Єдиний унікальний номер 227/428/17 Номер провадження 22-ц/775/597/2017
Головуючий в I інстанції Левченко А.М. Єдиний унікальний номер 227/428/17
суддя доповідач Новосядла В.М Номер провадження 22-ц/775/597/2017
У Х В А Л А

І М Е Н Е М УК Р А Ї Н И

30 березня 2017 року м. Бахмут

Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Новосядлої В.М.,

суддів: Краснощокової Н.С., Новосьолової Г.Г.,

за участю секретаря Ротар Я.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 28 лютого 2017 року у цивільній справі за зустрічним позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», треті особи публічне акціонерне товариство «Омега Банк», ОСОБА_2 про захист прав споживачів шляхом визнання недійсним кредитного договору,

В С Т А Н О В И В :

Ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 28 лютого 2017 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», треті особи: публічне акціонерне товариство «Омега Банк», ОСОБА_2, про захист прав споживачів шляхом визнання недійсним кредитного договору, визнано неподаною та повернуто позивачу.

Не погодившись із вказаною ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції з таких підстав:

- суд першої інстанції помилково дійшов висновку, що отриманий позивачем кредит не є кредитом на споживчі потреби, оскільки цільовим призначенням кредитних коштів є задоволення потреб позивача по забезпеченню його житлом;

- посилання суду на положення частини 1 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо заборони надання на території України споживчих кредитів в іноземній валюті є неправильним, оскільки на час укладання кредитного договору зазначена норма закону не була чинною;

- судом не враховано, що положення Закону України «Про захист прав споживачів» поширюються на правовідносини щодо фінансових послуг.

Під час розгляду справи в апеляційній інстанції сторони та треті особи не з'явились, повідомлені належним чином про час і місце розгляду справи, про що свідчать направлені на їх адреси телефонограми, які зареєстровані в журналі телефонограм апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали цивільної справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для вирішення питання щодо відкриття провадження з таких підстав.

Визнаючи неподаною та повертаючи зустрічну позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що у встановлений судом строк позивач не усунув недоліки, викладені в ухвалі про залишення позовної заяви без руху, а саме, позивачем не сплачено судовий збір за подання позову та не усунуто недоліки щодо змісту позовної заяви.

Але з таким висновком суду погодитись неможливо з таких підстав.

Із матеріалів справи вбачається.

Публічне акціонерне товариство «Альфа Банк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

ОСОБА_1 подав зустрічний позов до публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», треті особи: публічне акціонерне товариство «Омега Банк», ОСОБА_2, про захист прав споживачів, шляхом визнання недійсним кредитного договору.

Ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 17 лютого 2017 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_3залишено без руху та надано строк для усунення недоліків (а.с. 8).

Залишаючи зустрічну позовну заяву без руху, суд першої інстанції зобов'язав ОСОБА_1 сплатити судовий збір, посилаючись на те, що Закон України «Про захист прав споживачів» щодо звільнення від сплати судового збору не поширюється на правовідносини між сторонами, а також зазначив про необхідність послатись на конкретну норму права як підставу визнання договору недійсним.

20 лютого 2017 року ОСОБА_1 отримав копію ухвали про залишення позовної заяви без руху, що підтверджується розпискою, яка є в матеріалах справи (а.с. 9).

28 лютого 2017 року ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області зустрічну позовну заяву визнано неподаною та повернуто позивачу (а.с. 10).

Що стосується вимог суду першої інстанції про сплату судового збору при подачі зустрічного позову, то апеляційний суд виходить із наступного.

Відповідно до частини 3 статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, пов'язаними з порушенням їх прав.

Оскільки Закон не визначає певних меж своєї дії, судам слід мати на увазі, що до відносин, які ним регулюються, належать, зокрема, ті, що виникають із договорів купівлі-продажу, майнового найму (в тому числі найму (оренди) жилого приміщення - в частині відносин між наймачем (орендарем) і наймодавцем (орендодавцем), який одночасно є виконавцем комунальних послуг і послуг по ремонту житлового фонду та інженерного обладнання), побутового прокату, безоплатного користування майном, підряду (в тому числі побутового замовлення чи абонементного обслуговування), доручення, перевезення громадян та їх вантажу, комісії, схову, страхування, із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг). Відносини, щодо захисту прав споживачів можуть виникати також з актів законодавства або з інших угод, які не суперечать Закону (пункт 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» №5 від 12 квітня 1996 року із подальшими змінами)

В Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_5 щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) N15-рп/2011 від 10 листопада 2011 року зазначено, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Виходячи з наведеного, висновок суду першої інстанції про зобов'язання ОСОБА_1 сплатити судовий збір є помилковим.

Постановляючи ухвалу про залишення позову без руху, суд першої інстанції також зазначив на необхідність вказати конкретні норми Цивільного Кодексу чи Закону України «Про захист прав споживачів» які є підставами визнання кредитного договору недійсним.

Звертаючись до суду із зустрічним позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що під час укладання кредитного договору відбулося обмеження його прав як споживача фінансових послуг на одержання інформації про умови кредитування, зокрема позивача не було ознайомлено з додатками до кредитного договору, не повідомлено про розмір процентів, які підлягали сплаті та не було надано графіку погашення відсотків за договором про надання кредиту.

Відповідно до пунктів 3, 5, 6 частини 2 статті 119 ЦПК України позовна заява повинна містити зміст позовних вимог, виклад обставин, якими позивач обґрунтовує вимоги, зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину.

Оскільки підставою позову є фактичні обставини, що наведені у заяві, то зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору (пункт 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року N5 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду").

У позовній заяві ОСОБА_1 навів фактичні обставини, якими він обґрунтовує свої вимоги.

Вирішуючи питання про характер правовідносин між споживачем та продавцем (виготівником, виконавцем), про наявність підстав і умов їх виникнення, про права і обов'язки сторін, суд має виходити як із норм Закону і прийнятих згідно з ним актів законодавства, так і з відповідних норм Цивільного кодексу України та іншого законодавства, що регулюють ті ж питання і не суперечать Закону (пункт 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» №5 від 12 квітня 1996 року з подальшими змінами).

Таким чином, сама по собі відсутність у позовній заяві чи додатках до неї конкретної правової норми на обґрунтування позову не перешкоджає розгляду справи, а тому не є підставою для залишення позову без руху та визнання позовної заяви неподаною.

Виходячи із встановлених обставин, наданих сторонами доказів та вимог закону, суд першої інстанції помилково прийшов до висновку про визнання позовної заяви неподаною, що свідчить про порушення судом порядку, встановленого для його вирішення.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

За таких обставин ухвала суду про повернення заяви підлягає скасуванню з направленням справи у суд першої інстанції на новий розгляд для вирішення питання щодо відкриття провадження у справі.

Керуючись статтями 312, 315 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 28 лютого 2017 року скасувати і справу направити у суд першої інстанції для вирішення питання щодо відкриття провадження по справі.

Ухвала набирає законної сили негайно і може бути оскаржена безпосередньо до касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: