Справа № 452/2939/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

"17" січня 2017 р. м.Самбір

Самбірський міськрайонний суд Львівської області

у складі головуючого судді Пташинського І.А.

при секретарі ТерлецькійІ.В.

з участю: позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Самбір справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання батька,

встановив :

ОСОБА_1 пред'явив позов до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання його, як батька, в розмірі 500 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що він являється батьком відповідача. У 1980 році він розірвав шлюб із матір'ю відповідача і на даний час проживає один. Він є інвалідом ІІ групи загального захворювання. Через витрачання значної частини коштів на придбання медичних препаратів, пенсії критично не вистачає на проживання. Після розірвання шлюбу, він з 1987 р. по 1993 р. сплачував аліменти на утримання відповідача, які стягувались за судовим рішенням по місцю його праці. Аліменти сплачував вчасно, заборгованості не було. Відповідач на даний час не надає йому жодної допомоги і взагалі його уникає та не бажає спілкуватись. Відповідач є працездатною особою, однак постійного місця праці не має, отримує тимчасовий дохід на випадкових роботах, виїжджає на тимчасові роботи за межі України. Відповідач має двоє повнолітніх дітей.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позові. Крім того пояснив, що розмір його пенсії становить 1300 грн. Має цукровий діабет, грошей не вистачає. Просив у сина вибачення, але той уваги не звертає, руки не подає. Батьківських прав його не позбавляли. Після розірвання шлюбу діти проживали з мамою, яка не давала з ними бачитись. Він тільки сплачував аліменти на утримання дітей за судовим рішенням і більше ніякої участі в їх вихованні не приймав. Працював в 1987 р. в колгоспі «Заповіт Ілліча». Просив позов задовольнити.

Представник позивача, ОСОБА_2В.в судовому засіданні позов підтримала, покликаючись на доводи позивача, просила позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3, в судовому засіданні позов не визнав, заперечив проти доводів позивача та,допитаний як свідок,показав, що ОСОБА_1 ніколи до них не приходив, не допомагав, за життя йому нічого не купляв і коштів особисто не давав, хоч кошти мав, так як отримав спадщину. У нього був брат - інвалід з дитинства, так батько навіть не прийшов на його похорон. Чи отримувала його мати аліменти від позивача сказати не може, так як не знає. Він зараз ніде не працює, бо не має роботи, за межі України на заробітки не їздить. Часом підробляє через літо. В його сім'ї, яка складається із трьох чоловік, працює лише дружина продавцем в магазині. Вона отримує заробітну плату 1500 грн. в місяць.Вони тримають невелике господарство: кури, кролі, на 0,10 га вирощують картоплю та на 0,10 га - пшеницю. Вважає, що батько не виконував своїх батьківських обов'язків, ухилявся від їх виконання, а тому просив в позові відмовити.

Представник відповідача, ОСОБА_4, в судовому засіданні позов не визнав, погодився із доводами відповідача та пояснив, що позивачем не доведено сплату аліментів на утримання дітей, так як довідка СТЗО «Верховина» є неналежним доказом у справі, а також не доведено потребу матеріальної допомоги. Просив в позові відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, їх представників, свідків, дослідивши докази в справі, суд прийшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, перебувають в родинних відносинах, а саме ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_3, і дані обставини ними в судовому засіданні не заперечувались.

Згідно довідки № 31 від 28.12.2016 р., виданої СТзОВ «Верховина», колгосп «Заповіт Ілліча» було перейменовано в колгосп «Верховина» (протокол №6 від 23.08.1990 р.). Після ліквідації колгоспу «Верховина», на його базі утворено Вільшаницьке КСГП «Верховина» (протокол №1 від 08.02.1992 р.). Після ліквідації Вільшаницького КСГП «Верховина», на йогобазі утвореноСГ ТзОВ «Верховина»(протокол №3 від 14.02.2000 р.).

Трудовою книжкою ОСОБА_1 підтверджується, що він в період з 21.02.1986 р. по 12.11.1999 р. працював на посадах начальника ПСО колгоспу «Заповіт Ілліча», колгоспу «Верховина», воді пожежної машини Вільшаницького КСГП «Верховина».

Постановою судді Самбірського районного народного суду Львівської області від 25.09.1987 року стягнуто з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_5 аліменти на утримання дітей: сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, і сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, але не менше, ніж по 20 крб. на кожну дитину щомісячно з 16.09.1987 року і до повноліття.

Із довідки № 9 від 10.10.2016 р., виданої СТзОВ «Верховина», відомо, що з ОСОБА_1 стягувались аліменти в розмірі 33% від заробітної плати з 1987-1993 рр. на користь дітей.

За таких обставин суд не приймає до уваги твердження представника відповідача про те, що довідка СТЗО «Верховина» № 9 від 10.10.2016 р.є неналежним доказом у справі, оскільки вони є голослівними і не відповідають встановленим в судовому засіданні обставинам справи.

Довідкою серії ЛВА-1 №455930, виданою головою МСЕК 01.04.2010 р., підтверджується, що ОСОБА_1 встановлена друга група інвалідності загального захворювання безтерміново.

Згідно ч.1 ст. 202 Сімейного кодексу України, повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Відповідно до ч.1 ст. 204 СК України, дочка, син можуть бути звільнені судом від обов'язку утримувати матір, батька та обов'язку брати участь у додаткових витратах, якщо буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов'язків.

Згідно з абз.2 п.16 ППВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» за №3 від 30.03.2007 року, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце тоді, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Ухилення від виконання батьками обов'язків по вихованню дитини це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особи мають реальну можливість виконати обов'язки, але не вчиняють відповідних дій.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 показала, що позивач ОСОБА_1 участі у вихованні дітей - відповідача та його брата-інваліда, не брав, додаткових витрат на них не ніс. Позивач купував чужим дітям, а своїм нічого не допомагав. Дані обставини їй відомі, так як вона росла разом із відповідачем з дитинства. Щодо сплати позивачем на утримання відповідача та його брата аліментів нічого не знає. ОСОБА_3 час від часу підробляє.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні ствердив, що з ОСОБА_3 ріс з дитинства. Батько відповідачу нічого не допомагав і з ним разом не жив. Чи сплачував позивач аліменти не знає. Проте знає, що жодних додаткових витрат ОСОБА_1 не ніс. Відповідач має город, вирощує кури, кролі, картоплю, пшеницю.

Свідок ОСОБА_10, допитана в судовому засіданні показала, що вона є колишньою дружиною позивача. З ним жили дуже погано, так як він випивав, «гуляв». Ніколи їм нічим не допомагав. Їй не відомо, чи стягувалися аліменти з чоловіка на утримання двох їхніх дітей, вона заяви не писала і до виконавця не зверталася.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно із ч.1, 2 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Враховуючи встановлені обставини, а також твердження позивача, що «він тільки сплачував аліменти на утримання дітей за судовим рішенням і більше ніякої участі в їх вихованні не приймав», суд прийшов до висновку, що доводи відповідача щодо ухилення батьком - ОСОБА_1 від виконання своїх батьківських обов'язків є підставними і знайшли своє підтвердження в судовому засіданні. При цьому суд вважає, що сплата аліментів відповідачем на утримання дітей, яка проводилась у примусовому порядку за постановою судді, жодним чином не засвідчує свідому поведінку ОСОБА_1 по виконанню ним своїх батьківських обов'язків по відношенню до відповідача та не доводить їх виконання, а тому відповідача слід звільнити від обов'язку утримувати батька - ОСОБА_1, та брати участь у додаткових витратах по його утриманню.

Інших доказів, які б спростовували дані висновки, позивачем суду не надані і з клопотанням про їх витребування він до суду не звертався.

У зв'язку з цим, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити за недоведеністю.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 15, 57, 59, 60, 209, 212-215, 218 ЦПК України,

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня його проголошення в Апеляційний суд Львівської області через Самбірський міськрайонний суд Львівської області.

Суддя