АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 636/5026/15-ц Головуючий 1 інстанції Ковригін О.С.
Провадження № 22ц/790/1081/17 Доповідач: Коваленко І.П.
Категорія: договірні
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2017 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого Коваленко І.П

суддів Овсяннікової А.І., Бездітко В.М.

при секретарі Дмитренко А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 30 листопада 2016 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» вказував, що 28 листопада 2005 року між ним та ОСОБА_2 укладений кредитний договір за умовою якого відповідач отримав кредит у розмірі 1 340,27 грн. зі сплатою 25,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Зобов'язання за договором ОСОБА_2 належним чином не виконує, розмір простроченої заборгованості складає 783,98 грн.

В зв'язку з цим, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив суд стягнути з ОСОБА_2 на користь банку заборгованість по відсоткам за договором від 28 листопада 2005 року нарахованих на прострочену заборгованість по кредиту за період з 03 листопада 2010 року по 03 листопада 2015 року у розмірі 783,98 грн., а також стягнути з відповідача судові витрати.

У судовому засіданні представник відповідача заперечувала проти позову, просила відмовити у задоволенні позовних вимог через сплив строку позовної давності.

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 30 листопада 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю, судові витрати стягнути з відповідача.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на незаконність, необґрунтованість рішення, ухваленого з порушенням вимог матеріального та процесуального права, на невідповідність висновків суду фактичним обставинам по справі; вказує, що строк позовної давності не розповсюджується на спірні правовідносини, оскільки сторонами визначено договором строк позовної давності 5 років; тому, за період з 03 листопада 2010 року по 03 листопада 2015 року підлягає стягненню з відповідача сума заборгованості у розмірі 783,98 грн.

Колегія суддів, вислухавши суддю доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з пропуску позивачем строку позовної давності.

Такі висновки суду першої інстанції колегія суддів вважає правильними.

Відповідно до вимог ст.ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього кодексу.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що 28 листопада 2005 року на підставі заяви позичальника між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_2 укладено кредитний договір за умовою якого відповідач отримав кредит у розмірі 1 340,27 грн. зі сплатою 25,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Згідно умов укладеного договору, Кредитний договір складається із зави позичальника та умов і правил надання банківських послуг.

Відповідно до умов, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитним договором, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також інших витрат згідно Умов.

Відповідно до наданого суду розрахунку заборгованості за кредитним договором, встановлено, що відповідач не дотримувався умов кредитного договору, внаслідок чого за період з 03 листопада 2010 року по 03 листопада 2015 року сума простроченої заборгованості по кредиту складає 783,98 грн., з яких розмір простроченої заборгованості - 214,79 грн., розмір ставки в день - 0,2%, а кількість прострочених днів - 1 825.

Згідно частини 1 статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно частини 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до пункту 5.5. Умов надання споживчого кредиту фізичним особам, вказано, що терміни позовної давності по вимогам щодо стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки, пені, штрафів встановлюється сторонами тривалістю 5 років.

Статтею 256 ЦК України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Цивільним законодавством передбачено два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність.

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 259 ЦК України).

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем ОСОБА_2 до суду першої інстанції була подана заява про застосування строку позовної давності (а.с. 42).

Згідно Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), а саме п. 5.5 встановлено позовну давність по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів, тривалістю в п'ять років.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що заява позичальника від 28 листопада 2005 року, підписана сторонами, не містить домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності, а Умови надання споживчого кредиту фізичним особам не містять підпису відповідача ОСОБА_2, що ставить під сумнів ознайомлення відповідача в момент укладання договору саме з цими Умовами.

Таким чином, колегія вважає, що Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), пунктом 5.5 яких установлено позовну давність тривалістю в п'ять років, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі Умови не містять підпису позичальника; не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальника, або в подальшому такі Умови, зокрема щодо збільшення строку позовної давності, не змінювались. Адже у цій справі зміст пункту 4.2 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам, що зазначений у цих Умовах і в заяві позичальника, містить розбіжності.

Відповідна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 11 березня 2015 року (справа № 6-16цс15), від 04 листопада 2015 року (справа № 6-1926цс15) та, згідно зі ст. 360-7 ЦПК України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

У зв'язку із цим доводи апеляційної скарги про те, що Банк звернувся до суду у межах позовної давності, оскільки відповідачем була підписана заява про видачу кредиту, відповідно до якої він ознайомився з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), якими передбачено збільшення строку позовної давності до 5 років.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду законне і обґрунтоване, постановлено з дотриманням вимог матеріального в процесуального права і підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

На підставі наведеного та керуючись п.1ч.1 ст.307, 308, 313, п.1 ч.1 ст.314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» - відхилити.

Рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 30 листопада 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді