Справа № 369/7787/16-ц
Провадження № 2/369/1875/17
РІШЕННЯ

Іменем України

28.03.2017 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді Пінкевич Н.С.,

при секретарі Пилипець А.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участі наземних транспортних засобів,-

в с т а н о в и в :

У серпні 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участі наземних транспортних засобів . Свої вимоги мотивував тим, що 17.07.2015 року приблизно о 21:00 год. біля будинку № 84 вул. Толстого, Софіївська Борщагівка, ОСОБА_2 керуючи автомобілем НОМЕР_1, здійснюючи маневр розвороту, не переконавшись в його безпечності, допустив зіткнення з мотоциклом НОМЕР_2, за кермом якого перебував позивач, чим завдав шкоду двом транспортним засобам та порушив вимоги ПДР.

Постановою суду відповідача визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП України. На замовлення позивача було проведено незалежну оцінку пошкодженого транспортного засобу. Відповідно до звіту № 101-16 про оцінку вартості матеріального збитку завданого власнику т.з. «Suzuki SV 650 S» д.н.з. НОМЕР_9, вартість відновлювального ремонту мотоциклу складає 45 763 грн. 74 коп. Окрім того в результаті ДТП позивачу були завдані тілесні ушкодження. Внаслідок чого останній лікувався стаціонарно, були понесені итрати на лікарські засоби в сумі 6 006 грн. 59 коп.

На підставі викладеного позивач просить стягнути на його користь з відповідача грошові кошти у сумі 52 370 грн. 33 коп. у відшкодування завданої матеріальної шкоди. а також судовий збір в сумі 551, 20 грн.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала. Суду пояснила, що на час подання позову до суду мотоцикл не був відремонтований, тому шкоду визначили по звіту. Даний звіт містить визначення як ремонту мотоциклу, так і визначення матеріального збитку, які підлягають стягненню з відповідача в сукупності. Але позивач обрав лише відшкодування ремонту мотоциклу. В даному ДТП позивач також отримав тілесні ушкодження та вимушений був купувати ліки. Завдані збитки підлягають стягненню з відповідача у повному обсязі. Просила задоволити позов.

У судовому засіданні відповідач та представник відповідача проти позову заперечували. Суду пояснили, що вина в даному ДТП була також і позивача, який перевищив швидкість, наявність постанови суду не впливає на винуватість осіб. Оскільки доказів понесених витрат на ремонт автомобіля матеріали справи не містять, тому розмір відшкодування підлягає визначенню по звіту як матеріальна шкода, а не відновлювальний ремонт. У разі стягнення судом вартість відновлювального ремонту, просили повернути відповідачу всі деталі, які підлягають заміні при проведенні ремонту. Вказані ліки не мають жодного відношення до отриманих позивачем травм. Просили суд відмовити в задоволенні позову на підставах, вказаних у запереченнях.

Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи із наступного.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст.60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

При розгляді справи встановлено, що ОСОБА_1 є власником транспортного засобу «Suzuki SV 650 S», д.н.з. НОМЕР_3, 2006 року випуску, про що свідчить свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_10, видане 05.08.2014 року Центром ДАІ 6503.

17 липня 2015 року приблизно о 21:00 год. біля будинку № 84 вул. Толстого, с. Софіївська Борщагівка, ОСОБА_2 керуючи автомобілем НОМЕР_4, здійснюючи маневр розвороту, не переконавшись в його безпечності, допустив зіткнення з мотоциклом НОМЕР_5, за кермом якого перебував ОСОБА_1, чим завдав шкоду двом транспортним засобам та порушив зимоги п. п. 2.3 «б», 10.1 ПДР.

Постановою Києво-Святошинського районного суду Київсської області від 14 грудня 2015 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та стягнено з ОСОБА_2 на користь Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при ГУ МВС України у Київській області витрати, пов'язані із залученням експерта у розмірі 613 грн.

Постановою Апеляційного суду Київської області від 13 січня 2016 року змінено постанову Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14.12.2015 року, виключивши з її резолютивної частини посилання на стягнення з ОСОБА_2 витрат, пов'язаних із залученням експерта. В решті постанову судді залишено без змін.

У відповідності ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

З огляду на що, пояснення представника відповідача про наявність вини ОСОБА_1 в даному ДТП суд оцінює критично. Так, доводи відповідача в тому числі щодо перевищення швидкісного режиму позивачем, були предметом дослідження судом апеляційної інстанції. Інших належних та допустимих доказів наявності вини ОСОБА_1 в ДТП, що мало місце 17 липня 2015 року, суду не надано.

07 червня 2016 року між ОСОБА_1 та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3 було укладено договір на проведення оціночних робіт № 101-16 для встановлення рівня пошкодженості транспортного засобу.

Відповідно до звіту суб'єкта оціночної діяльності № 101 -16 про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу « Suzuki SV 650 S », д.н.з. НОМЕР_3 від 27.03.2016 року, вартість відновлювального ремонту мотоциклу НОМЕР_6 складає 18 261, 00 грн. (а.с. 28). Даний звіт містить формулу за якою визначався як вартість відновлювального ремонту, так і завданий матеріальний збиток. Тому суд визначає розмір матеріального відшкодування по наданому суду звіту в розмірі 18 261 грн. та стягує його з відповідача.

Представником позивача у судовому засіданні не надано суду належних та допустимих доказів понесення позивачем витрат на відновлювальний ремонт мотоциклу, що перевищує дану суму. Клопотань про витребування даних доказів суду нею не заявлено. Також, суд враховує, що відповідач просив після ремонту мотоциклу повернути всі деталі, які були б замінені. Представником позивача не уточнено які саме деталі підлягали заміні або були замінені позивачем при проведенні ремонту. Тому доводи представника позивача, що вартість матеріального збитку, завданого пошкодженням речі, в розмірі 45 763,74 грн. суд вважає необґрунтованими.

Відповідно до п. 3.1. Договору ціна за надання послуг складає 600 грн. 00 коп.

Згідно квитанції №101-16 від 07 червня 2016 року ОСОБА_1 було сплачено 600 грн на користь ФОП ОСОБА_3 за визначення вартості матеріального збитку КТЗ «Suzuki SV 650 S», д.н.з. НОМЕР_3.

На підставі ст. 386 ЦК України, власник, права якого порушені, має право на відшкодування йому моральної та матеріальної шкоди.

Крім того, судом встановлено, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди позивачу ОСОБА_1 завдано шкоди здоров'ю, що вбачається із наданої ним медичної документації, зокрема, довідки Травмпункту Святошинського району м. Києва №15045 від 18 липня 2015 року, виписок із медичної карти стаціонарного хворого.

Відповідно до вказаних документів слідує, що на наступний день після дорожньо-транспортної пригоди, а саме 18 липня 2015 року ОСОБА_1 звернувсь до травмпункту та з 30 липня 2015 року по 12 серпня 2015 року перебував на амбулаторному лікуванні з діагнозом забій правої бокової стінки живота, зачервна гематома. Таким чином наявні достатні підстави вважати, ушкодження здоров'я позивача перебуває у причинно-наслідковому зв'язку із дорожньо-транспортною пригодою.

На підтвердження понесених витрат на придбання лікарських засобів на загальну суму 6 006,59 грн. позивачем надано суду товарний чек №ДЖ-Рз-003308 від 20 липня 2015 року на суму 521, 67 грн. у т.ч. ПДВ 34,30 грн., чек №12846 від 23 липня 2015 року на суму 346,94 грн., товарний чек №15 від 21 липня 2015 року на суму 5103, 68 грн.

Пояснення представника відповідача, що дані ліки не мають відношення до отриманих в ДТП травм, суд до уваги не бере. Так, відповідно до інструкцій з використання даних лікарських засобів, їх спектр застосування, фармакологічні властивості, показання до застосування є досить широким, а не лише ті, що вибірково зазначені відповідачем. Крім того, суд враховує презумпцію вини у справах про відшкодування шкоди, тому саме відповідач мав надати суду належні та допустимі докази того, що ОСОБА_1 дані ліки не купував, лікар їх не назначив, тощо.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі.

Згідно статті 1188 ЦК України, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

У відповідності до ч. 2 ст. 1187 ЦПК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання, утримання якого створює підвищену небезпеку.

За ч.3 ст. 1166 ЦК України, шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом.

Статтею 1192 ЦК України передбачено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

При розгляді даної справи судом враховується правовий висновок Верховного Суду України у справі про відшкодування шкоди №6-2808цс15 від 20 січня 2016 року, в якому Верховним Судом України звертається увага на наступне.

Відповідно до частин першої та другої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Згідно з пунктом 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі - КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Відповідно до пункту 8.3 Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості.

Отже, за змістом указаних положень законодавства величина втрати товарної вартості входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків).

Пунктом 1.6 Методики визначено, що величина втрати товарної вартості - це умовна величина зниження ринкової вартості КТЗ, відновленого за нормативними вимогами після пошкодження, порівняно з ринковою вартістю подібного непошкодженого КТЗ.

Пунктом 8.6 Методики передбачено два випадки, коли в разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту виникає фізичний знос, яким характеризується величина втрати товарної вартості: 1) унаслідок передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду; 2) унаслідок зниження міцності чи довговічності окремих елементів складових частин, захисних властивостей покриттів або застосування для ремонту складових частин, які були в ужитку чи в ремонті.

Суд приходить до переконання, що до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає саме вартість відновлювального ремонту транспортного засобу з врахуванням втрати товарної вартості мотоцикла SUZUKI SV 650S, що визначена в даному звіті.

За ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

З врахуванням вище викладеного, до стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 підлягає 18 261, 00 грн. вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу з врахуванням втрати товарної вартості а також 6 006, 59 грн. витрат на лікарські засоби.

Відповідно до ст.ст.79, 86, 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення документально підтверджені судові витрати: по сплаті судового збору в сумі 551, 20 грн.

Витрати понесені позивачем на оплату звіту про незалежну оцінку майна в сумі 600 грн., не є судовими витратами в розумінні положень ст. 79 ЦПК України, а тому не підлягають до стягнення на користь позивача з відповідача.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 208, 214, 215, 218 ЦПК України, ст.ст. 22, 23, 1166, 1167, 1187, 1192 ЦК України, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участі наземних транспортних засобів - задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_7, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2, та проживає за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1,ІНФОРМАЦІЯ_4, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_8, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3, та проживає за адресою: АДРЕСА_4, грошові кошти у розмірі 24 267,59 грн. (двадцять чотири тисячі двісті шістдесят сім грн. 59 коп.) в рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди; 551 грн. 20 коп. (п`ятсот п'ятдесят одна грн. двадцять коп.) понесених витрат по сплаті судового збору.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Н.С.Пінкевич