Київський районний суд м. Полтави
Справа № 552/6526/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем україни

22 березня 2017 року Київський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді Яковенко Н.Л.,

при секретарі Кондра Ю.Ю.,

за участю

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Полтава цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ квартири, що є спільною сумісною власністю подружжя, третя особа Публічне акціонерне товариство «ОСОБА_5 Аваль»,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 22 листопада 2016 року звернулася в суд з позовом до відповідача ОСОБА_3 про поділ квартири, що є спільною сумісною власністю подружжя.

Посилалася на те, що перебуває з відповідачем у шлюбі, за час спільного проживання та за рахунок спільних коштів було придбано квартиру АДРЕСА_1.

В своїй позовній заяві, посилаючись на норми ст. ст. 60, 70 СК України, просила суд поділити майно, що є обєктом спільної сумісної власності подружжя та виділити кожному із сторін у власність 1/2 частку квартири АДРЕСА_1.

В судовому засіданні позивач та представник позивача повністю підтримали подану до суду позовну заяву, посилаючись на викладені в ній обставини.

Відповідач в судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на те, що спірна квартира придбана виключно за його особисті кошти.

Представник третьої особи просив суд розглядати справу без його участі.

Суд, заслухавши пояснення осіб, які приймали участь в розгляді справи, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони по справі ОСОБА_3 та ОСОБА_1 з 23 серпня 2006 року перебувають в зареєстрованому шлюбі.

Також судом встановлено, що згідно з договором купівлі-продажу від 11 вересня 2006 року відповідач ОСОБА_3 прийняв у власність квартиру АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. ст. 60 Сімейного кодексу України, ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Оскільки спірне майно (квартира) було придбане подружжям ОСОБА_1 та ОСОБА_3 за час перебування в зареєстрованому шлюбі, суд приходить до висновку про обґрунтованість твердження позивача про те, що таке майно є обєктом спільної сумісної власності подружжя.

Твердження відповідача ОСОБА_3 про те, що квартира придбана за його особисті кошти судом не може бути прийняте до уваги з наступних підстав.

В силу норм Сімейного кодексу України належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається, зокрема, фактом придбання його під час шлюбу, а також спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. При цьому застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Нормами ст. 57 СК України передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема, майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Як встановлено судом та не оспорюється відповідачем, часом набуття спірної квартири ОСОБА_3 у власність є 11 вересня 2006 року, а шлюб між сторонами укладено 23 серпня 2006 року, тобто, часом набуття квартири у власність є період перебування сторін по справі у зареєстрованому шлюбі, який не розірвано і на час вирішення даної справи судом.

Встановлено, що на час придбання спірної квартири АДРЕСА_1 її вартість склала 167 273 грн. (пункт 3 договору купівлі-продажу).

Також дослідженими в справі доказами встановлено, що між відповідачем ОСОБА_3 та ПАТ «ОСОБА_5 Аваль» 31 серпня 2006 року укладено кредитний договір (договір про іпотечний кредит № 014/0039/74/68829) з отриманням відповідачем кредитних коштів в загальній сумі 25000 доларів США.

Зазначений розмір кредитних коштів банківською установою було надано відповідачу з цільовим призначенням для придбання квартири. При цьому між ПАТ «ОСОБА_5 Аваль» та ОСОБА_3 укладено договір іпотеки, за яким відповідач в забезпечення виконання своїх зобовязань за кредитним договором передав в іпотеку спірну квартиру.

Станом на час вирішення даної справи судом, кредитний договір між відповідачем та банківською установою є чинним, не є розірваним, станом на 09 лютого 2017 року залишок суми кредиту складає 12199,69 доларів США.

При цьому кредитний договір було укладено за час перебування сторін по справі в зареєстрованому шлюбі, кошти в рахунок погашення суми кредиту також сплачувалися в період перебування сторін в зареєстрованому шлюбі.

Отже, договір укладений та виконувався в інтересах обох з подружжя.

При цьому станом на час отримання відповідачем кредитних коштів офіційний курс гривні до іноземної валюти долара США склав 505 до 100 одиниць.

Отже, сума кредитних коштів в еквіваленті до грошової одиниці України склала 126 250 грн., (25000х5,05), що є значно більшою частиною від загальної суми вартості квартири, яка придбана за 167 273 грн.

Враховуючи розмір отриманого відповідачем кредиту з цільовим призначенням на придбання квартири, а також вартість квартири, твердження відповідача про те, що джерелом набуття квартири є його особисті грошові кошти в розмірі, еквівалентному 10000 доларів США, є безпідставними та такими, що не підтверджені жодними доказами.

Окрім того, як встановлено судом, квартира АДРЕСА_1 підшуковувалася для спільного проживання обома сторонами по справі та придбана саме з метою спільного проживання в ній ОСОБА_1 та ОСОБА_3, як подружжя.

На підставі викладеного, враховуючи встановлені судом обставини, суд приходить до висновку, що джерелом походження коштів, за які було придбано спірну квартиру, є кредитні кошти, отримані за кредитним договором, укладеним в інтересах сімї (обох сторін по справі), тобто джерелом набуття квартири є спільні кошти подружжя.

Згідно ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Статтею 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Оскільки частки співвласників в праві спільної сумісної власності подружжя є рівними, суд приходить до висновку, про необхідність поділу спільного майна подружжя та визнання за кожним із сторін по справі права власності на 1/2 частку квартири, як на частку в спільній сумісній власності подружжя.

Підстави для відходження від рівності часток власників відсутні.

Тому позовні вимоги ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя підлягають задоволенню в повному обсязі.

Необхідно поділити майно, що є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 та визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_3 право власності за кожним на 1/2 частку АДРЕСА_2, як на частку в спільній сумісній власності подружжя.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України на користь позивача з відповідача підлягають стягненню понесені судові витрати в сумі 2034,50 грн.

Керуючись ст.ст. 209, 213-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Поділити майно, що є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку квартири № 53 по вулиці Великотирновська, будинок номер 31/1 в місті Полтава, як на частку в спільній сумісній власності подружжя.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частку квартири № 53 по вулиці Великотирновська, будинок номер 31/1 в місті Полтава, як на частку в спільній сумісній власності подружжя.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати в розмірі 2034 грн. 50 коп.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Полтавської області через Київський районний суд м. Полтави шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий суддя /підпис/ ОСОБА_6

Суддя Н.Л.Яковенко

22.03.2017