Михайлівський районний суд Запорізької області
Справа № 321/190/17
Провадження № 2/321/148/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 березня 2017 року смт. Михайлівка

Михайлівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Олійника М.Ю.

за участю:

секретаря судового засідання Засько О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області, Михайлівської районної державної адміністрації Запорізької області, про визнання договорів оренди землі поновленими,

В С Т А Н О В И В:

08 лютого 2017 року до Михайлівського районного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області, Михайлівської районної державної адміністрації Запорізької області про визнання дій незаконними і визнання договору оренди землі поновленим. Також, 08 лютого 2017 року до Михайлівського районного суду звернулася ОСОБА_2 з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області, Михайлівської районної державної адміністрації Запорізької області про визнання недійсним рішення про відмову в поновленні договору оренди землі та визнання договору оренди землі поновленим. Ухвалою суду від 17 березня 2017 року вказані позови були обєднані в одне провадження. Крім того, ухвалою суду від 17 березня 2017 року за клопотанням представника позивачів було закрито провадженні в частині позовних вимог про визнання дій Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій областінезаконними.

Позов ОСОБА_1 мотивований тим, що 20 жовтня 2011 року між Михайлівською районною державною адміністрацією Запорізької області та ним було укладено договір оренди землі, відповідно до якого орендодавець надав, а він як орендар прийняв у строкове платне користування земельну ділянку для пасовищ загальною площею 36,7844 га, яка знаходиться на території Бурчацької сільської ради Михайлівського району Запорізької області, строком на 5 років. Договір було зареєстровано Михайлівським районним відділом Держкомзему Запорізької області 26 грудня 2011 року, реєстраційний номер 00461. У зв'язку з закінченням строку дії зазначеного ОСОБА_3 оренди 26 грудня 2016 року, позивач ОСОБА_1 17 листопада 2016 року надіслав Головному управлінню Держгеокадастру у Запорізькій області лист-повідомлення з пропозицією укласти Додаткову угоду про поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених ч.6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі». До листа був доданий проект додаткової угоди зі зміненими умовами оренди, після ознайомлення з якими Головним управлінням Держгеокадастру у Запорізькій області листом від 22 грудня 2016 року позивачу відмовило у поновленні ОСОБА_3 оренди та повідомлено про необхідність повернути землю орендодавцю у звязку зі сплином строку дії договору. Не погоджуючись з відмовою у поновленні договору оренди та позицією Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області, позивач ОСОБА_1 зазначає про порушення його переважного права на укладення договору оренди землі, що полягає у недотриманні орендодавцем процедури повідомлення про наявність заперечень щодо поновлення договору оренди, а саме повязано з порушенням встановленого місячного строку. Крім того, вказує на незаконність зазначеної відповідачем причини відмови у поновленні договору. На підставі викладеного позивач просить визнати Договір оренди землі від 20 жовтня 2011 року, що був зареєстрованийо 26 грудня 2011 року за №00461 поновленим на умовах згідно Додаткової угоди від 17 листопада 2016 року.

Позов ОСОБА_2 мотивований тим, що 20 жовтня 2011 року між Михайлівською районною державною адміністрацією Запорізької області та нею було укладено договір оренди землі, відповідно до якого орендодавець надав, а вона як орендар прийняла у строкове платне користування земельну ділянку для пасовищ загальною площею 15,0 га, яка знаходиться на території Бурчацької сільської ради Михайлівського району Запорізької області, строком на 5 років. Договір було зареєстровано Михайлівським районним відділом Держкомзему Запорізької області 26 грудня 2011 року, реєстраційний номер 00462. У звязку з закінченням строку дії зазначеного ОСОБА_3 оренди 26 грудня 2016 року, позивач 17 листопада 2016 року надіслала Головному управлінню Держгеокадастру у Запорізькій області лист-повідомлення з пропозицією укласти Додаткову угоду про поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених ч.6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі». До листа був доданий проект додаткової угоди зі зміненими умовами оренди, після ознайомлення з якими Головним управлінням Держгеокадастру у Запорізькій області листом від 22 грудня 2016 року позивачу відмовило у поновленні ОСОБА_3 оренди та повідомлено про необхідність повернути землю орендодавцю у звязку зі сплином строку дії договору. Не погоджуючись з відмовою у поновленні договору оренди та позицією Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області, позивач ОСОБА_2 зазначає про порушення її переважного права на укладення договору оренди землі, що полягає у недотриманні орендодавцем процедури повідомлення про наявність заперечень щодо поновлення договору оренди, а саме повязано з порушенням встановленого місячного строку. Крім того, вказує на незаконність зазначеної відповідачем причини відмови у поновленні договору.На підставі викладеного позивач ОСОБА_2 просить суд визнати Договір оренди землі від 20 жовтня 2011 року, що був зареєстрований 26 грудня 2011 року за №00462, поновленим на умовах згідно Додаткової угоди від 17 листопада 2016 року.

В судове засідання ОСОБА_1, ОСОБА_2 та їх представник ОСОБА_4 не зявилися, але надали суду заяви з клопотанням про розгляд справи за їх відсутності, просять задовольнити позовні вимоги, не заперечують проти винесення заочного рішення.

Представники відповідачів в судове засідання не зявилися, про розгляд справи належним чином повідомлені, про причини неявки суду не повідомили. Відповідно до вимог ст.ст. 224, 225 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням не явки сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно зясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову з таких підстав.

За змістом ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи, сприяє здійсненню прав сторін.

Згідно зі ст.11 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що 20 жовтня 2011 року між Михайлівською районною державною адміністрацією Запорізької області в особі голови Михайлівської районної державної адміністрації ОСОБА_5 та ОСОБА_1 було укладено договір оренди землі (т.1 а.с.6-14,), відповідно до якого орендодавець надав, а орендар прийняв у строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення для сінокосіння та випасання худоби, загальною площею 36,7844 га, кадастровий номер :01:022:0001 (пункт 2 договору), яка знаходиться на території Бурчацької сільської ради Михайлівського району Запорізької області, строком на 5 років (п. 8). Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк, у цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 90 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

20 жовтня 2011 року між Михайлівською районною державною адміністрацією Запорізької області в особі голови Михайлівської районної державної адміністрації ОСОБА_5 та ОСОБА_2 було укладено договір оренди землі (т. 2 а.с.6-14), відповідно до якого орендодавець надав, а орендар прийняв у строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення для сінокосіння та випасання худоби, загальною площею 15,0000 га, кадастровий номер :01:022:0002 (пункт 2 договору), яка знаходиться на території Бурчацької сільської ради Михайлівського району Запорізької області, строком на 5 років (п. 8). Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк, у цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 90 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

Умови зазначених договорів є аналогічними.

Так, вказані ОСОБА_3 набрали чинності після підписання сторонами та їх державної реєстрації (п. 44 ОСОБА_3 оренди землі). ОСОБА_3 були зареєстровані Михайлівським районним відділом Держкомзему Запорізької області 26 грудня 2011 року, реєстраційний номер 00461 і 00462. Таким чином, термін дії вказаних договорів встановлено до 26 грудня 2016 року.

Згідно п. 37 ОСОБА_3 оренди землі, зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору спір розв'язується у судовому порядку.

Пунктом 38 ОСОБА_3 оренди землі визначено підстави припинення договору оренди землі, а саме:

закінчення строку, на який його було укладено;

придбання орендарем земельної ділянки у власність;

викупу земельної ділянки для суспільних потреб або примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом;

ліквідації юридичної особи-орендаря.

17 листопада 2016 року, ОСОБА_1 і ОСОБА_2 звернулися до Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області з листами-пропозиціями про укладення додаткових угод про поновлення договорів оренди землі з підстав передбачених ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», до листа було надано проект додаткової угоди. Лист було отримано відповідачем 21 листопада 2016 року (т.1 а.с.15, т.2 а.с.15).

Листами від 22 грудня 2016 року Головним управлінням Держгеокадастру у Запорізькій області (т.1 а.с.17-18, т.2 а.с.19-20) позивачам відмовлено у поновленні ОСОБА_3 оренди та укладенні додаткової угоди до нього, мотивуючи недосягненням домовленості щодо орендної плати, так як відповідач не погоджується на зміну істотних умов договору оренди землі, запропонованих позивачами згідно додаткових угод, в частині встановлення орендної плати в розмірі 6% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що є підставою для припинення переважного права на поновлення договору оренди землі.

На підтвердження належного виконання умов договору оренди, а саме: використання земельної ділянки відповідно до її цільового призначення в якості пасовища, позивачами надано копії результатів агрохімічного обстеження земельних ділянок агрохімічного паспорту поля (т.1 а.с.20-22, т.2 а.с.22-24); своєчасне внесення орендної плати підтверджено копіями довідок Михайлівського відділення Токмацької ОДПІ від 03 листопада 2016 року та квитанцій (т.1 а.с.24-27, т.2 а.с.26-26а).

Відповідно до ст.19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

До 2013 року земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності надавалися в оренду за рішенням районних державних адміністрацій (ст.122 Земельного кодексу України в редакції до 2013 року). Законом України від 6 вересня 2012 року № 5245-УІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності" (який набрав чинності 01 січня 2013 року) внесено зміни до Земельного кодексу України відповідно до яких з 01 січня 2013 року повноваження щодо розпорядження земельними ділянками сільськогосподарського призначення державної власності перейшли до Центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальних органів (Держземагентство України). Таким чином, з 1 січня 2013 року від імені та в інтересах держави України право власності земельними ділянками сільськогосподарського призначення державної власності здійснював центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів та його територіальні органи, а отже, районні державні адміністрації з 2013 року позбавлені таких повноважень.

Постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2014 року № 442 "Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади" останній постановив (…) утворити Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру реорганізувавши Державне агентство земельних ресурсів України (…).

Постановою Кабінету Міністрів України від 14 січня 2015 року № 5 "Про утворення територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру" постановлено утворити як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру за переліком згідно з додатком 1. Реорганізувати територіальні органи Державного агентства земельних ресурсів шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру за переліком згідно з додатком 2 (п. 2). Установити, що територіальні органи Державного агентства земельних ресурсів, які реорганізуються, продовжують виконувати свої повноваження до передачі таких повноважень територіальним органам Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру (п. 3).

Враховуючи наведене, після укладення між Михайлівською районною державною адміністрацією Запорізької області (орендодавець) та позивачами договорів оренди землі та станом на час закінчення терміну, на який його було укладено, відбулись зміни в чинному законодавстві, які регламентують порядок укладення договорів оренди землі із земель державної та комунальної власності.

Як наслідок, через таку зміну законодавчих та інших підзаконних нормативно-правових актів змінився і орендодавець (орендодавці) земельної ділянки за договором оренди землі яким (якими) є Головне управління Держземагенства у Запорізькій області та Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області.

Правовідносини щодо оренди земельних ділянок, які виникли між позивачем та відповідачем, регулюються насамперед Законом України "Про оренду землі", Земельним кодексом України та Цивільним кодексом України.

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 2 ст.792 Цивільного кодексу України також встановлено, що відносини по найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Статтею 2 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Згідно із статтею 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Статтею 31 Закону України "Про оренду землі" визначено, зокрема, що дія договору припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено.

У статті 33 Закону України «Про оренду землі» встановлено переважне право орендаря, який належно виконував обов'язки відповідно до умов договору, на його поновлення після закінчення строку, на який було укладено договір.

Переважне право орендарів на поновлення договору оренди поширюється на випадки, коли земля знову передається в оренду.

Так, частинами першою-п'ятою статті 33 цього Закону передбачено, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк.

Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі.

До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди.

При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

Таким чином, відповідно до положень Закону України «Про оренду землі» реалізація переважного права на поновлення договору оренди землі можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури та наявності волевиявлення сторін.

Відповідно до ч.4 ст.124 Земельного кодексу України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Згідно із ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст.627 ЦК України).

Отже, для застосування ч.1 ст.33 Закону України «Про оренду землі» та визнання орендарем переважного права на поновлення договору оренди землі необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар належно виконує свої обовязки за договором; орендар до закінчення строку дії договору повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив про наявність заперечень щодо поновлення договору та своє рішення.

Разом з тим, ч.8, 9 ст.33 вищезгаданого закону передбачено, що додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обовязковому порядку. Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди може бути оскаржена в суді.

Отже, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку, що переважне право орендаря, яке підлягає захисту в порядку ст.3 ЦПК України, буде порушеним при дотриманні процедури повідомлення попереднього орендаря про намір реалізувати переважне право, що підтверджується правовою позицією, відображеною у постанові ВСУ від 23.03.2016 року № 6-146цс16.

Із позовної заяви та пояснень представника позивачів вбачається, що позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2, маючи намір належним чином скористатися своїм переважним правом на укладення договору оренди земельної ділянки на новий строк звернулись до Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області із заявами від 17 грудня 2016 року про продовження строку дії договорів оренди земельної ділянки від 20 жовтня 2011 року, строк дії яких в звязку з реєстрацією 26 грудня 2011року, встановлено до 26 грудня 2016 року.

Відповідно до п.8 ОСОБА_3 оренди землі після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк, у цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 90 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

Матеріали справи свідчать, що позивачі звернулися до орендодавця із листом-повідомленням про поновлення дії договору оренди землі на новий строк від 17 листопада 2016 року, який був отриманий 21 листопада 2016 року (відповідно до відбитку штемпелю вхідної кореспонденції, т.1 а.с.15, т.2 а.с.17), тобто із порушенням встановленого п.8 ОСОБА_3 оренди землі строку. Листами від 22 грудня 2016 рокуГоловним управлінням Держгеокадастру у Запорізькій області відмовлено позивачам у поновленні ОСОБА_3 оренди. Відмова мотивована не погодженням з запропонованими додатковою угодою умовами договору, в звязку з чим зі спливом 27 грудня 2016 року строку дії договорів оренди земельної ділянки повідомлялось про необхідність повернути землю орендодавцю.

Таким чином, орендарем було порушено строк повідомлення орендодавця про намір скористатись своїм переважним правом на укладення договору оренди земельної ділянки на новий строк, а сторонами договору оренди землі не досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору оренди землі, що унеможливлює поновлення договору оренди землі на підставі ч.ч.1-5 ст. 33 Закону України «Про оренду землі».

Враховуючи наведене, з огляду на те, що реалізація переважного права на поновлення договору оренди, яка передбачена ч.ч.1-5 ст.33 Закону України "Про оренду землі", можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури та наявності волевиявлення сторін, а останні не досягли згоди щодо всіх істотних умов договору, зважаючи на відсутність рішення орендодавця про поновлення договору оренди земельної ділянки, зазначені обставини, як наслідок, зумовлюють припинення переважного права орендаря на укладення договору оренди землі та відмову в його поновленні на підставі ч.ч.1-5 ст.33 вказаного Закону.

Однак, частиною 6 ст.33 Закону України "Про оренду землі" передбачена інша підстава поновлення договору оренди: у разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі, такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Таким чином, для поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених ч.6 ст.33 Закону України «Про оренду землі», необхідна наявність таких юридичних, фактів: орендар продовжує користування виділеною земельною ділянкою; орендар належно виконує свої обовязки за договором; відсутнє письмове повідомлення орендодавця про відмову в поновленні договору оренди; сторони укладають додаткову угоду про поновлення договорів оренди.

Вказаний висновок підтверджується правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 23 березня 2016 року по справі № 6-146цс 16.

Із матеріалів справи вбачається, що позивачі під час дії договорів оренди землі належним чином виконували обов'язки, передбачені їх умовами, своєчасно та в повному обсязі сплачувалась орендна плата за договорами, відсутні відомості щодо використання земельної ділянки не за цільовим призначенням, із порушенням вимог збереження стану об'єкта оренди, природоохоронного законодавства, тощо.

Також, із матеріалів справи вбачається, що орендарі продовжують користуватися спірними земельними ділянками після закінчення строку дії договорів оренди землі від 20 жовтня 2011 року, а Головним управлінням Держгеокадастру у Запорізькій області не повідомлялось орендарів про наявність заперечень в поновленні договору оренди землі протягом одного місяця після закінчення строку їх дії.

Крім того, згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело прав. Перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод полягає в тому,що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним, а держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення "законів".

У рішенні Європейського суду з прав людини від 24 червня 2003 року у справі "Стретч проти Об'єднаного Королівства Великобританії та Північної Ірландії" встановлено, що особа (орендар) мала принаймні законне сподівання на реалізацію передбаченого договором права на продовження договору оренди і в цілях ст. 1 Першого протоколу таке сподівання можна вважати додатковою частиною майнових прав, наданих їй муніципалітетом за орендним договором, та зазначено, що наявність порушень з боку органу публічної влади при укладенні договору щодо майна не може бути підставою для позбавлення цього майна іншої особи, яка жодних порушень не вчинила.

У рішенні Європейського суду з прав людини по справі "Девелопмент ЛТД" та інші проти Ірландії" в якій він постановив, що ст.1 Першого протоколу Конвенції можна застосувати до захисту "правомірних очікувань" щодо певного стану речей (у майбутньому), оскільки їх можна вважати складовою частиною власності. "Правомірні очікування" виникають у особи, якщо нею було дотримано всіх вимог законодавства для отримання відповідного рішення уповноваженого органу, а тому вона мала усі підстави вважати, що таке рішення є дійсним та розраховувати на певний стан речей. З наведеного слідує висновок про те, що по-перше, особа, якій відповідним рішенням надано право користування земельною ділянкою, набуває право власності на майно у вигляді правомірних очікувань щодо набуття у майбутньому права володіння майном (право оренди) ще до укладення відповідного договору оренди на виконання даного рішення, по-друге, після укладення відповідного договору оренди у особи виникає право мирно володіти майном, яким є майнові права (право оренди) протягом певного строку. При цьому, право власності на майно у вигляді як правомірних очікувань, так і майнового права (права оренди), є об'єктом правового захисту згідно зі ст.1 Першого протоколу до Конвенції та національного законодавства України.

За таких обставин, враховуючи користування позивачами земельними ділянками, що є об'єктом оренди за договорами від 20 жовтня 2011 року після закінчення строку дії договорів, належне виконання орендарями своїх обов'язків за договорами, відсутність письмового повідомлення орендодавця про відмову в поновленні договору оренди протягом місяця після закінчення його строку, суд доходить висновку про необхідність задоволення позовних вимог та поновлення договорів оренди землі на тих самих умовах.

На підставі ст.ст.16, 203, 215, 1248, 1253, 1257 ЦК України, керуючись ст.ст.209, 213-215, 218, 223, 296 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області, Михайлівської районної державної адміністрації Запорізької області про визнання договорів оренди землі поновленими задовольнити.

Визнати поновленим Договір оренди землі від 20 листопада 2011 року, зареєстрований у відділі Держкомзему у Михайлівському районі Запорізької області 26 грудня 2011 року за № 00461, на строк пять років на тих самих умовах (відповідно до проекту додаткової угоди від 17 листопада 2016 року).

Визнати поновленим Договір оренди землі від 20 листопада 2011 року, зареєстрований у відділі Держкомзему у Михайлівському районі Запорізької області 26 грудня 2011 року за № 00462, на строк пять років на тих самих умовах (відповідно до проекту додаткової угоди від 17 листопада 2016 року).

Заочне рішення може бути переглянуте Михайлівським районним судом за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Запорізької області через Михайлівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Михайлівського районного суду

Запорізької області ОСОБА_6