РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2017 року Чорнобаївський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді - Кваші І.М.,

за участі секретаря Петраш Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Чорнобай цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Великобурімської сільської ради, ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3, про встановлення факту прийняття спадщини, визнання дій неправомірними, визнання свідоцтва про право на спадщину та договорів купівлі-продажу недійсним, визнання права власності на житловий будинок з надвірними спорудами,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду позовом до Великобурімської сільської ради про визнання дій неправомірними, визнання права власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою с. Велика Бурімка Чорнобаївського району, вул. Гоголя, 8, який належав її померлому 17.07.1990 року батьку ОСОБА_4 Мотивує позов тим, що після смерті батька працівники сільської ради неправомірно, в порушення норм законодавства записали головою двору його співмешканку ОСОБА_5, що в подальшому дало їй можливість здійснити оформлення права власності на будинок Проте єдиним спадкоємцем померлого є саме вона як рідна донька.

Позивач неодноразово уточнювала позовні вимоги, остаточно просила:

-визнати поважною причину пропуску строку звернення до суду, поновити строк;

-встановити факт прийняття нею спадщини після смерті ОСОБА_4 шляхом вступу в фактичне володіння та управління спадковим майном (отримала у власність речі домашнього вжитку);

-визнати дії Великобурімської сільської ради по переведенню погосподарського номеру домоволодіння в с. Велика Бурімка, вул. Гоголя, 8, за ОСОБА_5 неправомірними;

-визнати свідоцтво про право на спадщину, посвідчене 20.06.2015 року за № 441 державним нотаріусом Чорнобаївської державної нотаріальної контори ОСОБА_6 на імя ОСОБА_3 недійсним;

-визнати недійсними договори купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки від 06.07.2015 року, укладені між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, посвідчені приватним нотаріусом ОСОБА_7 та зареєстровані в реєстрі за № 1246, 1247;

-визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом на спірний житловий будинок.

В звязку з уточненням позовних вимог до участі у справі в якості відповідача було залучено ОСОБА_2

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_8 позов підтримали з викладених у ньому підстав. Позивач вказувала на те, що спірний будинок будувався спільно ще у 1959 році її бабою та дідом, батьком та матірю. Після смерті баби дід пішов жити до іншої жінки. Після смерті дружини батько позивача ОСОБА_4 почав проживати у будинку зі співмешканкою ОСОБА_5 17.07.1990 року ОСОБА_4 помер. При цьому з ОСОБА_5 він не одружився, заповіту на її імя не складав, відповідно, на думку позивача, не бажав, щоб будинок був успадкований співмешканкою. Також на день смерті батька ще був живим дід власник будинку. Незважаючи на це, працівники сільської ради неправомірно у погосподарській книзі записали головою двору ОСОБА_5, що дало їй можливість в подальшому отримати свідоцтво про право власності на будинок. Позивач не зверталася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини та не просила співмешканку батька після його смерті звільнити даний житловий будинок, жаліючи її. Вважала, що після смерті останньої дане нерухоме майно все одно залишиться у її власності, незважаючи на розмови ОСОБА_5 про те, що після її смерті майно залишиться у спадок її дітям та ОСОБА_1 спільно. Лише після того, як у спірному будинку почали проживати чужі люди зрозуміла, що ОСОБА_3 донька ОСОБА_5, самостійно розпорядилася її спадковим майном. Позивач вважає, що після смерті батька прийняла спадщину, оскільки забрала з домоволодіння його речі будівельні інструменти (кельму та молоток). Іншого майна не брала.

Великобурімська сільська рада в судове засідання представник не направила, до суду надійшли письмові пояснення щодо обставин справи, в яких одночасно сільський голова просив проводити засідання без участі їх представника. Також відповідачем заявлялося про пропущення позивачем строків позовної давності.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявилася, про день, місце та час розгляду справи повідомлялася належно за зареєстрованим місцем проживання.

Третя особа ОСОБА_3 проти позову заперечувала, просила відмовити в його задоволенні. Вказувала на те, що її мати ОСОБА_5 та батько позивача ОСОБА_4 19 років спільно проживали у спірному будинку, що належав вітчиму. Після смерті ОСОБА_4 ні ОСОБА_1, ні її дід, батько померлого, питання про виселення з будинку її матері не ставили. ОСОБА_5 прожила сама у спірному будинку 24 роки і померла в листопаді 2014 року. Лише після її смерті дізналася про наявність заповіту. Вважає справедливим те, що саме її мати після смерті вітчима стала власником будинку, оскільки вона доглядала його до смерті, при цьому рідна дочка ОСОБА_1 батька навіть не відвідувала.

Виходячи з приписів ч. 2 ст.158, ст. 169 ЦПК України суд ухвалив слухати справу за відсутності нез»явившихся учасників процесу.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 підтвердили ті обставини, що будинок № 8 по вул. Гоголя в с. Велика Бурімка Чорнобаївського району будували дід з бабою та батьки позивача ОСОБА_1, і в якому в подальшому після смерті дружини проживав ОСОБА_4 разом зі співмешканкою ОСОБА_5 Свідок ОСОБА_9 вказала на те, що зі слів ОСОБА_1 їй відомо, що після смерті батька остання забрала з його будинковолодіння лише деякі будівельні інструменти.

Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в сукупності, приходить до наступних висновків.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 (дівоче прізвище «Руденко») є донькою ОСОБА_4 (свідоцтво про народження та свідоцтво про шлюб, а.с. 5).

Як вбачається з виписок із погосподарських книг Великобурімської сільської ради Чорнобаївського району за 1959 1982 роки (а.с. 6-9, 46-47) сім»я ОСОБА_4 у 1958 1963 роках складалася з: голова сім»ї ОСОБА_11, дружина ОСОБА_12, син ОСОБА_4, невістка ОСОБА_13, внука ОСОБА_14

В період 1972-1973 років (точна дата невідома) ОСОБА_11 змінив місце проживання. Зі слів позивача її дід ОСОБА_11 після смерті баби перейшов проживати до іншої жінки. Після його вибуття погосподарський номер домоволодіння № 8 за адресою: вулиця Гоголя, с. Велика Бурімка, був переведений на ОСОБА_4

Як вбачається з письмових пояснень Великобурімської сільської ради (а.с. 42-43) та не заперечується іншими учасниками процесу, за вищевказаною адресою ОСОБА_4 проживав спільно зі співмешканкою ОСОБА_5 19 років (з 1971-1972 років точна дата не відома), яка також була зареєстрована за вищевказаною адресою.

17.07.1990 року ОСОБА_4 помер (копія свідоцтва про смерть, а.с. 3). На день смерті до складу його сім»ї входила лише співмешканка ОСОБА_5 (довідка Великобурімської сільської ради № 245 від 06.05.2015 року, а.с. 10).

Після смерті батька позивача до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини ніхто не звертався, що вбачається з листа Чорнобаївської державної нотаріальної контори № 1641/01/16 від 13.10.2016 року (а.с. 31).

За поясненнями всіх учасників процесу, після смерті співмешканця ОСОБА_5 залишилася проживати у спірному будинку. Працівниками сільської ради на неї було переведено погосподарський номер зазначеного домоволодіння, оскільки з 18.07.1990 року вона залишалася єдиною зареєстрованою та проживаючою за вищевказаною адресою особою.

24.04.1992 року на підставі рішення виконкому Чорнобаївської районної ради народних депутатів № 256 від 21.11.1991 року, ОСОБА_5 було видано свідоцтво № 39 про право приватної власності на домоволодіння № 8 за адресою: вул. Гоголя, с. Велика Бурімка Чорнобаївського району (а.с. 44) .

Також ОСОБА_5 за вказаною адресою було приватизовано земельну ділянку площею 0,4044 га, державний акт серії ЯА № 471789. (а.с. 45).

07.11.2014 року ОСОБА_5 померла (копія свідоцтва про смерть серії І-СР № 241946, а.с. 49).

За життя, а саме 24.12.1999 року померлою було складено заповіт, посвідчений секретарем виконкому Великобурімської сільської ради та зареєстрований за № 66, яким все своє майно вона заповідала ОСОБА_3 (а.с. 50).

Судом встановлено, що ОСОБА_3 спадщину після смерті матері прийняла, отримавши свідоцтво про право на спадщину на будинок та земельну ділянку. В подальшому ОСОБА_3 здійснила продаж спадкового майна, яке придбала ОСОБА_2. Договори купівлі-продажу нерухомого майна укладені 06.07.2015 року, посвідчені приватним нотаріусом Чорнобаївсього районного нотаріального округу ОСОБА_15 та зареєстровані в реєстрі за № 1246 і № 1247 (а.с. 71-74).

Як вбачається з листа Великобурімської сільської ради № 668 від 21.12.2016 року (а.с. 95) на даний час у спірному будинку зареєстровані ОСОБА_2 та малолітня ОСОБА_16

Звертаючись до суду із даним позовом, позивач просила поновити їй строки звернення до суду, що пропущені з поважних причин, посилаючись на те, що лише в березні 2015 року їй стало відомо про порушення органом місцевого самоврядування її прав.

Щодо даних вимог слід зазначити наступне.

У відповідності до п. 1,2 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 р. "Про судову практику у справах про спадкування", відносини спадкування регулюються правилами ЦК , якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР .

Статтею 71 ЦК Української РСР встановлено загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність) - три роки.

За положеннями статті 75 ЦК Української РСР позовна давність застосовується судом, арбітражем або третейським судом незалежно від заяви сторін.

Згідно ст. 76 ЦК Української РСР , перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

У відповідності до ст. 80 ЦК Української РСР закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана донести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

В порушення вимог ст. 60 ЦПК України позивачем не надано доказів поважності причин пропуску строку звернення до суду і не доведено ті обставини, що саме лише в березні 2015 року їй стало відомо про переведення органом місцевого самоврядування погосподарського номеру за ОСОБА_5

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 проживає в тому ж населеному пункті, де знаходиться спірне майно, і суд не вбачає перешкод, які б могли їй завадити зясовувати у сільській раді інформацію щодо будинку, де проживав її батько. А ті обставини, що позивачу з 1990 року по 2015 рік не було відомо про переведення погосподарського номеру за іншою особою після смерті ОСОБА_4 (зі слів) можуть свідчити лише про небажання ОСОБА_1 приймати спадщину.

А відтак, суд приходить до висновку, що підстави для визнання поважними причин пропуску строку позовної давності відсутні, і згідно ст. 80 ЦК Української РСР в задоволенні позову слід відмовити.

Окрім цього, суд звертає увагу на наступне.

Під час розгляду справи позивач та її представник не зазначили, в чому саме полягала, на їх думку, неправомірність дій працівників сільської ради при переведенні погосподарського номеру на ОСОБА_5, які вимоги чинного на той час законодавства були порушені.

Також позивач в своїх вимогах не просила визнати недійсним свідоцтво про право власності на спірний будинок, видане на імя ОСОБА_5 Хоча саме на підставі даного правовстановлюючого документу ОСОБА_3 було видано свідоцтво про право на спадщину, яке просила визнати недійсним ОСОБА_1

Враховуючи встановлені обставиниі обставини, ґрунтуючись на вищезазначених нормах права, суд вважає, що позов до задоволення не підлягає.

На підставі викладеного вище, керуючись ст.ст. 71, 75, 76, 80ЦК Української РСР, Постановою Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування", ст.ст.10, 11, 60, 208, 209, 212-215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Великобурімської сільської ради, ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3, про встановлення факту прийняття спадщини, визнання дій неправомірними, визнання свідоцтва про право на спадщину та договорів купівлі-продажу недійсним, визнання права власності на житловий будинок з надвірними спорудами - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Черкаської області через Чорнобаївський районний суд.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І.М. Кваша