АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2017 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Кулянди М. І.

суддів Одинака О.О., Половінкіної Н.Ю.

секретар Чебуришкіна Н.Ю.

за участю представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою ПАТ КБ «ПриватБанк» на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 26 грудня 2016 року,

встановила:

У листопаді 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позивач зазначав, що 07 грудня 2012 року між сторонами укладено кредитний договір за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 4 000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 30% на рік (2,5% на місяць) на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір, що підтверджується його підписом у заяві.

Договором передбачена можливість зміни розміру процентної ставки.

ОСОБА_1 свої зобовязання за кредитним договором та угодою виконав в повному обсязі, натомість відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, процентами, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором.

№22-ц/794/330/17 Головуючий у 1 інстанції Літвінова О.Г. Категорія 27 Доповідач Кулянда М.І.

Посилаючись на вказані обставини та умови договору, позивач просив стягнути із ОСОБА_2 на його користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 41 919 гривень 37 коп. , яка складається із заборгованості:

5 281 гривня 74 коп. за кредитом, 31 315 гривень 28 коп. за процентами, 2 850 гривень по комісії, 500 гривень штраф (фіксована частина), 1 972 гривні 35 коп. штраф (процентна складова).

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитними договором відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову, оскільки вказане рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В запереченні на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_3 просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що останній платіж було здійснено відповідачем 25 серпня 2009 року, а тому позивачем пропущено строк позовної давності.

Проте з таким висновком суду першої інстанції погодитись не можна.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно підписаної заяви-анкети від 07 лютого 2012 року ОСОБА_2 першопочатково була випущена картка «Кредитна Універсальна» за № 5211 5374 2273 9065. Строк дії вказаної картки встановлено до червня 2016 року (фото/витяг з програмного комплексу додається а.с.119). Кредитний ліміт на вказану картку відразу не встановлювався.

Надалі, ОСОБА_2, 18 квітня 2013 року зявився до відділення банку (фото/витяг з програмного комплексу додається а.с. 120) і йому була випущена ще одна додаткова картка № 5168 7553 3780 3239 до раніше відкритого карткового рахунку на яку, в цей же день, було встановлено кредитний ліміт в сумі 4 000 гривень зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки - липень 2017 року.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір, що підтверджується його підписом у заяві (а.с.8-9).

Відповідно до умов кредитного договору відповідач зобовязався щомісячно сплачувати відповідні платежі за договором. Сторонами визначено, що сплата процентів здійснюється щомісяця до 25 числа. Розмір щомісячних платежів визначено сторонами як 7% від заборгованості, але не менше 50 гривень і не більше залишку заборгованості.

З матеріалів справи вбачається, що остання сплата по використаному кредитному ліміту здійснена ОСОБА_2 21 березня 2014 року в розмірі 260 гривень, що підтверджується випискою про рух коштів (а.с. 123 ) та розрахунком заборгованості (а.с.6).

Отже, посилання суду першої інстанції на пропуск позивачем строку позовної давності є помилковим.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Із розрахунку заборгованості, який було надано банком вбачається, що станом на 30 вересня 2016 року заборгованість ОСОБА_2 склала 41 919 гривень 73 коп. (а.с. 7).

Однак, вказаний розрахунок заборгованості не відповідає умовам договору та методиці нарахування, встановленої кредитним договором.

Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України у редакції, чинній на час укладення між сторонами кредитного договору, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

Індекс, що використовується у формулі визначення змінюваної процентної ставки, повинен відповідати таким вимогам:

1) поточне значення індексу повинно періодично, але не рідше одного разу на місяць, публікуватися в засобах масової інформації або оприлюднюватися через інші загальнодоступні регулярні джерела інформації. Кредитний договір повинен містити посилання на джерело інформації про відповідний індекс;

2) індекс повинен ґрунтуватися на об'єктивних індикаторах фінансової сфери, що дозволяють визначити ринкову вартість кредитних ресурсів;

3) значення індексу повинно встановлюватися незалежною установою з визнаною діловою репутацією на ринку фінансових послуг.

У разі застосування змінюваної процентної ставки у кредитному договорі повинен визначатися максимальний розмір збільшення процентної ставки.

При вирішенні питання щодо правомірності підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентної ставки слід розрізняти умови кредитного договору, які встановлюють односторонню зміну умов договору, від умов договору, що встановлюють погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору відповідно до вимог ст. ст. 641 - 642 ЦК України або в порядку, визначеному ч. 6 ст. 1056-1 ЦК України. Наприклад, не є односторонньою зміною умов договору та не суперечить ст. 1056-1 ЦК України зміна розміру фіксованої процентної ставки залежно від зміни обставин кредитного ризику (неукладення договору страхування, припинення договору застави/іпотеки тощо), якщо в кредитному договорі визначено обставини, за якими застосовується інша фіксована процентна ставка, та її розмір.

Проте, у спірному випадку, банк передбачив у договорі умови, які встановлюють односторонню зміну умов договору, й фактично надають йому право змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку.

Така умова, в силу норми ч. 3 ст. 1056-1 ЦК України, є нікчемною.

Згідно з частиною першою статті 651 ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Оскільки укладення кредитного договору мало місце шляхом підписання відповідачем відповідної письмової заяви, то і зміна договору мала відбутися у такий же спосіб.

На підтвердження позовних вимог банк подав письмовий розрахунок із якого вбачається, що розмір заборгованості розраховувався, виходячи із встановленої договором ставки 30 % ( за період з 18 квітня 2013 року по 31 серпня 2014 року), 34,80 % річних (за період з 1 вересня 2014 року по 31 березня 2015 року) та 43, 20 % (за період з 1 квітня 2015 року по 30 вересня 2016 року).

Колегія суддів вважає, що розрахунок заборгованості повинен розраховуватись із встановленої договором ставки 30 % на рік (2,5 % на місяць) за весь період виникнення заборгованості, а не 34,80 та 43, 20 % , як про це просив банк.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до тарифів, що були чинними на час укладення договору, базова процентна ставка на місяць складає 2,5 % та нараховується на залишок заборгованості, виходячи з розрахунку 360 днів на рік (а.с.9).

Такий метод нарахування процентів передбачений п. 2.1.1.12.6 Умов та правил надання банківських послуг.

Зі змісту позовної заяви та розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість зі сплати процентів виникла за період з 22 квітня 2014 року по 30 вересня 2016 року за 893 дні.

Встановлено, що розмір заборгованості за кредитом, починаючи з 22 квітня 2014 року по 21 травня 2014 року (30 днів ) складав 4 687 гривень 45 коп.

Виходячи з указаного розміру заборгованості, процентної ставки (30%), визначеного кредитним договором методу розрахунку процентів (з розрахунку 360 днів на рік), кількості днів, за які нараховуються проценти (30 днів), розмір заборгованості за процентами, що підлягає стягненню з відповідача складає : 4 687 гривень 45 коп.:100*30 (% ставка) : 360*30 (дні прострочення ) = 117 гривень 19 коп.

Розмір заборгованості за кредитом, починаючи з 22 травня 2014 року по 30 вересня 2016 року (863 дні) складав 5 281 гривні 74 коп.

Виходячи з указаного розміру заборгованості, процентної ставки (30%), визначеного кредитним договором методу розрахунку процентів (з розрахунку 360 днів на рік), кількості днів, за які нараховуються проценти (30 днів), розмір заборгованості за процентами, що підлягає стягненню з відповідача складає : 5 281 гривню 74 коп.:100*30 (% ставка) : 360*863 (дні прострочення ) = 3 798 гривень 45 коп.

Отже, сукупний розмір заборгованості по відсотках складає: 117 гривень 19 коп.+ 3 798 гривень 45 коп.= 3 915 гривень 64 коп.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Апеляційний суд надавав банку можливість подати відповідні розрахунки заборгованості за процентами, попереджав апелянта про наслідки ненадання доказів та відповідного розрахунку.

Проте апелянт не надав додаткових доказів розрахунків й у такий спосіб розпорядився своїми правами (ч. 2 ст. 11 ЦПК України).

Що ж до наявного у справі розрахунку заборгованості за процентами, то він не відповідає умовам договору та методиці нарахування, встановленої кредитним договором.

Неправильним є висновок суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позову в частині стягнення пені та комісії в звязку з пропуском строку позовної давності, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості по пені та комісії з відповідача за період з 01 травня 2014 року по 30 вересня 2016 року в розмірі 2 850 гривень.

Однак, із розрахунку заборгованості станом на 30 вересня 2016 року (а.с.7), який був поданий разом з позовною заявою, позивач просить стягнути тільки нараховану комісію в розмірі 2 850 гривень (а.с.7).

З матеріалів справи вбачається, що остання сплата по використаному кредитному ліміту здійснена ОСОБА_2 21 березня 2014 року в розмірі 260 гривень, що підтверджується випискою про рух коштів (а.с. 123 ) та розрахунком заборгованості (а.с.6).

Отже, посилання суду першої інстанції на пропуск позивачем строку позовної давності в частині стягнення комісії також є безпідставним.

Крім того, позивач просив стягнути штраф (фіксовану частину) та штраф ( процентну складову-5% від суми боргу).

Відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг при порушенні клієнтом строків платежів по будь-якому із грошових зобовязань, передбачених даним договором, більш ніж на 30 днів, клієнт зобовязаний сплатити банку штраф.

В звязку з порушенням ОСОБА_2 грошових зобовязань по кредитному договору (кредиту, відсотків за користування кредитом та комісії), остання сплата по використаному кредитному ліміту здійснена ним 21 березня 2014 року в розмірі 260 гривень, що підтверджується випискою про рух коштів (а.с. 123 ) та розрахунком заборгованості (а.с.6), тому заявлений позов ПАТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення із відповідача штрафу підлягає до задоволення.

В запереченні на апеляційну скаргу ОСОБА_3 посилається на те, що в розрахунку заборгованості, який надано банком до позовної заяви відсутнє посилання на тіло кредиту в розмірі 5 281 гривні 74 коп..

Однак, як вбачається з матеріалів справи ( а. с.4, 117, 121) ОСОБА_2 було встановлено кредитний ліміт в розмірі 4 000 гривень. В ході використання кредитного ліміту з доступних 4 000 гривень ним було використано, станом на 18 квітня 2013 року, 3 827 гривень 36 коп., що підтверджується розрахунком заборгованості та випискою про рух коштів (а.с.6, 123).

У березні 2014 року ОСОБА_2 оформив банківську послугу «оплата частинами», внаслідок чого збільшилося тіло кредиту до розміру 5 281 гривні 74 коп., вказані обставини підтверджуються розрахунком заборгованості за 30 квітня 2014 року (а.с.6) та випискою по картковому рахунку за 22 березня 2014 року, 22 квітня 2014 року та 22 травня 2014 року (а.с.123).

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 26 грудня 2016 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

Відповідно до правил ч. 5 ст. 88 ЦПК України слід розподілити судові витрати.

Зокрема, з урахуванням того, що позовні вимоги банку задоволено на 34,63 % з відповідача на його користь слід стягнути 524 гривні 92 коп. - витрат зі сплати судового збору (з розрахунку: 1515 гривень 80 коп. *34,63/100).

Зайво сплачена сума судового збору в розмірі 244 гривні 20 коп. може бути повернута за заявою ПАТ КБ «ПриватБанк».

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 307, 309 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 26 грудня 2016 року скасувати.

Позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 14 519 гривень 73 коп., яка складається: 5 281 гривня 74 коп. заборгованість за кредитом, 3 915 гривень 64 коп. заборгованість по процентах за користування кредитом, 2 850 гривень заборгованість по комісії, 500 гривень штрафу (фіксована частина), 1 972 гривні 35 коп. штраф (процентна складова).

Стягнути із ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 524 гривні 92 коп., витрат зі сплати судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: М.І. Кулянда

Судді: О.О. Одинак

ОСОБА_4