АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 554/7658/15-ц Номер провадження 22-ц/786/273/17Головуючий у 1-й інстанції Чуванова А. М. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі: головуючого судді: Карпушина Г.Л.; суддів: Лобова О.А., Триголова В.М., при секретарі: Колодюк О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 12 грудня 2016 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2015 року ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» звернувся до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 07.02.2007 року між АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та відповідачем було укладено договір №2456-КЛ про відкриття кредитної лінії. У відповідності до п.2.1 кредитного договору позивач відкрив відповідачу кредитну лінію на загальну суму 99000 доларів США з терміном повернення кредитних ресурсів до 06.02.2017 року, з оплатою відсотків по ставці 16,00 процентів річних. Умовами додаткової угоди до кредитного договору було змінено розмір відновлювальної кредитної лінії до 350000 доларів США та процентну ставку до 18% річних. Посилався на те, що АТ «Банк «Фінанси та Кредит» виконав свої зобовязання за кредитним договором у повному обсязі, надавши відповідачу кошти в розмірі та на умовах кредитного договору, що підтверджується рішенням Київського районного суду м. Полтави від 31.05.2012 року. Однак, відповідач, скориставшись кредитними коштами, свої зобовязання за кредитним договором в частині повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами належним чином не виконує. В звязку з чим, станом на 23.03.2015 року заборгованість відповідача за кредитним договором становить 42968128,86 гривень, з яких: сума строкової заборгованості по процентам 3420,65 доларів США, що еквівалентно станом на 23.03.2015 року 79187,36 гривень, сума простроченої заборгованості по процентам 312014,49 доларів США, що еквівалентно станом на 23.03.2015 року 7223073,04 гривень, пеня 35665868,46 гривень. Тому, посилаючись на вказані обставини, позивач просив стягнути з відповідача суму заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії № 2456-КЛ від 07.02.2007 року у розмірі 42968128,86 гривень та судові витрати.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 12 грудня 2016 року позов публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто зі ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» суму заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії №2456-КЛ від 07.02.2007 року у розмірі 8302260,4 гривень, та повернення судового збору в сумі 3654 гривень.

В задоволенні інших вимог публічному акціонерному товариству «Банк «Фінанси та Кредит» відмовлено.

З даним рішенням суду не погодився ОСОБА_2 та подав на нього апеляційну скаргу, в якій прохає рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 12 грудня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в задоволенні позовних вимог. Вважає, що рішення суду першої інстанції винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також посилається на те, що судом неповно зясовані обставини справи, що мають суттєве значення для вирішення даного спору, а висновки суду не ґрунтуються на зібраних по справі доказах.

Судове засідання проводилось за участі апелянта та його представника, за відсутності позивача, який будучи належним чином та завчасно повідомленим про час та місце слухання справи, в судове засідання не зявився.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, що зявилися, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, приходить до висновку, що скарга підлягає до часткового задоволення за наступних підстав.

Частиною 1 ст. 303 ЦК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції.

Згідно п. п. 3, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, що 07.02.2007 року між АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та відповідачем було укладено договір №2456-КЛ про відкриття кредитної лінії. У відповідності до п.2.1 кредитного договору позивач відкрив відповідачу кредитну лінію на загальну суму 99000 доларів США з терміном повернення кредитних ресурсів до 06.02.2017 року, з оплатою відсотків по ставці 16,00 процентів річних (а.с.4-5). В подальшому до даного договору сторонами вносилися зміни.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 31.05.2012 року, яке набрало законної сили та є чинним на момент розгляду справи, з відповідача стягнуто заборгованість за договором про відкриття кредитної лінії №2456-КЛ, яка складається з суми заборгованості за кредитними коштами та процентами, що нараховані на 02.04.2010 року (рішення Київського районного суду м. Полтави від 31.05.2012 року (а.с. 6-7); рішення апеляційного суду Полтавської області від 10.07.2012 року (а.с.54-55).

Згідно позовних вимог станом на 23.03.2015 року заборгованість відповідача за кредитним договором становить 42968128,86 гривень, з яких: сума строкової заборгованості по процентам 3420,65 доларів США, що еквівалентно станом на 23.03.2015 року 79187,36 гривень, сума простроченої заборгованості по процентам 312014,49 доларів США, що еквівалентно станом на 23.03.2015 року 7223073,04 гривень, пеня 35665868,46 гривень, що підтверджується розрахунком (а.с.222-234).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що з відповідача на користь банку підлягає стягненню заборгованість за процентами, оскільки він користується кредитними коштами до цього часу, а також передбачені договором за неналежне виконання його умов штрафні санкції, зокрема пеня за несвоєчасне погашення процентів та тіла кредиту нарахована в межах річного строку, який передував зверненню до суду.

Разом з цим, суд зазначив, що сума заборгованості за процентами складає 315435,14 доларів США, що еквівалентно 7302260,4 гривень, а пені 35665868,46 гривень. Тобто, розмір заявленої до стягнення пені є непропорційно великим порівняно із сумою боргу. Тому, суд на підставі ч.3 ст. 551 ЦК України зменшив суму пені до 1000000 гривень та стягнув з відповідача на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» суму заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії №2456-КЛ від 07.02.2007 року у розмірі 8302260,4 гривень.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції в цілому повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює. Проте, при вирішенні питання про застосування строків позовної давності до вимог позивача, допустив неправильне застосування положень ст. 261 ЦК України, що призвело до помилки при визначені суми заборгованості по процентах, яка підлягає стягненню.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до норм статей 629, 610, 625 ЦК України - договір є обовязковим до виконання; порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання); боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

За змістом ст.ст.525,526 ЦК України зобовязання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається.

Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Згідно із статтею 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, відшкодування збитків.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Частиною 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Виходячи із системного аналізу ст.ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року № 6-1206цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Таким чином, беручи до уваги те, що відповідач умови договору про відкриття кредитної лінії № 2456-КЛ від 07.02.2007 року належним чином не виконував, а тому місцевий суд дійшов до обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача заборгованості по процентах та штрафних санкцій за порушення взятого зобовязання. При цьому зважаючи на позицію сторін, суд першої інстанції обґрунтовано зменшив розмір пені та визначив її в розмірі 1000000 грн.

Доводи апелянта та його представника, щодо фіктивності кредитного договору спростовуються зібраними по справі доказами, зокрема рішенням суду, яким вказаний договір визнано належною та законною підставою для стягнення з останнього заборгованості по взятому зобовязанні, а тому є необґрунтованими та не беруться до уваги колегією суддів.

Доводи апелянта, щодо неправильності наданого позивачем розрахунку, також є необґрунтованими, оскільки вони не підтверджені належними доказами, та не спростовані в ході розгляду справи в суді першої інстанції.

Разом з цим, доводи апелянта щодо допущення судом помилки при вирішенні його заяви про застосування строків позовної давності щодо вимог позивача є частково обґрунтованими виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов.

Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу.

У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобовязання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами ст. 1048 ЦК України ), що підлягає сплаті.

Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів.

Колегія суддів, не може погодитися з висновком суду першої інстанції про те, що саме з дати набрання законної сили рішення Київського райсуду м. Полтави (10.07.2012 року), яке не виконане повністю боржником, у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» виникло право для звернення до суду за захистом порушеного цивільного права.

Сума заборгованості, яку позивач прохає стягнути з відповідача складається з процентів за користування кредитом та пені за порушення виконання зобовязання з повернення тіла кредиту та процентів, дані суми нараховуються щомісячно по процентам та щоденно по пені, та підлягають сплаті до 10 числа наступного місяця, що і є початком перебігу строку позовної давності з даного платежу.

Відповідно наслідки пропуску позивачем строку звернення до суду по стягненню процентів за період з 03.04.2010 року по 10.06.2012 року, підлягають застосуванню, що в свою чергу є підставою для відмови останньому в позові в цій частині.

Виходячи з розрахунку надано позивачем сума заборгованості по сплаті процентів за користування кредитом у стягненні якої слід відмовити становить 3366559,67 грн., а відповідно на дану суму необхідно зменшити загальну суму заборгованості по кредиту, яка підлягає стягненню.

Колегія суддів вважає, що вирішуючи даний спір, місцевий суд не правильно застосував положення ст. 261 ЦК України та визначив початок перебігу строку позовної давності, що стало підставою для надмірного стягнення коштів з відповідача.

З урахуванням вищевикладеного колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги є частково обґрунтованими, а тому рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 12 грудня 2016 року підлягає зміні в частині уточнення суми заборгованості, яка підлягає стягненню. В іншій частині рішення суду необхідно залишити без змін.

Керуючись ст. 303, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 12 грудня 2016 року змінити, зменшивши суму заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії №2456-КЛ від 07.02.2007 року, яка підлягає стягненню з відповідача до 4935700,73 гривень.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий суддя : /підпис/ ОСОБА_1

Судді: /підпис/ ОСОБА_3 /підпис/ ОСОБА_4

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області ОСОБА_1

З оригіналом згідно: