Номер провадження: 22-ц/785/2005/17
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Комлева О. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.01.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.

суддів Журавльова О.Г., Кравця Ю.І.

при секретарі Ліснік Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 12 квітня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про усунення перешкод у здійсненні права користування майном шляхом вселення,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2016 року ОСОБА_3 звернувсядо суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про усунення перешкод у здійсненні права користування майном шляхом вселення, посилаючись на те, що йому на праві приватної власності належить 1/4 частина квартири АДРЕСА_1. Вказана квартира є його зареєстрованим місцем проживання. Також відповідачам у вказаній квартирі належить по 1/4 частини квартири.

За час його тимчасового мешкання в м. Антрацит Луганської області, відповідачі поміняли замки на вхідних дверях і не впускають його до квартири, створюючи перешкоди у користуванні належним йому майном.

Також позивач зазначив, що іншого житла він не має, є інвалідом 2 групи та потребує постійного придбання медикаментів, існує виключно на пенсію та не може орендувати інше житло.

На підставі вищевикладеного, позивач просив суд усунути перешкоди у здійсненні права на користування його майном, а саме: 1/4 частиною квартири АДРЕСА_1, шляхом його вселення у зазначену квартиру.

В судовому засіданні позивач позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити.

Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про слухання справи були повідомлені належним чином.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 12 квітня 2016 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про усунення перешкод у здійсненні права користування майном шляхом вселення задоволений. Вселений ОСОБА_3 у квартиру АДРЕСА_1.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_2подала апеляційну скаргу, в якої просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким в задоволені позову відмовити, посилаючись на те, що судом порушені норми матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Згідно п. 3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно ст.11 ЦПК України, розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив матеріали справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом встановлено, що відповідно до розпорядження органу приватизації №6774 від 25.11.1999 року ОСОБА_3 передано у приватну власність квартиру АДРЕСА_1. (а.с.83).

Як вбачається з свідоцтва про право власності на житло квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності в рівних частках позивачу ОСОБА_3 та відповідачам ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 (а.с.84).

Судом встановлено, що відповідачі дійсно не впускають позивача проживати у вказаній вище квартирі і не бажають щоб він у ній мешкав взагалі.

Також судом встановлено, що ОСОБА_3 є інвалідом 2 групи (а.с.7), іншого житла у нього немає.

Задовольняючи позов ОСОБА_3 про усунення перешкод у здійсненні права користування майном шляхом вселення у квартиру АДРЕСА_1, суд першої інстанції виходив з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою ст. 353 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Власність зобов'язує.

Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Держава не втручається у здійснення власником права власності.

Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном шляхом подачі негаторного позову.

Таким чином судом встановлено, що сторони на час винесення рішення суду є співвласниками спірної квартири у рівних частках і мають рівне право на здійснення повноважень власника, тобто права володіти, користуватися, розпоряджатися своєю частиною квартири.

Суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку, що право позивача на користування частиною спірною квартирою, співвласником якого він є, на момент винесення рішення суду об'єктивно порушено, у зв'язку з чим задовольнив позовні вимоги у повному обсязі.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що суд розглянув справу не з'ясувавши істотні обставини справи, які мають в край важливе значення для правильного вирішення спору, оскільки розглянув справу за відсутністю відповідачів, фактично позбавив їх можливості надати належні докази та пояснення в обґрунтування заперечень, не приймаються судом до уваги, оскільки спростовуються матеріалами справи, а саме тим, що суд приймаючи рішення повно та всебічно дослідив всі матеріали справи та надані до суду заперечення ОСОБА_2 та ухвалив рішення, згідно з вимогами чинного законодавства.

Інші доводи апеляційної скарги також не приймаються до уваги, оскільки вони також спростовуються матеріалами справи, а письмових доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги до суду надано не було.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення рішення суду, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційної скарги доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги на увагу не заслуговують, та задоволенню не підлягають, підстав для ухвалення нового рішення - не має.

Судова колегія, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв'язку з чим апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2- відхилити.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 12 квітня 2016року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ О.Г. Журавльов

______________________________________ Ю.І. Кравець