Дата документу 22.03.2017 Справа № 554/9336/16-ц
Пров.№ 2/554/637/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 березня 2017 року

Октябрський районний суд м.Полтави

у складі : головуючого судді Кулешової Л.В.

при секретарі Ткаченко А.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - служба у справах дітей виконавчого комітету Шевченківської районної у м.Полтаві ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною,

В С Т А Н О В И В :

11 листопада 2016 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що з 09 грудня 2011 року перебував з відповідачем у зареєстрованому шлюбі та мають спільного сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 25 червня 2013 року шлюб було розірвано. Після розірвання шлюбу відповідач всілякими способами перешкоджає його спілкуванню із дитиною. На неодноразові його прохання надати можливість спілкуватися з дитиною, відповідач відмовляє. Протягом трьох років він бачився із сином тільки три рази. Він працює, систематично сплачує аліменти, надає допомогу на лікування дитини. Відповідно до рішення виконавчого комітету Октябрської районної у м.Полтаві ради від 10 червня 2014 року йому визначено порядок участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином, а саме : кожної неділі місяця з 09 до 17 години в присутності матері з правом прогулянок по місту, не порушуючи режим дня дитини, турбуючись по стан здоровя дитини. Але вказане рішення відповідач не виконує. Позивач просить зобовязати відповідача виконувати рішення органу опіки та піклування і усунути перешкоди у його спілкуванні з сином.

У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив позов задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві.

Відповідач з позовом не погодилася та просила відмовити у його задоволенні, посилаючись на те, що вона не чинить та ніколи не чинила перешкоди у спілкуванні позивача з сином. Крім того, позивач сам ухиляється від спілкування з дитиною, не приймає участь у його вихованні. Позивач сплачує аліменти, але їх син хворіє та позивач добровільно ніколи не надає допомогу на лікування сина. Це вона зверталася до органу опіки та піклування із заявою про встановлення порядку участі батька у вихованні дитини та вона просила визначити зустрічі батька з сином і у суботу. Після рішення позивач з сином так і не спілкується. Це не вона перешкоджає йому зустрічатися з сином, а сам позивач не бажає цих зустрічей.

Представник відповідача з позовом не погодилася та просила відмовити у його задоволенні посилаючись на те, що відповідач не перешкоджає спілкуванню батька з сином, а сам позивач не бажає спілкуватися із сином.

Представник третьої особи просив вирішити спір на розсуд суду та зазначив, що дійсно відповідач зверталася із заявою про встановлення порядку участі батька у вихованні сина та було прийнято відповідне рішення з урахуванням побажання сторін.

Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з вимогами ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства»дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано,що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Відповідно дост. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою.

Статтею 153 Сімейного кодексу Українипередбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли це право обмежене законом. Дитина, яка розлучена з одним із батьків чи обома батьками, має право регулярно підтримувати особисті стосунки й прямі контакти з обома батьками, крім випадків, коли це суперечить найвищим інтересам дитини.

Згідно приписівст.157, ч.1, ч.2, ч.3 Сімейного кодексу Українипитання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Статтею 158 Сімейного кодексу України передбачено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.

У судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 є батьком, а відповідач ОСОБА_2 є матірю малолітнього ОСОБА_3, який народився 18 червня 2012 року, про що свідчить ксерокопія свідоцтва про народження дитини від 26 червня 2012 року ( а.с.6).

Згідно з рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 25 червня 2013 року було розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ( а.с.5).

Малолітній ОСОБА_3 проживає разом з матірю - відповідачем ОСОБА_2, що підтвердили у судовому засіданні сторони.

Як вбачається з витягу із рішення виконавчого комітету Октябрської районної у м.Полтаві ради № 140 від 10 червня 2014 року було визначено порядок участі ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1: кожної неділі місяця з 09 до 17 години у присутності матері з правом погулянок по місту, не порушуючи режиму дня дитини, турбуючись про стан її здоровя ( а.с.7).

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що відповідач рішення виконавчого комітету Октябрської районної у м.Полтаві ради не виконує, перешкоджає його спілкуванню з дитиною.

Відповідач заперечувала проти цього та зазначила, що позивач сам не спілкується з дитиною.

Згідно з довідкою Полтавського спеціалізованого навчально-виховного комплексу № 86 ОСОБА_3 відвідує зазначений заклад, дитиною опікується мати, батько участь у вихованні дитини не приймає ( а.с.33).

Згідно з довідкою Полтавського спеціалізованого навчально-виховного комплексу № 10 ОСОБА_3 відвідує логопедичну групу закладу дитиною опікується мати, батько жодного разу до закладу не зявлявся ( а.с.34).

Згідно з довідкою комунального закладу "Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2" ОСОБА_3 перебуває під наглядом, письмових та особистих звернень батька ОСОБА_1 до лікувального закладу з приводу здоровя дитини не було ( а.с.80).

У судовому засіданні позивач пояснив, що йому невідомо, які навчальні та лікувальні заклади відвідує син, йому про це не говорила відповідач, а він не запитував у неї про це.

Свідок ОСОБА_4 у судовому засіданні показала, що вона є хрещеною малолітнього ОСОБА_3. Вона часто відвідує відповідача з сином, гуляють разом, зустрічаються на свята. Позивача вона бачила на хрестини та після цього два рази. У її присутності відповідач телефонувала позивачу та просила, щоб він зустрічався з сином та спілкувався з ним, але позивач відповідав, що він не може. На свята він до дитини не приходить, з сином не спілкується.

Свідок ОСОБА_5 Ю,І. у судовому засіданні показав, що він проживає з відповідачем з 2015 року без реєстрації шлюбу. За цей час позивач дзвонив два рази. Одного разу влітку 2016 року домовилися по зустріч у парку. Він так і не приїхав. Відповідач йому телефонувала, але він відповів, що не може приїхати. Після цього він і не намагався зустрітися з дитиною. Дитина хворіє, позивач же допомогу на лікування дитини не надає.

Як встановлено в судовому засіданні та підтверджується витягом із рішення виконавчого комітету Октябрської районної у м.Полтаві ради № 140 від 10 червня 2014 року ініціатором щодо участі батька у вихованні дитини та спілкуванні з дитиною була відповідачка, проти чого не заперечував сам позивач.

У відповідності до ст.1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч.1 ст.3 ЦПК Україникожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст.ст.10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст.60 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Разом з тим, позивачем не надано доказів, що відповідач чинить йому перешкоди у спілкуванні з дитиною та не виконує рішення виконавчого комітету Октябрської районної у м.Полтаві ради, яким було визначено порядок участі позивача у спілкуванні з дитиною.

При цьому суд зазначає, що позивач сам не цікавився, які навчальні заклади відвідує його син, де він лікується, свої вимоги обґрунтовує тільки тим, що він телефонував відповідачу, а вона відмовляла у зустрічах з дитиною, але позивачем не надані будь-які належні та допустимі докази у підтвердження цих обставин.

За таких обставин суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову за безпідставністю.

На підставі наведеного, керуючись ст..ст. 10,11,60,209,212-215,218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - служба у справах дітей виконавчого комітету Шевченківської районної у м.Полтаві ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною за необґрунтованістю.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Полтавської області через Октябрський районний суд м.Полтави шляхом подачі апеляційної скарги. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя : Л.В.Кулешова