Справа №490/9364/16-ц 28.03.2017 280317 28.03.2017
Провадження №22-ц/784/825/17
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Головуючий по 1 інстанції Черенкова Н.П.
Категорія 44 Доповідач апеляційного суду ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

28 березня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого - Яворської Ж.М.,

суддів Базовкіної Т.М., Кушнірової Т.Б.,

при секретарі судового засідання - Богуславській О.М.,

за участю представника позивача - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3 та її представника - ОСОБА_4,

представника третьої особи - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу

Миколаївського академічного українського театру драми та музичної комедії

на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 09 лютого 2017 року по цивільній справі за позовом Миколаївського академічного українського театру драми та музичної комедії до ОСОБА_3, ОСОБА_6 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - виконавчий комітет Миколаївської міської ради, про виселення із службового приміщення,-

в с т а н о в и л а :

У вересні 2016 року Миколаївський академічний український театр драми та музичної комедії (далі Театр) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_6, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - виконавчий комітет Миколаївської міської ради, про виселення із службового приміщення.

В обґрунтування позову позивач зазначав, що на виконання розпорядження Миколаївської обласної державної адміністрації від 02 серпня 1999 року №466-р, Управлінням капітального будівництва облдержадміністрації за договором купівлі-продажу від 27 серпня 1999 року для Театру була придбана двохкімнатна квартира №60 по проспекту Леніна (Центральний), 76 в м. Миколаєві з наступною передачею на баланс Театру.

Рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 22 жовтня 1999 року № 624 спірну квартиру включено до складу службових приміщень і розподілено як службову квартиру із видачею спеціального ордеру на імя ОСОБА_7, який працював у Театрі на посаді артиста вокаліста вищої категорії. Останній разом із сім'єю - дружина ОСОБА_3 і неповнолітній син ОСОБА_6,ІНФОРМАЦІЯ_1, вселилися до квартири та зареєструвались в ній.

У 2000 році ОСОБА_7 припинив трудові відносини з Театром та перейшов працювати до іншого театру в інше місто, та виїхав із службового приміщення.

Відповідач ОСОБА_3 працювала у Театрі з 14 грудня 1999 року по 29 жовтня 2001 року на посаді артистки вокалісти 1 категорії, а з 1 серпня 2003 року по 17 вересня 2013 року на посаді артистки вокалістки вищої категорії.

04 квітня 2005 року шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 розірвано.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 27 червня 2008 року ОСОБА_7 визнано таким, що втратив право користування квартирою №60 по проспекту Леніна (Центральний), 76 в м. Миколаєві.

Посилаючись на вищевикладене та зазначаючи, що гарантії, передбачені ст. 125 ЖК України на відповідачів не розповсюджуються оскільки ОСОБА_3 хоча і пропрацювала у Театрі більше десяти років, проте її право на користування цим службовим приміщенням є похідним від трудового договору її колишнього чоловіка; а син ОСОБА_6 на теперішній час досяг повноліття, позивач просив виселити ОСОБА_3 та ОСОБА_6 з службової квартири №60 по проспекту Леніна (Центральний), 76 в м. Миколаєві без надання іншого житлового приміщення.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 09 лютого 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі Миколаївський академічний український театр драми та музичної комедії, посилаючись на незаконність рішення суду першої інстанції, порушенням норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, невірне застосування до спірних правовідносин норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

У запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_3, вважаючи рішення законним та обґрунтованим, просила залишити його без змін, відмовивши у задоволенні апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивача, відповідача та її представника, представника третьої особи, перевіривши правильність рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню із таких підстав.

Згідно ст. 3 ЦПК України, ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За ст. 4 ЦПК України, суд захищає права, свободи та інтереси виключно у спосіб, визначений Законом.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень ( ст. 10 ч.3 ЦПК України).

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло.

Згідно з ч.4 ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням не інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, відповідно до розпорядження Миколаївської обласної державної адміністрації від 02 серпня 1999 року №466-р, договору купівлі-продажу від 27 серпня 1999 року Управлінням капітального будівництва облдержадміністрації для Театру була придбана двохкімнатна квартира №60 по пр. Леніна (Центральний), 76 в м. Миколаєві з наступною передачею на баланс Театру (а.с.9,10,11).

Рішенням виконкому Миколаївської міської ради від 22 жовтня 1999 року № 624 спірну квартиру №60 по пр. Леніна (Центральний), 76 в м. Миколаєві включено до складу службових приміщень і розподілено як службову квартиру із видачею спеціального ордеру на імя ОСОБА_7 для її заселення сім'єю в складі: дружини ОСОБА_3 і неповнолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 ( а.с.13).

07 лютого 2000 року ОСОБА_7 та членам його сім'ї ОСОБА_3 та ОСОБА_6 виконавчим комітетом Миколаївської міської ради був виданий ордер №001641 на зайняття жилого приміщення квартири №60 по пр. Леніна (Центральний), 76 в м. Миколаєві ( а.с.15).

За актом передачі службового приміщення від 07 лютого 2000 року службове приміщення за адресою: пр. Леніна (Центральний), 76, кв. 60, передано артисту театру ОСОБА_7 та його сімї для користування нею та утримання її в належному стані. Після чого вони вселились до квартири та зареєструвались в ній ( а.с.14).

Згідно довідки №02-17/07 від 08 листопада 2013 року ОСОБА_7 працював в Театрі на посаді артиста-вокаліста вищої категорії з 17 листопада 1998 року (наказ про прийняття на роботу від 17.11.1998 року №79-К). 15 серпня 2000 року він звільнився з роботи за ст.38 КЗпП України (наказ про припинення трудового договору від 15.08.2000 року №49-К) ( а.с.46).

04 квітня 2005 року шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 було розірвано.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 27.06.2008 року ОСОБА_7 визнано таким, що втратив право користування квартирою №60 по пр. Леніна (Центральний), 76 в м. Миколаєві.

Як вбачається з довідки №01-18/70 від 17 вересня 2013 року ОСОБА_3 працювала в Театрі:

з 14 грудня 1999 року по 29 жовтня 2001 року на посаді артистки - вокалістки 1 категорії згідно наказів: про прийняття на роботу від 14 грудня 1999 року №96-К; про звільнення у звязку зі вступом для навчання в ассистентуру стажуванні від 29 жовтня 2001 року №92-К);

з 01 серпня 2003 року по 17 вересня 2013 року на посаді артистки-вокалістки вищої категорії в режимі неповного робочого часу (20 годин на тиждень) за сумісництвом, згідно наказів: про прийняття на роботу за сумісництвом від 01.08.2003 року №64-К; про звільнення за власним бажанням від 17.09.2013 року №118-К/ТР.

З часу звільнення ОСОБА_7 з Театру, тобто з 2000 року і до серпня 2013 року( до часу звільнення ОСОБА_3І.), останній вимог до відповідача про виселення не предявляв.

Лише після звільнення вже ОСОБА_3 з театру, 30 вересня 2013 року дирекція Театру звернулася до неї з листом - вимогою про звільнення службового житла у зв'язку з її звільненням за власним бажанням. При цьому, отримати цей лист ОСОБА_3 відмовилась, про що 02 жовтня 2013 року складений відповідний акт.

Згідно ст. 124 ЖК України, робітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадяни, які виключені з членів колгоспу або вийшли з колгоспу за власним бажанням, підлягають виселенню із службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого жилого приміщення.

Проте положеннями ст. 125 ЖК України передбачено, що без надання іншого житлового приміщення у випадках, зазначених у ст. 124 ЖК України, не може бути виселено осіб, зокрема, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надали їм службове приміщення, не менш як десять років; одиноких осіб з неповнолітніми дітьми, які проживають разом з ними.

Відповідно до п.20 Постанови Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України, оскільки в силу ст. 125 ЖК України деякі категорії громадян, які проживають у службових жилих приміщеннях, не підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення, при розгляді справ про виселення зі службових жилих приміщень необхідно з'ясовувати, чи користуються відповідачі зазначеною пільгою. Зокрема, особи, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надали їм жиле приміщення, не менше 10 років, користуються такою пільгою і в тому разі, коли цей стаж переривався.

Згідно довідки ТОВ «Центральний-1» від 15 листопада 2013 року в спірній квартирі зареєстровані відповідачка та її син ОСОБА_6,ІНФОРМАЦІЯ_1, який на теперішній час вже є повнолітнім.

У листопаді 2013 року Театр звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про виселення з неповнолітньою дитиною із службової квартири без надання іншого житлового приміщення.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 18 вересня 2014 року позов Миколаївського Академічного Українського Театру драми та музичної комедії задоволено, виселено ОСОБА_3, ОСОБА_6 з квартири №60 по пр. Леніна (Центральний), 76 в м. Миколаєві без надання іншого житлового приміщення.

Рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 17 грудня 2014 року вищевказане рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове, яким у задоволенні позову Театру відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 січня 2015 року відмовлено Театру у відкритті касаційного провадження у справі за позовом Миколаївського Академічного Українського Театру драми та музичної комедії до ОСОБА_3, третя особа - виконавчий комітет Миколаївської міської ради, про виселення без надання іншого житлового приміщення.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що в силу ст.125 ЖК України ОСОБА_3 не може бути виселена із спірної службової квартири без надання іншого житлового приміщення оскільки є одинокою особою з неповнолітнім сином, який проживає разом з нею та пропрацювала в театрі більше 13 років.

У відповідності до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Не потребують доказування обставини, встановлені рішенням суду, тобто ті обставини, щодо яких мав місце спір і які були предметом судового розгляду. Не має преюдиційного значення оцінка судом конкретних обставин справи, які сторонами не оспорювались, мотиви судового рішення, правова кваліфікація спірних відносин.

Встановлені судовим рішенням у тій справі підстави відмови у задоволенні позову Театру, а саме те, що в силу ст.125 ЖК України ОСОБА_3 не може бути виселена із спірної службової квартири без надання іншого житлового приміщення оскільки пропрацювала в театрі більше 13 років, відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України має преюдиційне значення для суду при вирішенні цієї справи і суд не вправі змінювати його.

А тому, аргументи апеляційної скарги щодо наявності підстав для виселення ОСОБА_3 із займаної нею квартири без надання їй іншого житлового приміщення з посиланням на те, що її право користування є похідним від права користування особи, якій вона надавалася, за наявності підстав передбачених ст.125 ЖК України, значення не мають.

З врахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, з яким погоджується колегія суддів, про відсутність підстав для задоволення позову позивача щодо її виселення.

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права (п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 "Про судове рішення у цивільній справі").

З врахуванням викладеного, суд першої інстанції у повній мірі забезпечив права ОСОБА_3 гарантовані їй Конституцією України, з врахуванням норм права, які регулюють дані правовідносини, підстав для його скасування в цій частині колегія суддів не вбачає.

Крім того, позивачем відповідачеві ОСОБА_3 інше житлове приміщення запропоновано не було, що підтвердили у суді апеляційної інстанції представник позивача та сама відповідачка.

Між тим, колегія суддів не погоджується з рішенням суду щодо відмови у задоволенні вимог в частині виселення ОСОБА_6 Більш того, суд першої інстанції у рішенні навіть не навів підстав такої відмови.

Як вище зазначалося спірна квартира була надана ОСОБА_7 як працівникові Театру, який у 2000 році звільнився за власним бажанням і виїхав за межі м. Миколаєва.

Колишня дружина ОСОБА_3 та їх на той час неповнолітній син лишилися проживати у цій квартирі.

Згідно з ч. 2 ст. 123 ЖК України до користування службовими жилими приміщеннями застосовуються правила про договір найму жилого приміщення (крім правил, передбачених цією і іншими статтями ЖК), в тому числі правила ст. 64 ЖК України про права і обов'язки членів сім'ї наймача і ст. 109 ЖК України про те, що виселення із займаного жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду допускається лише з підстав, установлених законом.

Крім випадків, передбачених ст.ст. 110, 111,112, 116, 117 ЖК України, наймач службового жилого приміщення і члени його сім'ї можуть бути виселені з цього приміщення тільки при припиненні трудових відносин, в зв'язку з якими це приміщення надавалося (ст.ст. 124, 125 ЖК).

Положеннями ст. 125 ЖК України визначено коло осіб, яких не може бути виселено з службових жилих приміщень без надання іншого жилого приміщення.

ОСОБА_6 не входить до числа осіб, які не можуть бути виселені без надання іншого житлового приміщення. Він є колишнім членом сімї особи, яка в звязку з трудовими відносинами отримала спірне житло.

Оскільки право користування жилим приміщенням у службовому приміщенні такого члена сім'ї (або колишнього члена сім'ї) є похідним від права особи, якій у встановленому законом порядку виданий спеціальний ордер для проживання на період її роботи, а ОСОБА_7 припинив трудові відносини з Театром у 2000 році, то ОСОБА_6, як колишній член сімї підлягає виселенню зі спірної квартири без надання іншого житлового приміщення. Підстав для застосування до нього положень ст.125 ЖК України не має.

За такого, в силу п.4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову до ОСОБА_6 скасувати та в цій частині ухвалити нове рішення, яким позов Театру до ОСОБА_6 задовольнити, виселивши його із спірного службового приміщення без надання іншого житлового приміщення.

Відповідно до ст.88 ЦПК України стягнути з ОСОБА_6 на користь Миколаївського академічного українського театру драми та музичної комедії 1446 грн.90 коп. судових витрат.

Керуючись ст. ст. 303, 309, 313, 316 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Миколаївського академічного українського театру драми та музичної комедії задовольнити частково.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 09 лютого 2017 року в частині відмови у задоволенні позову до ОСОБА_6 скасувати та в цій частині ухвалити нове рішення.

Позов Миколаївського академічного українського театру драми та музичної комедії до ОСОБА_6, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - виконавчий комітет Миколаївської міської ради, про виселення із службового приміщення задовольнити.

Виселити ОСОБА_6 з квартири №60 по проспекту Леніна (Центральний), 76 в м. Миколаєві без надання іншого житлового приміщення.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь Миколаївського академічного українського театру драми та музичної комедії 1446 грн.90 коп. судових витрат.

В іншій частині це рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Ж.М. Яворська

Судді Т.М. Базовкіна

ОСОБА_8