Справа №481/1068/16-ц 26.01.2017 26.01.2017 26.01.2017
Провадження №22-ц/784/391/17
Справа № 481/1068/16-ц Головуючий першої інстанції:Вжещ С.І.
Провадження № 22-ц/784/391/17 Суддя-доповідач Апеляційного суду: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Коломієць В.В.

суддів Данилової О.О., Лівінського І.В.,

із секретарем судового засідання Лептуга С.С.,

за участю: представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 ОСОБА_2 на рішення Новобузького районного суду Миколаївської області від 22 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом вселення,

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Позивач вказував, що на підставі Договору дарування житлового будинку із земельною ділянкою № ВРІ № 540353 від 21 березня 2011 року, він є власником житлового будинку по вул. Радісна, 38 в м.Новий Буг Миколаївської області. Вказаний житловий будинок був йому подарований відповідачем, який є його батьком. До квітня 2015 року вони проживали в будинку разом, а потім відповідач став проживати в іншому місці, за адресою: вул. Щербакова, 3, в м. Новий Буг Миколаївської області. Зазначав, що з квітня 2015 року відповідач жодного разу не зявлявся за адресою у будинку № 38 по вул. Радісна в м. Новий Буг, у часті у витратах по утриманню будинку відповідач не приймає.

Посилаючись на викладене, просив визнати ОСОБА_5 таким, що втратив право користування будинком № 38 по вул. Радісна в м.Новий Буг Миколаївської області.

26 жовтня 2016 року відповідач ОСОБА_5 подав до суду зустрічну позовну заяву про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення.

ОСОБА_5 зазначав, що 21 березня 2011 році він подарував належні йому на праві власності житловий будинок по вул. Радісна, 38 в м.Новий Буг Миколаївської області та земельну ділянку своєму синові ОСОБА_4В, з яким він разом проживав. Зазначав, що між ним та ОСОБА_4 виникали постійні сварки, син перестав про нього піклуватися, у звязку з чим йому довелось звернутися за допомогою до доньки ОСОБА_6 та у квітні 2015 року переїхати мешкати до неї у будинок № 3 по вулиці Щербакова в м. Новий Буг. Після того син змінив замки на вхідних дверях, в результаті чого він не мав змоги потрапити до будинку. Крім того, на початку похолодання в 2016 році ОСОБА_4 злив воду з системи опалення в домоволодінні, що унеможливило проживання у ньому.

Посилаючись на викладене, просив вселити його в будинок на адресою: вул. Радісна, 38 в м.Новий Буг Миколаївської області.

Ухвалою Новобузького районного суду Миколаївської області від 1 листопада 2016 року вимоги за зустрічним позовом об'єднані в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_4

Позивач ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_2 заперечували проти задоволення зустрічного позову, посилаючись на те, що позивач не перешкоджав відповідачу користуватись житловим будинком, а той сам, добровільно, через відсутність позивача, який тривалий час знаходився на лікуванні та вже не міг доглядати за ним, став проживати у доньки ОСОБА_6

Відповідач ОСОБА_5 та його представник ОСОБА_3 позов ОСОБА_4 не визнали, мотивуючи тим, що відповідач періодично відвідує будинок, але через свій безпорадний стан сам не може в ньому проживати.

Рішенням Новобузького районного суду Миколаївської області від 22 грудня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, відмовлено. Також відмовлено у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом вселення.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_4 ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, просив рішення в частині відмови в задоволенні первісного позову скасувати, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_4 в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що приймали участь у судовому засіданні, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника ( подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 405 ЦК України, відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом.

За правилами ст.ст.10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що відповідач ОСОБА_5 був власником житлового будинку з прилеглими до нього господарськими та побутовими будівлями та спорудами за адресою: м. Новий Буг Миколаївської області, вулиця Радісна № 38. У 2005 році до нього у зазначений будинок вселився його син позивач ОСОБА_4 Обидва є зареєстрованими за даною адресою (а.с.17-19). 21 березня 2011 року ОСОБА_5 на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Новобузького районного нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за №356, подарував своєму синові ОСОБА_4 належні йому на праві власності вказаний житловий будинок з прилеглими до нього господарськими і побутовими будівлями та спорудами, а також земельну ділянку, на якій вони розташовані (а.с.7-9).

Укладеним сторонами договором дарування не встановлено обовязку дарувальника виселитися із подарованого ним будинку після укладання цього договору.

Відповідач ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, є особою похилого віку, хворіє та не може самостійно себе обслуговувати, а також вільно пересуватись, потребує стороннього догляду за ним.

Як встановлено судом, у звязку із тим, що позивач перестав надавати допомогу відповідачу, зокрема, у звязку із періодичним перебуванням на стаціонарному лікуванні, ОСОБА_5 на протязі 2015-2016 років був вимушений проживати у інших родичів, які за ним доглядали, а саме з травня 2015 року - у доньки ОСОБА_7, з 25 серпня 2015 року - у сестри в м. Мала Виска Кіровоградської області, деякий час в 2015- 2016 роках перебував у брата ОСОБА_8 в м. Новой Буг.

За таких обставин, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_5 з поважної причини не мав можливості самостійно проживати в спірному будинку, так як потребував догляду, а його син ОСОБА_4 через вади здоровя не мав можливості такий догляд здійснювати.

Крім того, як вбачається зі змісту рішення Новобузького районного суду Миколаївської області від 5 квітня 2016 року, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 23 травня 2016 року, такі відносини, що склалися між сторонами, призвели до звернення ОСОБА_5 в листопаді 2015 року до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання недійсним укладеного 21.03.2011 року договору дарування житлового будинку та земельної ділянки (а.с. 83-92).

Отже, перевіряючи причини непроживання відповідача в спірному будинку, суд дав належну оцінку доказам, які надали сторони, та дійшов правильного висновку про недоведеність позивачем того, що відповідач, без поважної причини, вибув на постійне місце проживання в інше жиле приміщення, у звязку з чим втратив право на користування житловим приміщенням у будинку № 38 по вулиці Радісна в м. Новий Буг, а тому обґрунтовано ухвалив рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_4

Посилання в апеляційній скарзі на недоведеність ОСОБА_5 його доводів про участь в утриманні будинку та оплаті комунальних послуг не можуть бути враховані, оскільки вони стосуються не предмету спору, а обставин, які не підлягають доведенню у даній справі.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом норм закону та невідповідність висновків суду обставинам справи є безпідставними.

Судом першої інстанції при розгляді справи обставини, на які містяться посилання в апеляційній скарзі, перевірялись. Висновок суду щодо відмови у задоволенні заявлених ОСОБА_4 позовних вимог ґрунтується на обєктивній оцінці доказів, наданих сторонами, їх правова оцінка сумніву не викликає, оскільки судом вірно визначено, що позивачем не доведена відсутність його батька відповідача ОСОБА_5 - понад один рік без поважних причин у спірному жилому приміщенні. До правовідносин, яки склалися між сторонами у звязку з виникненням спору, судом правильно застосовані норми матеріального права

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України законність і обґрунтованість рішення суду в частині відмови у задоволенні зустрічного позову апеляційним судом не перевірялось, оскільки в цій частині апелянтом не було оскаржено.

Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду.

Керуючись статтями 303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 ОСОБА_2 - відхилити, а рішення Новобузького районного суду Миколаївської області від 22 грудня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий В.В. Коломієць

Суддя О.О. Данилова

Суддя І.В. Лівінський