АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И [1]

23 березня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді: Прокопчук Н.О.

суддів: Саліхова В.В., Семенюк Т.А.,

при секретарі: П'ятничук В.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк національний кредит» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ОСОБА_1

на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 14 грудня 2016 року

в цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк національний кредит» до ОСОБА_2, в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_3 про зобов'язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИЛА :

У грудні 2015 року ПАТ «Банк національний кредит» звернувся до суду з позовом до відповідача та просило зобов'язати ОСОБА_4 повернути ПАТ «Банк національний кредит» грошові кошти в сумі 7 660, 77 грн., одержані за Договором про внесення змін № 1 від 11.02.2015 р. до Договору № 526439-ДР-001 депозитного вкладу «Стандартний» строком на 3 місяці (92 дні) в національній валюті(без капіталізації процентів) від 26.11.2014 року.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 14.12.2016 року у задоволенні даного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ «Банк національний кредит» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ОСОБА_1 ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового про задоволення позову в повному обсязі. Заявник вважає, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, судом порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права. Вказує, що суд дійшов необґрунтованого та помилкового висновку про наявність правоздатності та дієздатності посадових осіб ПАТ «Банк національний кредит» на укладення правочинів без з'ясування усіх обставин справи. Посилається на те, що укладення Договору про внесення змін № 1 до Договору депозитного вкладу «Стандартний» призвело до відмови банку від власних майнових вимог щодо права утримати із суми депозиту, яка повертається вкладнику, різниці між сумою раніше сплачених вкладнику процентів та сумою процентів, перерахованих за зниженою процентною ставкою, а тому вказаний правочин відповідає критеріям, визначеним ч. 2 та п. 1 ч. 3 ст. 38 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та є нікчемним.

В суді апеляційної інстанції представник ПАТ «Банк національний кредит» Шлапак І.С. апеляційну скаргу підтримав з підстав, наведених в ній.

Відповідач в судове засідання не з'явилася, представник відповідача ОСОБА_6 про дату і час судового засідання був повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, що міститься в матеріалах справи (а.с. 158). За вказаних обставин, з огляду на положення ч.5 ст.74,ч.5 ст.76,ч.2 ст.305 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення відповідача належним,а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що оспорюваний правочин було укладено посадовими особами ПАТ «Банк національний кредит», які мали правоздатність та дієздатність вчиняти правочини платоспроможного на той час банку, а процедуру виведення банку з ринку та здійснення в ньому тимчасової адміністрації було розпочато лише 08.06.2015 р., тобто вже після укладення Договору про внесення змін № 1 від 11.02.2015 р. до Договору № 526439-ДР-001 депозитного вкладу «Стандартний».

З такими висновками суду погодитися не можна виходячи з наступного .

З матеріалів справи вбачається, що 26.11.2014 року між ПАТ «Банк національний кредит» та ОСОБА_2, від імені якої діяв законний представник ОСОБА_3, укладено договір № 526439-ДР-001 депозитного вкладу «Стандартний» строк на 3 місяці (92 дні) в національній валюті (без капіталізації процентів), відповідно до умов якого вкладник передав, а Банк прийняв грошові кошти в сумі 200 000 грн. на строк з 26.11.2014 р. по 26.02.2015 р. включно зі сплатою відсотків у розмірі 24,5 % річних. Відповідно до п. 3.7 договору у випадку розірвання цього договору з ініціативи вкладника, проценти нараховуються та сплачуються за ставкою у розмірі 2% процента річних за весь період знаходження коштів на депозитному рахунку.

11.02.2015 р. між сторонами справи було укладено Договір про внесення змін № 1 до Договору банківського вкладу Стандартний № 526439-ДР-002 від 26.11.2014 р., відповідно до умов п. 3.7. Договору депозиту викладено в новій редакції, а саме у випадку розірвання цього договору з ініціативи вкладника, проценти нараховуються та сплачуються за ставкою у розмірі 24,5% процентів річних за весь період знаходження коштів на депозитному рахунку.

В цей же день, 11.02.2015 р., відповідач звернувся до банку із заявою про дострокове розірвання депозитного договору № 526439-ДР-001 та виплату суми депозиту на нарахованих відсотків.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 05.06.2015 р. №358 «Про віднесення ПАТ «Банк національний кредит» до категорії неплатоспроможних» розпочато процедуру виведення ПАТ «Банк національний кредит» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації з 08.06.2015 р. по 07.09.2015 р. включно та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк національний кредит» Онищука Д.В. (а. с. 23).

03.07.2015 року уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк національний кредит» призначено ОСОБА_1 (а. с. 25).

28.08.2015 року Правлінням Національного банку України прийнято постанову №563 про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк національний кредит» (а. с. 26). Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 28.08.2015 року №159 припинено здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк національний кредит» з 31.08.2015 року (а. с. 27-28).

Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк національний кредит» було здійснено перевірку договору про внесення змін до договору № 526439-ДР-001 від 26.11.2014 р. та виявлено, що вказаний договір є нікчемний з підстав визначених у п. 1 ч. 3 ст. 38 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», у зв'язку з незастосуванням перерахунку нарахованих процентів за зниженою відсотковою ставкою.

Відповідно до розрахунку процентів по Договору банківського вкладу Стандартний № 526439-ДР-001 за процентною ставкою 2%, Банком здійснено переплату відповідачу грошових коштів в розмірі 7 660, 77 грн. (а. с. 10).

Про нікчемність вищевказаного договору про внесення змін ПАТ «Банк національний кредит» повідомило відповідача шляхом направлення відповідного листа засобами поштового зв'язку. Вказаний лист з вимогою про повернення коштів у розмірі 7 660, 77 грн. було отримано законним представником відповідача 06.10.2015 р., однак дана вимога залишилася без виконання.

Враховуючи вищевикладене, позивач, вважаючи укладений договір нікчемним на підставі ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», звернувся до суду із відповідним позовом про застосування наслідків нікчемності правочину та стягнення з відповідача надмірно нарахованих відсотків у розмірі 7 660, 77 коп.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов'язків серед юридичних фактів є, зокрема, договори та інші правочини.

За положеннями ст. 526 ЦК Українизобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК Українизобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором (ч. 1 ст. 1058 ЦК України).

Частиною 1 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Згідно з ч. 5 ст. 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав.

А тому, за договором банківського вкладу на банк покладається обов'язок з виплати вкладнику депозиту та нарахованих процентів.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст.ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, якщо банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог.

Згідно з ч. 2 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними.

Порядок виявлення нікчемних договорів, а також дій Фонду у разі їх виявлення визначаються нормативно-правовими актами Фонду (ч. 3 ст. 38 вищевказаного закону).

Відповідно до ч.4 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації, повідомляє сторони за договорами, зазначеними у ч.2 ст. 38 Закону про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів; вживає заходів щодо витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за такими договорами; має право вимагати відшкодування збитків, спричинених їх укладенням.

Згідно з ч. 5 ст. 38 Закону, у разі отримання повідомлення уповноваженої особи Фонду про нікчемність правочину на підставах, передбачених ч. 3 ст. 38 Закону, кредитор зобов'язаний повернути банку майно (кошти), які він отримав від такого банку, а у разі неможливості повернути майно в натурі - відшкодувати його вартість у грошових одиницях за ринковими цінами, що існували на момент вчинення правочину.

Аналіз вказаних норм права свідчить про те, що уповноважена особа Фонду наділена правом перевірки правочинів на предмет виявлення серед них нікчемних, в тому числі і у випадках відмови банку від власних майнових вимог.

Відповідно до ст. 215 ЦК Українипідставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування (ч. ч. 1, 2 ст. 216 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 236 ЦК Українинікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Отже, нікчемним є той правочин, недійсність якого прямо передбачена законом.

Як убачається з матеріалів справи та було встановлено судом, 11.02.2015 між ПАТ «Банк національний кредит» та ОСОБА_2, в інтересах якої діяв законний представник ОСОБА_3, було укладено договір про внесення змін № 1 до Договору банківського вкладу Стандартний № 526439-ДР-001, відповідно до умов якого п. 3.7. Договору депозиту викладено в новій редакції, а саме у випадку розірвання цього договору з ініціативи вкладника, проценти нараховуються та сплачуються за ставкою у розмірі 25% річних за весь період знаходження коштів на депозитному рахунку (а. с. 8).

Отже, банк в період фактичної неплатоспроможності відмовився від грошових коштів, які повинен був залишити позивач внаслідок розірвання договору банківського вкладу поза строком, що обумовлений відповідним договором.

За наведених обставин колегія суддів вважає, що в Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк національний кредит» було достатньо підстав для визнання договору про внесення змін № 1 до договору банківського вкладу Стандартний № 526439-ДР-001 від 11.02.2015 р. нікчемним з підстав, визначених у п. 1 ч. 3 ст. 38 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

А відтак, висновки суду першої інстанції про те, що оскільки спірний договір був укладений посадовими особами ПАТ «Банк національний кредит», які мали правоздатність та дієздатність вчиняти правочини від імені банку, а тому спірний правочин не може вважатися нікчемним, є такими, що не ґрунтуються на нормах діючого законодавства та зокрема ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Оскільки судом першої інстанції при вирішенні даного спору неправильно застосовані норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору, колегія суддів скасовує рішення суду та ухвалює нове про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 309, 313-314, 316, 317ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк національний кредит» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 14 грудня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту: Позов Публічного акціонерного товариства «Банк національний кредит» до ОСОБА_2, в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_3 про зобов'язання вчинити дії задовольнити.

Зобов'язати ОСОБА_3, яка є законним представником ОСОБА_2, повернути Публічному акціонерному товариству «Банк національний кредит» грошові кошти в сумі 7 660, 77 грн. (сім тисяч шістсот шістдесят гривень сімдесят сім копійок), одержані за Договором про внесення змір № 1 від 11 лютого 2015 року до Договору № 526439-ДР-001 депозитного вкладу «Стандартний» строком на 3 місяці (92 дні) в національній валюті (без капіталізації процентів) від 26.11.2014 р., та відшкодувати Публічному акціонерному товариству «Банк національний кредит» судові витрати у розмірі 2 893, 80 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення ,але може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий :

Судді :

Справа № 761/36937/15- ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/2432/2017

Головуючий у суді першої інстанції: Осаулов А.А.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Прокопчук Н.О.