Справа № 285/2300/16-ц
провадження у справі № 2/0285/844/17
РІШЕННЯ

Іменем України

23 березня 2017 року м. Новоград-Волинський

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді…………….Літвин О.О.

секретаря……………… ОСОБА_1П

з участю:

позивачки………………………Ничипорук Л.А.

відповідача……………………..ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу

за позовом ОСОБА_3

до ОСОБА_2

про стягнення аліментів та додаткових витрат,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2016 року позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину. Зазначала, що після припинення шлюбних відносин з відповідачем на її утриманні перебуває їх спільний з відповідачем син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Посилаючись на те, що відповідач ухиляється від обовязку утримувати дитину, хоча має таку можливість, оскільки працює та має сталий заробіток, позивачка просила стягнути з нього аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1 000 грн. щомісяця та по 500 грн. щомісячно додаткових витрат, повязаних з розвитком здібностей хлопчика до досягнення ним повноліття.

Позивачка в судовому засіданні пояснила, що її син відвідує вільну боротьбу Дитячо-юнацької спортивної школи, у звязку з чим постійно бере участь у змаганнях. Для організації та проведення останніх вона несе витрати, зокрема на проїзд, харчування, проживання, придбання спортивного одягу тощо. Сама працює сортувальницею в ТОВ «Нові ласощі Житомир», де отримує середню заробітну плату в сумі 2 000 грн., якої недостатньо для виховання та утримання сина, а також для розвитку його спортивних здібностей. Їй було відомо, що в 2013 році відповідач мав офіційне місце роботи та отримував в середньому біля 6 000 грн., відтак вважає, що він зможе сплачувати визначену нею суму аліментів та додаткових витрат.

Відповідач позовні вимоги визнав частково, згоден сплачувати аліменти в сумі 600 грн., мотивуючи тим, що є інвалідом ІІІ групи, ніде не працює, має іншу сімю та малолітню доньку. Зазначив, що добровільно надає своєму синові додаткові кошти в разі можливості.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи і оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Обовязок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обовязків і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Таке утримання є безумовним, оскільки закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обовязку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є вони працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання.

Конвенція ООН про права дитини від 20.11.1989 pоку встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, яка має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини, вони зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття (ст.ст. 141, 180 СК України).

Способи виконання обовязку утримувати своїх неповнолітніх дітей визначені ст. 181 СК України, за змістом якої, аліменти за рішенням суду присуджуються у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 СК України.

Судом установлено, що сторони є батьками неповнолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Ємільчинського районного суду Житомирської області від 03.08.2015 року шлюб між сторонами розірвано. Домовленості про утримання спільного сина сторони не досягли, він проживає спільно з позивачем, окремо від відповідача, що підтверджується довідкою про склад сімї від 02.06.2015 року.

Обовязок по утриманню неповнолітнього сина сторін не може бути покладений виключно на одну матір.

Відповідачу 35 років; він не має постійного місця роботи та сталого заробітку, з 2015 року є інвалідом ІІІ групи загального захворювання;будь-яких поважних причин, що унеможливлюють надання ним матеріальної допомоги своїй дитині, на момент розгляду справи не існує, відтак він спроможний сплачувати аліменти.

Однак, на думку суду, позовні вимоги дещо завищені, а тому з огляду на визначений Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» розмір прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку (дітям віком від 6 до 18 років - 1689 грн.); розміру середньої заробітної плати по Житомирський області (згідно з офіційними даними Мінфіну України та Державного комітету статистики у Житомирській області за травень 2016 року вона становила 4871 грн.), позов підлягає частковому задоволенню.

В судовому засіданні позивачкою не доведена можливість сплати відповідачем аліментів у визначеному нею розмірі.

Враховуючи потребу позивачки у фінансовій допомозі з боку відповідача та розмір її середньомісячного доходу; стан здоровя відповідача, який є інвалідом ІІІ групи, його сімейний стан: він має нову сімю та малолітню доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, суд приходить до висновку, що відповідач взмозі сплачувати аліменти на утримання свого сина в розмірі 700 грн. щомісячно, що відповідатиме як інтересам сина, так і матеріальному становищу та стану здоровя платника аліментів, а також засадам розумності, виваженості і справедливості

Відповідно до статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, зобов'язаний брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Як на підставу для стягнення додаткових витрат позивачка посилається на відвідування сином боротьби у Житомирській дитячо-юнацькій спортивній школі, однак будь-яких доказів, які б свідчили про те, що вона витрачала кошти на розвиток особливих здібностей дитини, нею суду надано не було. Окрім того, на думку суду, витрати позивачки на ці потреби є витратами на розвиток дитини, а не розвиток її особливих здібностей і вони охоплюються загальним розміром стягнутих аліментів. Ці витрати не є додатковими витратами, що викликані особливими обставинами. Відтак, в задоволенні вимоги про стягнення з відповідача щомісячно 500 грн. додаткових витрат на сина слід відмовити.

Як відповідач, так і позивачка, в рівних частках повинні утримувати свого сина до досягнення ним повноліття, що разом із присудженою сумою аліментів, забезпечить належне його утримання.

Також суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір.

Керуючись статтями 3, 10, 11, 15, 57-60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, - суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі в розмірі 700 (сімсот) грн. щомісячно, починаючи стягнення з 18 серпня 2016 року до повноліття сина.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 640 (шістсот сорок) грн.судового збору.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Житомирської області через Новоград-Волинський міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги в 10-денний строк з дня його проголошення.

Головуючий суддя О.О. Літвин