АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1154/17 Справа № 199/7694/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Якименко Л.Г. Доповідач - Демченко Е.Л.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Максюта Ж.І.

при секретарі - Синенко Є.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 31 жовтня 2016 року по справі за заявою ОСОБА_2, заінтересована особа - Відділ реєстрації майнових прав управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради, про встановлення факту, що має юридичне значення,-

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 31 жовтня 2016 року відмовлено у відкритті провадження за заявою на підставі п.1 ч.2 ст.122 ЦПК України.

В апеляційній скарзі заявник ОСОБА_2 ставить питання про скасування ухвали Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 31 жовтня 2016 року та повернення питання на новий розгляд до суду першої інстанції посилаючись на те, що ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

На підставі п.1 ч.2 ст.122 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах в порядку цивільного судочинства.

Постановляючи ухвалу про відмову у відкритті провадження, суд першої інстанції керувався ст.256 ЦПК України та виходив із того, що законодавством передбачено інший порядок вирішення вказаного питання, а з матеріалів справи вбачається, що заява не може розглядатись в порядку окремого провадження.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду виходячи з наступного.

Так, Главою 6 ЦПК України особам надано право на звернення до суду в порядку окремого провадження із заявами про встановлення факту, що має юридичне значення.

Згідно з ч.1 ст.234 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав і інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

В частині 1 статті 256 ЦПК України наведено перелік фактів, про встановлення яких суд розглядає справи: а саме: 1)родинних відносин між фізичними особами; 2)перебування фізичної особи на утриманні; 3)каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню; 4)реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5)проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6)належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7)народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8)смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9)смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих немайнових чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Як вбачається з матеріалів справи, заявник просив встановити факт, що земельна ділянка НОМЕР_2 площею 0,0478га, зазначена в Державному акті на право приватної власності на землю від 24 березня 1995 року, яка належить йому на праві приватної власності, розташована на території АДРЕСА_1

В той час коли зі ст.256 ЦПК України вбачається, що такий факт як встановлення назви місця розташування земельної ділянки, для подальшої реєстрації права власності у судовому порядку не встановлюється.

Відмова заявнику у державній реєстрації прав та їх обтяжень підлягає оскарженню в іншому порядку.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що покладення обов'язку щодо виконання дій на суд замість повноважень інших органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств та організацій є безпідставним, оскільки окремими повноваженнями наділені ці органи, зокрема щодо внесення змін в реєстраційні документи, а також усунення описок у відповідних рішеннях, в даному випадку в рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської Ради народних депутатів №1316 від 15 грудня 1994 року та в державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 24 березня 1995 року.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції, постановляючи ухвалу про відмову у відкритті провадження, дійшов вірного висновку про наявність іншого позасудового порядку для вирішення даного питання, а доводи апеляційної скарги не спростовують такого висновку суду.

Приведені в апеляційній скарзі доводи ОСОБА_2 про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Оскаржувана ухвала суду відповідає вимогам норм процесуального права, встановленим обставинам і матеріалам справи.

За таких підстав, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не є суттєвими і немає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.303,307,312,313,314,315,317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 31 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Максюта Ж.І.