Номер провадження: 22-ц/785/1479/17
Головуючий у першій інстанції Абухін Р. Д.
Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.01.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

- головуючого судді - Заїкіна А.П.,

- суддів: - Гайворонського С.П., Калараш А.А.,

за участю секретаря - Гарбуз В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 03 листопада 2014 року,

встановила:

У жовтні 2013 р. товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі - ТОВ «Кредитні ініціативи») звернулося до суду із вищезазначеним позовом, в якому просило стягнути з відповідачки заборгованість за укладеним з товариством з обмеженою відповідальністю «ПростоФінанс» (далі - ТОВ «ПростоФінанс») кредитним договором № 8 від 21.10.2008 р. у розмірі - 88 220,21 грн., яка складається з: - заборгованість за кредитом - 55 477,28 грн.; - заборгованість по відсоткам - 19 101,45 грн.; - комісія - 5 124,87 грн.; - штраф - 8 516,61 грн..

Позовні вимоги ТОВ «Кредитні ініціативи» обґрунтовувало тим, що за умовами укладеного між ТОВ «ПростоФінанс» та ОСОБА_4 кредитного договору № 8 від 21.10.2008 р. остання отримала кредит у розмірі - 99 900,00 грн., строком - до 10.10.2013 р., зі сплатою процентів за користування грошима у розмірі - 14,5% річних.

18.05.2012 р. між ТОВ «ПростоФінанс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, відповідно до якого до ТОВ «Кредитні ініціативи» перейшло право вимоги за кредитними договорами, зокрема, і за кредитним договором № 8 від 21.10.2008 р..

Позичальник свої обов'язки з повернення кредиту, сплати процентів не виконала. Станом на 10.09.2013 р. виникла заборгованість у вищевказаному розмірі.

Відповідачу було направлено письмове попередження про порушення умов зобов'язання, яке залишилося без задоволення.

Сторони у судове засідання не з'явилася. Про час і місце розгляду справи сповіщені належним чином.

Представник позивача надав заяву про підтримку позову, розгляд справи за його відсутності, не заперечував проти ухвалення заочного рішення.

Відповідач причини неявки не повідомив. Заяв та клопотань не надав.

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 03.11.2014 р. позов ТОВ «Кредитні ініціативи» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи»: 1) заборгованість за кредитним договором № 8 від 21.10.2008 р. у розмірі - 88 220,21 грн.; 2) судовий збір у сумі - 882,20 грн..

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 03.10.2016 р. заява ОСОБА_4 від 13.09.2016 р. про перегляд вищевказаного заочного рішення залишена без задоволення.

ОСОБА_4 в апеляційній скарзі просить заочне рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову ТОВ «Кредитні ініціативи». Посилається на те, що заочне рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апелянт та її представник у судовому засіданні підтримали викладені в апеляційній скарзі доводи та вимоги.

ТОВ «Кредитні ініціативи» письмових заперечень на апеляційну скаргу не надало. У судовому засіданні його представник вважав необхідним скаргу відхилити, заочне рішення суду першої інстанції залишити без змін. Посилався на необґрунтованість скарги.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України колегія суддів перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Ухвалюючи заочне рішення про задоволення позову ТОВ «Кредитні ініціативи», суд першої інстанції виходив з того, що позов є обґрунтованим (а. с. 67 - 68).

Колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції, на підставі наданих сторонами і досліджених судом доказів, дійшов правильного висновку про задоволення позову. Висновки суду відповідають обставинам справи, вимогам діючого законодавства (ст. ст. 11, 15, 509, 525, 526, 1054 ЦК України, ст. ст. 11, 60, 179, 213 ЦПК України). Доводи апеляційної скарги не спростовують вказаних висновків суду.

Висновки суду першої інстанції зроблені, відповідні правовідносини між сторонами встановлені на підставі наявних у справі і наданих сторонами доказів.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що відповідно до укладеного між ТОВ «ПростоФінанс» та ОСОБА_4 кредитного договору № 8 від 21.10.2008 р (а. с. 5 - 8), анкети позичальника (а. с. 9), заяви ОСОБА_4 на отримання кредиту (а. с. 10), платіжного доручення № від 27.10.2008 р. про перерахування грошей у сумі - 99 900,00 грн. (а. с. 11) остання отримала кредит у розмірі - 99 900,00 грн., строком - до 10.10.2013 р., зі сплатою процентів за користування грошима у розмірі - 14,5% річних.

Цільове призначення кредиту - для оплати автомобіля «КІА Сееd», 2008 року випуску (п. 1.2 кредитного договору).

Кредит надано шляхом перерахування всієї суми кредиту на банківський рахунок, вказаний позичальником у письмовій заяві наданій Кредитодавцеві (п. 2.4 кредитного договору).

18.05.2012 р. між ТОВ «ПростоФінанс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, відповідно до якого до ТОВ «Кредитні ініціативи» перейшло право вимоги за кредитними договорами, зокрема, і за кредитним договором № 8 від 21.10.2008 р. (а. с. 14 - 18, 21).

Позичальник свої обов'язки з повернення кредиту, сплати процентів не виконала. Станом на 10.09.2013 р. виникла заборгованість у загальному розмірі - 88 220,21 грн., яка складається з: - заборгованість за кредитом - 55 477,28 грн.; - заборгованість по відсоткам - 19 101,45 грн.; - комісія - 5 124,87 грн.; - штраф - 8 516,61 грн. (а. с. 22).

20.08.2013 р. ТОВ «Кредитні ініціативи» направило ОСОБА_4 вимогу про погашення боргу (а. с. 24 - 25). Відповідачка борг не погасила.

Між сторонами виникли правовідносини з кредитного договору.

За змістом ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори.

За правилами, передбаченими ст. ст. 509, 525, 526 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Оскільки беззаперечно встановлено, що наданий кредит відповідачка не повернула, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення заборгованості.

Апелянт не надала суду доказів, які б спростовували вищевказані висновки суду першої інстанції.

Доводи апелянта щодо не підписання нею кредитного договору, не отримання кредиту спростовуються вищевказаними дослідженими колегією суддів: - кредитним договором (а. с. 5 - 8), який не визнаний недійсним. Відповідно до розписки (а. с. 5) чоловік відповідачки - ОСОБА_5 надав тільки згоду на отримання кредиту своєю дружиною - ОСОБА_4. Підпис ОСОБА_5 явно відрізняється від підпису ОСОБА_4; - підписаною відповідачкою заявою від 23.10.2008 р. на видачу кредиту (а. с. 10). Доказів, що підпис на заяві про видачу кредиту, у кредитному договорі вчинено не відповідачкою не надано; - платіжним дорученням від 27.10.2008 р. (а. с. 11) про перерахування коштів у сумі - 99 900,00 грн. відповідно до умов кредитного договору. В апеляційному суді апелянт пояснила, що кредитний договір було укладено в період шлюбу з ОСОБА_5. Також колегією суддів у судовому засіданні був оглянутий паспорт ОСОБА_4 з підписом останньої.

Щодо доводів апелянта про її несповіщення про судові засідання колегія суддів зазначає наступне. У кредитному договорі ОСОБА_4 вказала зареєстровану адресу свого проживання - АДРЕСА_1. Судова повістка про виклик у судове засідання призначене на 29.04.2015 р., яка була направлена за вищевказаною адресою, повернулася з приміткою пошти - «Не проживає». Відомості про те, що відповідачка повідомила Кредитодавця про зміну адреси свого проживання, відповідно до п. 5.1.3 кредитного договору (а. с. 6 зворотня сторона), матеріали справи не містять.

Після встановлення судом відповідно до відомостей відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області про те, що ОСОБА_4 знялася з реєстрації у Кілійському районі Одеської області і вибула до м. Одеси (а. с. 41), і що остання зареєструвала свої місце проживання за адресою - АДРЕСА_2 (а. с. 44), судові повістки про виклик у судові засідання, призначені на 11.08.2014 р. та 03.11.14 р., які були направлені за встановленою адресою проживання відповідачки, повернулися до суду з приміткою пошти - «За закінченням терміну зберігання». Вказане свідчить про недобросовісне виконання відповідачкою як свого обов'язку за кредитним договором щодо негайного повідомлення Банк про зміну місця фактичного проживання, місця реєстрації (п. 5.1.3), так і обов'язку з отримання у відділенні поштового зв'язку судової повістки.

Крім того, колегія суддів приймає до уваги, що порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (ч. 3. ст. 309 ЦПК України). Як було вказано вище, під час апеляційного перегляду встановлено, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини по справі, правовідносини сторін. Інших доводів, зокрема, щодо розрахунку заборгованості, який колегією суддів перевірений, визнаний правильним, апеляційна скарга не містить, свого варіанту розміру заборгованості апелянт не надав (ст. 303 ЦПК України).

Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_4 є необґрунтованою, її треба відхилити.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін. Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За викладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів ОСОБА_4, а також для прийняття доводів апеляційної скарги останньої у суду апеляційної інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 03 листопада 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена до касаційного суду протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: С. П. Гайворонський

А. А. Калараш