Справа № 303/218/17-ц
Номер рядка стат.звіту - 26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2017 року м. Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого-судді Заболотного А.М.

при секретарі Фозекош І.І.

за участю позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань в м. Мукачево цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_3 боргу у розмірі 8000 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що періодично позичав ОСОБА_3 грошові кошти, розмір яких в кінцевому результаті становить 8000,00 грн. Таким чином вважає, що між ним та відповідачем був укладений договір позики, що підтверджується розпискою. За умовами, укладеного між сторонами договору, ОСОБА_3 взяла на себе зобовязання повернути грошові кошти в сумі 8000,00 грн. до 05.07.2016 року. Також зазначає, що виконав свої договірні зобовязання перед відповідачем у повному обсязі, передавши останній грошові кошти в сумі 8000 грн., проте відповідач не повернула кошти, що свідчить про невиконання зобовязань за договором. У звязку з цим позивач просить стягнути з відповідача 8000,00 грн., а також судові витрати.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечила проти позовних вимог, просила відмовити в задоволенні позову. Проти позову заперечила з тих підстав, що жодних грошових коштів ОСОБА_3 у позивача не позичала, договір позики між сторонами не укладався. Крім того, наявна в матеріалах справи розписка не свідчить про наявність договірних відносин між сторонами.

Заслухавши пояснення позивача та заперечення представника відповідача, дослідивши та перевіривши наявні у справі докази, постановляючи рішення відповідно до вимог ст. 215 ЦПК України, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 3-4 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених ЦПК України.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. В ст. 1049 ЦК України також зазначено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обовязки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

При цьому, досліджуючи боргову розписку, суд повинен виявити справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Крім того, розписка як документ, що підтверджує боргове зобовязання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобовязанням її повернення та дати отримання коштів. Саме до такого зводиться правові позиції, висловлені Верховним Судом України в постанові від 18.09.2013 року (справа № 6-63цс13) та в постанові від 11.11.2015 року (справа № 6-1967цс15).

Таким чином, встановлюючи справжню правову природу укладеного між сторонами договору, суд приходить до наступного. Так судом встановлено, що відповідно до наявної в матеріалах справи розписки ОСОБА_3 зобовязалася повернути борг, який в сукупності становить 11000,00 грн., ОСОБА_1 до 05.07.2016 року.

Отже, розписка про отримання грошових коштів містить зобовязання про їх повернення, що свідчить про виникнення між сторонами договірних зобовязань, в тому числі і боргового зобовязання ОСОБА_3 щодо повернення грошових коштів.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України сторони, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експерта. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст.59 ЦПК України).

Заперечуючи проти позову представник відповідача в судовому засіданні вказувала на те, що ОСОБА_3 не писала та не підписувала розписку. Разом з тим, жодних клопотань про проведення судової експертизи з метою встановлення справжності підпису відповідача у розписці, не клопотала. З огляду на такі обставини, за відсутності зазначених вище клопотань сторони відповідача, суд приймає наявну в матеріалах справи розписку як належний, достовірний та достатній доказ укладення договору позики між сторонами. Крім того відсутність у боржника оригіналу документа на підтвердження укладення договору позики додатково свідчить про невиконання боржником свого обовязку.

Одночасно суд також враховує те, що відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

З врахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок у їх сукупності та враховуючи те, що зміст розписки є підтвердженням факту укладення між сторонами договору позики, досягнення між ними згоди стосовно всіх істотних умов цього договору, належних та допустимих доказів повернення грошових коштів відповідачем суду не надано, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню у звязку з чим з ОСОБА_3 слід стягнути на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики в розмірі 8000,00 грн.

Згідно з ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з відповідача також підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в розмірі 640,00 грн., що підтверджується відповідною квитанцією.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 14, 57-60, 209, 212-215, 218, 223, 294 ЦПК України, ст.ст. 6, 202, 204, 207, 526, 530, 625, 629, 1046, 1047, 1049, ЦК України, суд,-

в и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики в розмірі 8000,00 гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 640,00 гривень.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Закарпатської області через Мукачівський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя А.М.Заболотний