З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
Рівненський міський суд Рівненської області
в особі головуючого-судді Бучко Т.М.
секретар Соломон О.М.
з участю позивача ОСОБА_1
представника позивача ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Європак» про стягнення заборгованості по заробітній платі та моральної шкоди,
В обгрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що працювала бухгалтером ТОВ «Європак». 20 травня 2016 року була звільнена з роботи за угодою сторін. В день звільнення відповідач не провів з нею повний розрахунок, на звернення з вимогою про виплату заборгованості із заробітної плати не реагує. В звязку з порушенням строків виплати заробітної плати їй має бути сплачено компенсацію втрати частини заробітної плати. Дії відповідача призвели до моральних страждань, втрати впевненості в завтрашньому дні, необхідності прикладання нею додаткових зусиль по організації свого життя.
Представник відповідача в судове засідання повторно не зявився. Про дату, місце та час розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення. Заяв про розгляд справи у його відсутності від представника відповідача до суду не надходило.
Відповідно до ст.224 ЦПК України за згодою позивача суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Суд, заслухавши пояснення позивача та її представника, зясувавши обставини та дослідивши представлені у справі докази, дійшов таких висновків.
Суд встановив, що позивач з 1 жовтня 2014 року до 20 травня 2016 року працювала на посаді бухгалтера ТОВ «Європак», що підтверджується копією трудової книжки позивача БТ-ІІ № 1012920. Наказом № 2-к від 19 травня 2016 року позивач звільнена з роботи за угодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП України.
У відповідності до ст..43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Статтею 115 КЗпП України та ст..24 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
Згідно із ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, у станови, організації, провадиться в день звільнення. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
Враховуючи, що на день звільнення позивачу не було здійснено виплату належної їй заробітної плати і на даний час існує заборгованість по заробітній платі, що підтверджується наявними у справі доказами, позовна вимога в цій частині підлягає до задоволення в повному обсязі.
Відповідно до положень ст.34 Закону України «Про оплату праці» та ст.2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.
Суд приймає до уваги проведений позивачем розрахунок розміру компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати, оскільки він здійснений у відповідності до ст.3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати».
Таким чином, вимога про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати в сумі 402,23 грн. обґрунтована та підлягає задоволенню.
Відповідно до ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Розмір моральної ( немайнової ) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань ( фізичних, душевних, психічних тощо ), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат ( їх тривалості, можливості відновлення тощо ) та з урахуванням інших обставин ( п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової ) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року ).
Суд погоджується з доводами позивача, що невиплатою заробітної плати йому завдана моральна шкода, і, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, вважає за необхідне позов в цій частині задовольнити частково в розмірі 1000 грн.
За правилами ч.1 ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені нею та документально підтверджені витрати по оплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
На підставі наведеного та керуючись ст.10, 60, 88, 212-215, 224-226 ЦПК України, ст.115, 116, 237-1 КЗпП України, суд
Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Європак» про стягнення заборгованості по заробітній платі та моральної шкоди - задовольнити частково.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Європак» на користь ОСОБА_1 110 грн. 24 коп. у відшкодування судових витрат.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю на користь держави 640 грн. судового збору.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем до Рівненського міського суду протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржене позивачем до Апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя :