Апеляційний суд Житомирської області
Справа №286/826/16-ц Головуючий у 1-й інст. Кулініч Я. В.
Категорія 47 Доповідач Григорусь Н. Й.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2017 року

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Григорусь Н.Й.

суддів Товянської О.В., Кочетова Л.Г.

секретаря судового засідання Гайдамащук Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 08 вересня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Овруцької міської ради про визнання неправомірним рішення міської ради та визнання протиправним державного акту на право власності на земельну ділянку, третя особа відділ Держгеокадастру в Овруцькому районі Житомирської області

встановила:

У березні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, у якому просила визнати неправомірним рішення 29 сесії 5 скликання Овруцької міської ради Житомирської області № 256 від 29 жовтня 2009 року в частині затвердження технічної документації із землеустрою на земельну ділянку ОСОБА_2 за адресою: Житомирська область, місто Овруч, вулиця Нагорянська, 44-а. Визнати протиправним державний акт серії ЯИ № 165177 від 23 листопада 2009 року на право власності на земельну ділянку кадастровий номер :01:014:0095 на імя ОСОБА_2 за адресою: Житомирська область, місто Овруч, вулиця Нагорянська, 44-а.

Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 08 вересня 2016 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на те, що судом ухвалено необґрунтоване рішення, яке не відповідає фактичним обставинам справи, просить його скасувати, постановити нове рішення про задоволення позовних вимог. Зокрема зазначає, що судом не взято до уваги ту обставину, що оспорюваними документами порушується її право власності та вільного користування належною їй земельною ділянкою.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню із наступних підстав.

Стаття 3 Земельного кодексу України передбачає, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

За статтею 2 Земельного кодексу України земельними відносинами є суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею, суб'єктами в яких виступають громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади, а об'єктами - землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні паї (частки).

Статтею 120 Земельного кодексу України передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти, до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

За ст. 152 ЗК України захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та застосування інших, передбачених законом, способів. Земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей.

Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, вирішує земельні спори щодо меж земельних ділянок за межами населених пунктів, розташування обмежень у використанні земель та земельних сервітутів.

У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 106 Земельного кодексу України власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними.

Згідно зі ст. 155 ЗК України у разі видання акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Згідно ч. 1 ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування.

Судом встановлено, що позивач є власником земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0633 га, яка розташована за адресою: м. Овруч, провулок Першотравневий, 11, кадастровий номер :01:014:0059 на підставі Державного акту від 20.01.2006 (а.с. 40, 7). Відповідач є власником земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0747 га, яка розташована за адресою: м. Овруч, вул. Нагорянська, буд. 44а на підставі Державного акту від 23.11.2009, кадастровий номер :01:014:0095 (а.с. 41). Сторони по справі є суміжними землевласниками, що підтверджується державними актами на право власності на земельні ділянки та технічною документацією із землеустрою.

Тобто, право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку виникло з моменту отримання нею Державного акту і є первинним по відношенню до виникнення у ОСОБА_2 права власності на належну йому земельну ділянку.

Право особи на земельну ділянку, яку їй передано за рішенням органу місцевого самоврядування, є охоронюваним законом інтересом і підлягає судовому захисту.

Згідно зі статтею 55 Закону України «Про землеустрій» встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних та картографічних матеріалів. Межі земельної ділянки в натурі закріплюються межовими знаками встановленого зразка, крім того, межові знаки здаються за актом під нагляд на збереження власникам землі та землекористувачам.

Згідно з п. «б» ч. 2 ст. 198 ЗК України кадастрова зйомка включає погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами.

У січні позивач звернулася до Держземагенства в Овруцькому районі щодо отримання витягу з Державного земельного кадастру. Проте отримала повідомлення, в якому вказано, що у документації із землеустрою виявлено помилку, а саме не вірне місце розташування земельної ділянки допущеної у координатах поворотних точок меж земельної ділянки :01:014:0095, для виправлення якої необхідно виготовити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та звернутись до територіального органу Держгеокадастру відповідно до місця розташування земельної ділянки з заявою про внесення змін до ДЗК (а.с. 8).

З протоколу погодження суміжностей земельної ділянки землевласника видно, що межі земельної ділянки відповідача погоджено з суміжними землевласниками і спірні питання відсутні, протокол підписом позивачем (а.с. 71).

Під час апеляційного розгляду за клопотання позивача по справі була призначена судова земельно-технічна експертиза.

Згідно висновку експерта за результатами судової земельно-технічної експертизи від 06.03.2017 № 342/16-17: місце розташування та фактичні параметри (площі і конфігурації) земельних ділянок ОСОБА_1 по провулку Першотравневому, 11 у м. Овручі та ОСОБА_2 по вул. Нагорянській, 44-а у м. Овручі, не відповідають площі і конфігурації цих земельних ділянок, вказаним у державних актах на право власності на земельні ділянки, даним державного земельного кадастру. Невідповідність параметрів земельних ділянок полягає у розбіжностях лінійних промірах між точками по межі земельних ділянок. Невідповідність фактичного користування до координат наявних на Публічній карті України виникла внаслідок незведених меж земельних ділянок (а.с. 209-226). Тобто технічна документація на обидві земельні ділянки не відповідає їх фактичному місце розташуванню та їх місцезнаходженню на Публічній кадастровій карті та має місце накладання земельної ділянки, що належить ОСОБА_2 на земельну ділянку, що належить ОСОБА_1

Отже, враховуючи вище викладене та встановлені обставини справи, колегія суддів вважає, що Овруцька міська рада при прийняті рішення від 29 жовтня 2009 року № 256 в частині затвердження технічної документації із землеустрою на земельну ділянку ОСОБА_2 за адресою: Житомирська область, місто Овруч, вулиця Нагорянська, 44-а належним чином не здійснила перевірку поданої на затвердження технічної документації на імя відповідача, що призвело до порушення права позивача щодо володіння, користування чи розпорядження частиною належної їй земельної ділянки, а тому прийняте нею рішення про затвердження технічної документації є неправомірним та таким, що порушує права суміжного землевласника. Також підлягає визнанню протиправним і виданий на його виконання державний акт про право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 165177 від 23 листопада 2009 року на імя відповідача.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про повне задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 08 вересня 2016 року скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1.

Визнати неправомірним рішення 29 сесії 5 скликання Овруцької міської ради Житомирської області № 256 від 29 жовтня 2009 року в частині затвердження технічної документації із землеустрою на земельну ділянку ОСОБА_2 за адресою: Житомирська область, місто Овруч, вулиця Нагорянська, 44-а.

Визнати протиправним державний акт серії ЯИ № 165177 від 23 листопада 2009 року на право власності на земельну ділянку кадастровий номер :01:014:0095 на імя ОСОБА_2 за адресою: Житомирська область, місто Овруч, вулиця Нагорянська, 44-а.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий Судді