Справа № 444/2584/16-ц
Провадження № 2/444/141/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2017 року Жовківський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Зеліско Р. Й.,

при секретарі Мамедовій Г.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Жовква цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Жовківського району Львівської області, третя особа: Жовківська державна нотаріальна контора про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями в порядку спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до відповідача ОСОБА_2 сільської сільської ради Жовківського району Львівської області про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями в с. Пили по вул. Деревенка, 51, Жовківського району Львівської області.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1 в будинку, який станом на 30.06.1990 року відносився до колгоспного типу двору, головою якого була її мати ОСОБА_3, що стверджено випискою з погосподарської книги ОСОБА_2 сільської ради.

Стверджує, що 22.06.1992 року її мати померла що стверджено свідоцтвом про смерть III-СГ № 328566 виданим ОСОБА_2 сільською радою, актовий запис № 28.

Позивач заявляє, що на день смерті матері вона проживала разом з нею, вела спільне господарство, а тому фактично прийняла спадщину, вступивши в управління та володіння спадковим майном.

Зазначає, що з приводу спадкування після смерті матері вона звернулася до Жовківської державної нотаріальної контори, де відкрито спадкову справу № 340/2016, однак їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину із-за відсутності правовстановлюючого документу на будинок на імя матері, про що видано постанову.

Позивач стверджує, що те, що вона є дочкою померлої ОСОБА_3 стверджується свідоцтвом про її народження, дошлюбне прізвище нею змінено в звязку з одруженням, що підтверджується свідоцтвом про шлюб.

Згідно записів в погосподарській книзі ОСОБА_2 сільської ради ради власником будинку значилася мати як голова двору.

Враховуючи наведене вище просить визнати за нею право власності на житловий будинок в с. Пили по вул. Деревенка, 51, Жовківського району Львівської області, загальна площа якого 26, 6 кв.м., житлова 14,8 кв.м., допоміжна 11, 8 кв.м. з господарськими будівлями в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, яка померла 22.06.1992 року.

Позивач в судове засідання не зявилася, хоча про дату та час проведення такого була повідомлена належним чином, однак подала на адрес суду заяву у якій просить справу розглядати у її відсутності, позовні вимоги підтримала повністю, просить задоволити.

Представник відповідача ОСОБА_2 сільської ради Жовківського району Львівської області та представник третьої особи Жовківської державної нотаріальної контори в судове засідання не прибули, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, однак ними надіслано до суду листи у яких просять справу розглядати у їх відсутності, представник третьої особи не заперечила проти позовних вимог.

Оскільки сторони в судове засідання не зявились, відповідно до ч. 2 ст.197 ЦПК України фіксація судового засідання з допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак зясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку .

Статтею 3 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України № 15 від 25.05.1998 року, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 року не втратили права на частку в майні.

З виписки з погосподарської книги № 11 ОСОБА_2 сільської ради ( с. Пили) вбачається, що станом на 30.06.1990 року домогосподарство в с. Пили по вулиці Деревенка, 21 (особовий рахунок № 657) відносилося до колгоспної суспільної групи господарств. Членом та водночас головою даного колгоспного двору станом на 30.06.1990 року значилися ОСОБА_3.

Як вбачається з копії свідоцтва про смерть серії III-СГ № 328566 ОСОБА_3 померла 24.06.1992 року.

Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно.

Позивач ОСОБА_1 змінила своє дошлюбне прізвище «Шарко» на «Кулявець» внаслідок укладення шлюбу, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії I-УР № 008923 від 09.06.1960 року.

Той факт, що позивач є дочкою померлої ОСОБА_3 підтверджується свідоцтвом про народження позивачки серії 1 ЯР № 079856 від 10.04.1956 року.

Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних полежень Цивільного кодексу України від 16.01.2003 року, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Так як ОСОБА_3 померла 22.06.1992 року, тобто втратила цивільну правоздатність і дієздатність, а тому мала тільки права та обовязки до моменту смерті, а водночас станом на цю дату чинним був Цивільний кодекс Української РСР від 18.07.1963 року із змінами внесеними до нього, тому щодо спадкування після смерті ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5 потрібно керуватися саме нормами Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року із змінами внесеними до нього.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року із змінами внесеними до нього, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

З довідки № 1822, виданої виконкомом ОСОБА_2 сільської ради Жовківського району Львівської області 29.11.2016 року вбачається, що позивач проживала разом з своєю матірю ОСОБА_3 і вела спільне господарство в с. Пили, Жовківського району Львівської області. Після смерті матері гр. ОСОБА_1 користується земельною ділянкою, доглядає та ремонтує житловий будинок.

Оскільки позивач проживала разом зі своєю матірю і вела спільне господарство, суд приходить до висновку, що вона фактично вступила в управління і володіння спадковим майном і є такою, що прийняла спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_3, яка померла 22.06.1992 року.

Встановлено, що позивач звернулася 07.07.2016 року в Жовківську державну нотаріальну контору Львівської області із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину , але їй постановою Жовківської державної нотаріальної контори було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок в с. Пили, вул. Деревенка, 51, Жовківського району Львівської області, оскільки позивач не надала необхідні документи, що посвідчують право власності на спадкове нерухоме майно.

Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 392 ЦК України передбачено захист порушеного права шляхом пред'явлення власником майна позову про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до вимог п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Відповідно до ст. 80 ЦК України встановлено, що жилий будинок є обєктом права приватної власності.

Відповідно до ч.2 ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Оскільки станом на 30.06.1990 року та станом на 15.04.1991 року в житловому будинку в с. Пили по вул. Деревенка, 51, Жовківського району Львівської області проживала та була зареєстрована тільки ОСОБА_6 як член колгоспного двору, тому даний будинок їй одній належав на праві власності.

Відповідно до ч. 3 ст.3 Закону України від 01.07.2004р. «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обовязкової реєстрації.

Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства України, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок.

Позивач звернулася до державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак нотаріус їй відмовила у видачі свідоцтво про право на спадщину за законом.

Відповідно до п. 4.18 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.12 № 296/5 за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус розяснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття такого права власності не встановлена судом.

Згідно записів в погосподарській книзі ОСОБА_2 сільської ради ради, власником будинку значилася мати позивачки- Шарко ОСОБА_7 як голова двору.

Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. Дані погосподарських книг були звітом про житлові будинки, що знаходяться на праві власності громадян.

Таким чином, суд вважає, що право власності ОСОБА_3 було зареєстроване згідно вимог діючого на той момент законодавства в погосподарській книзі ОСОБА_2 сільської ради.

Виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків регулювалося, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України «Про власність», Законом України від 07 грудня 1990 року № 553-ХП «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування», Законом України від 2 грудня 1974 року «Про державний нотаріат», постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР», Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції У РСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та іншими нормативними актами. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

Так як позивач ОСОБА_1 як спадкоємець першої черги, яка проживала з померлою ОСОБА_3 на день її смерті, вела господарство, тобто фактично вступила в управління та володіння майном, а тому суд вважає її такою, що прийняла спадщину і за нею слід визнати право власності на спадкове майно.

Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 209, 212 - 215 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності на житловий будинок в селі Пили по вулиці Деревенка, 51, Жовківського району Львівської області, загальна площа якого 26, 6 кв. м., житлова, 14.8 кв. м., допоміжна 11.8 кв. м. з господарськими будівлями в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, яка померла 22.06.1992 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення суду, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду через Жовківський районний суд Львівської області.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Зеліско Р. Й.