереднього наймодавця, що повязані з існуванням трудових відносин між ним та громадянами, як працівниками, в порядку ст.814 ЦК України в цій частині до нових власників гуртожитку не переходять.

Відповідно до ст. 810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. До договору найму житла, крім найму житла, що є об'єктом права державної або комунальної власності, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, після передачі гуртожитку у приватну власність змінюється зміст правовідносин у сфері користування житловим приміщенням, а саме: користування обєктами житлового фонду, що перебуває у приватній власності юридичних та фізичних осіб, здійснюється за договором комерційного найму і регулюється не Житловим кодексом і Положенням про соціальні гуртожитки, а Цивільним Кодексом України.

За положеннями ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Як на підставу своїх позовних вимог про визнання договору найму житлового приміщення укладеним, позивачі посилалась на те, що відповідачу була направлена пропозиція про укладення договору найму приміщення та примірник договору найму, який відповідає Типовому договору житлового приміщення в соціальному гуртожитку відповідно до Положення про соціальний гуртожиток для осіб, які потребують соціального захисту, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 783 від 30 травня 2007 року.

З наданих позивачем доказів списку-відомості вручення повідомлень про необхідність укладення договору найму вбачається, що відповідач ОСОБА_5 відмовилась від отримання саме повідомлення про необхідність укладення договору найму і вимоги щодо необхідності ремонту аварійних конструкцій будинку ( т.1, а.с. 37).

Проте докази щодо вручення відповідачу проекту договору оренди житлового приміщення з усіма істотним умовами, які йому були запропоновані власником гуртожитку і які є необхідними для укладення договору відповідно до вимог ст. 638, ст.ст. 810, 812 ЦК України, зокрема, щодо найменування та характеристик житлового приміщення, яке передається в оренду - номер, площа, кількість кімнат житлового приміщення, загальний розмір, наявність реквізиту у кімнаті, розмір оплати за це приміщення за встановленими власником тарифами, обґрунтування розміру платні, суду не надані.

Проект договору найму житлового приміщення, що міститься в матеріалах справи (т.1, а.с. 17-18) не відповідає зазначеним вимогам закону, оскільки не містить у собі зазначених істотних умов. Крім того, у ньому взагалі не зазначається про капітальний ремонт гуртожитку власником, не надається обґрунтування визначеного розміру орендної платні у сумі 250 грн., які послуги включає ця сума, зокрема, лише плату за метраж, чи вивіз сміття, прибирання гуртожитку, обслуговування прибудинкової території.

Умови договору мають бути прозорими та зрозумілими сторонам, зокрема, тарифи або оплата мають містити відомості про всі складові, які до них входять, та за що конкретно вноситься платня за договором.

Положення, визначені в запропонованому договорі найму, а саме: штрафні санкції за несвоєчасне здійснення платежів у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення та передбачена власником можливість виселення наймача у випадку нездійснення двох платежів поспіль, Типовий договір найму, на який посилаються позивачі, не містить, а тому, на думку колегії, не можуть бути встановлені в односторонньому порядку без погодження з наймачем.

Крім того, безпідставними є посилання позивачів на обовязок відповідача укласти Типовий договір на підставі Положення про соціальний гуртожиток, оскільки гуртожиток, що належить позивачам на праві приватної власності, за своїм статусом не є соціальним, який згідно з Типовим положенням про соціальний гуртожиток для осіб, які потребують соціального захисту, затвердженим постановою КМУ № 783 від 30 травня 2007 року, створюється органами місцевого самоврядування та перебуває у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ і міст.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

В суді апеляційної інстанції представник відповідача не заперечуючи проти того, що відповідач відмовилась від отримання саме повідомлення про необхідність укладення договору також пояснила, що примірник договору ОСОБА_5 не отримувала.

З огляду на вищевикладене, а також враховуючи, що підставами відмови в задоволенні позову є недоведеність обставин, зазначених в обґрунтування позову, довід апеляційної скарги про неврахування правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України у справі №6-110 цс 12, колегія суддів вважає неприйнятним.

Наступні доводи апеляційної скарги є черговим повторенням викладення обставин, які зазначалися позивачем у позовній заяві та перевірені судом першої інстанції і не знайшли підтвердження та цитуванням позивачем норм права. Вказані доводи не доводять неправильності рішення суду.

Немає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції та для постановляння нового рішення по справі

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 315, 316 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 02 листопада 2016 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: