Білоцерківський міськрайонний суд Київської області
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.01.2017 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Цуранова А. Ю. ,

при секретарі Солом'яна Л. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білій Церкві скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Міського відділу державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_2,

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2016 року представник скаржника поштою звернувся до суду з вищезазначеною скаргою.

Вказував, що ухвалою Білоцерківського районного суду Київської області від 30.07.2015 року за поданням державного виконавця міськвідділу Державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_2 скаржнику встановлено тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон, як керівнику приватного підприємства «Мебльофф».

Стверджував, що скаржник з 11.02.2016 року не являється керівником вказаного підприємства, яке є боржником за виконавчим провадженням, а тому до нього не можуть бути застосовані засоби примусу до виконання судового рішення та обмеження у праві виїзду за межі України, оскільки це порушує права скаржника у вільному пересуванні, тому просив визнати незаконною та протиправною бездіяльність державного виконавця міського відділу державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайоннного управління юстиції ОСОБА_2 щодо невжиття процесуальних заходів для скасування тимчасового обмеження у праві виїзду ОСОБА_1 з України та скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду ОСОБА_1 з України.

Представник скаржника в судовому засіданні від 20.12.2016 року надав пояснення по справі в яких скаргу підтримав у повному обсягу та в подальшому в судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі.

Державний виконавець в судове засідання не зявився, подав до суду клопотання в якому просив розглядати справу без його участі.

Дослідивши матеріали скарги та цивільної справи № 357/10602/15-ц, судом встановлено наступне.

З ухвали Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30.07.2015 року вбачається, що стосовно керівника ПП «Мебльофф» ОСОБА_1 встановлено тимчасове обмеження за кордон до виконання зобовязань щодо сплати коштів у виконавчому провадженню № 38225926.

Починаючи з 11.02.2016 року керівником ПП «Мебльофф» є ОСОБА_3, що підтверджується копією протоколу № 2 загальних зборів ПП «Мебльофф», копією наказу про вступ на посаду № 2 від 10.02.2016 року та копією витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 02.03.2016 року № 21743778.

Представник приватного підприємства «Мебльофф» звертався до державного виконавця із заявою від 18.03.2016 року № 378 про скасування тимчасового обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за кордон, копія якої міститься в матеріалах справи (а.с. 23-26).

Міським відділом ДВС Білоцерківського МУЮ листом від 01.04.2016 року надано відповідь, що скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон ОСОБА_1 необхідно вирішувати в судовому порядку (а.с. 27).

При вирішенні скарги суд виходить з наступного.

Згідно ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Нормами ст. 2 протоколу № 4 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини передбачається, що кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

З аналізу вказаних правових норм вбачається, що право вільно пересуватися може бути обмежене лише у випадках передбачених законом.

Нормами п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» передбачено, що право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадку коли він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань.

Відповідно до п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобовязань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Аналогічна норма містилась в п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-XIV.

Відповідно до ч. 1 ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця або за місцезнаходженням виконавчого округу за поданням приватного виконавця.

Як встановлено в судовому засіданні, починаючи з 11.02.2016 року скаржник не являється керівником ПП «Мебльофф», відтак відпала підстава передбачена законом для продовження обмеження його виїзду за кордон.

Крім цього, суд враховує, що чинним вітчизняним законодавством та підзаконними актами не передбачено порядку скасування обмеження виїзду за кордон у разі зміни директора підприємства, відтак державний виконавець діяв у рамках закону, однак продовження обмеження ОСОБА_1 права виїзду за кордон ставить останнього у залежність від виконання зобов'язань Приватним підприєством «Мебльофф», що є неприпустимим та таким, що порушує його конституційне право на вільне пересування та суперечить духу Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон ОСОБА_1 буде ефективним засобом в розумінні ст. 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Керуючись ст.ст. 209, 210, 377-1, 383 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця міського відділу Державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_2 задовольнити частково.

Скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 за межі України.

В решті вимог відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області шляхом подання апеляційної скарги через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом пяти днів з дня проголошення ухвали.

Суддя ОСОБА_4