Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

13 січня 2017 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді -Шаховніної М. О. ,

при секретарі - Якимович К. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на свою користь на утримання дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, народженої у шлюбі з відповідачем, додаткових витрат на дитину та аліментів на її утримання.

Свої вимоги мотивує тим, що донька проживає з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач матеріальну допомогу позивачці на утримання дитини не надає, офіційно не працює, у зв»язку з чим вона звернулася з даним позовом.

Крім того, позивач зазначила, що дитина є інвалідом, має діагноз - дитячий церебральний параліч, спастичний тетрапарез, тому її лікування потребує значних коштів, що забезпечують її життєдіяльність.

Вказала, що внаслідок наявного захворювання донька має затримку в розвитку, вона не розмовляє, не сидить, а тому потребує постійного догляду, у зв'язку з чим, позивачка не має можливості працювати.

Посилаючись на вищевикладене, ОСОБА_1 просить суд стягнути з ОСОБА_2 аліменти на її користь на утримання доньки у розмірі 1 313 грн., додаткові витрати у сумі 791 грн. 66 коп. щомісячно до досягнення дитиною повноліття та аліменти на її утримання у зв'язку із проживанням із дитиною-інвалідом у розмірі 1550 грн.

У судове засідання позивачка не з»явилася, надала суду заяву, в якій просила розглядати справу у її відсутність та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач своє право на участь у судовому засіданні не використав, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним.

Відповідно до ч. 4 ст. 169 та ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Заочний розгляд справи відбувається за відсутності відповідача з дотриманням вимог, встановлених законом, на підставі ухвали про заочний розгляд справи.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що з 24 червня 2009 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Подільського районного суду м. Києва від 25 березня 2015 року.

Від шлюбу сторони мають доньку - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 5).

На момент розгляду справи донька сторін проживає разом з матір»ю.

У позовній заяві позивачка вказувала, що відповідач офіційно не працює, допомогу на утримання дитини в добровільному порядку не надає.

Так, за змістом ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право нa рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами Сімейного кодексу України.

Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 17 постанови від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Згідно із ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а відтак, вимога позивачки підлягає задоволенню з дня подання позовної заяви до суду, тобто з 07 грудня 2016 року.

Оскільки відповідач не має постійного місця роботи, доходи отримує нерегулярно, суд вважає, що є підстави для визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі.

Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону згідно ч. 2 ст. 184 СК України.

Враховуючи, що дитина проживає з матір'ю, а відповідач матеріальну допомогу на утримання доньки не надає, приймаючи до уваги матеріальне становище відповідача, те, що він має нестабільний дохід, виходячи з засад справедливості, добросовісності, розумності, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 в частині стягнення аліментів на утримання дитини підлягає задоволенню частково та про доцільність стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1000 грн. 00 коп. щомісячно як це передбачено ч. 1 ст. 184 СК України, що майже дорівнює прожитковому мінімуму на дітей, встановленому Законом України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» та Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік».

Щодо стягнення додаткових витрат слід зазначити наступне.

Згідно статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотні значення.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

У п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства га стягнення аліментів» роз'яснено, що участь у додаткових витратах на утримання дитини, можна притягати лише батьків, у цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Отже, законодавцем закріплено правило, відповідно до якого, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається згаданою статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв'язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою.

Відповідно до даної норми обов'язок брати участь у додаткових витратах на дитину поширюється не лише на тих батьків, хто сплачує аліменти, а й на того з батьків, до якого позов про стягнення аліментів не пред'являвся. У такому випадку такий батько зобов'язаний нести додаткові витрати на дитину.

Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат.

Як убачається із матеріалів справи, донька сторін ОСОБА_3 є інвалідом (а.с. 22), має діагноз дитячий церебральний параліч, спастичний тетрапарез (код захворювання G80.0).

Дівчинка має затримку психічного та мовленнєвого розвитку, що підтверджується довідкою ( а.с. 23), копією медичного висновку лікарів Українського медичного центру реабілітації дітей з органічним ураженням нервової системи МОЗ України (а.с. 7) та виписками з медичних картою амбулаторного хворого ОСОБА_3 ( а.с. 9-10, 20).

Позивач протягом 2012-2015 років понесла додаткові витрати, пов'язані з лікуванням доньки - курси масажу згідно програми реабілітації 2 рази на рік, курси логопедичного масажу, які рекомендовані лікарями ( а.с. 8, 11, 12-19).

У позовній заяві позивачка вказує, що додаткові витрати на дитину за місяць становлять 1583 грн. 33 коп., а тому вона просить стягнути з відповідача половину понесених витрат.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставі своїх вимог та заперечень.

Суд вважає, що вимоги про стягнення додаткових витрат на дитину підлягають задоволенню частково в частині витрат, пов»язаних з хворобою дитини та лікуванням, що підтверджено медичною документацією.

На даний час відповідач тимчасово не працює, не є інвалідом, тому має нести порівну з позивачем додаткові витрати на дитину на підставі ст.141 СК України.

Однак, в підтвердження понесення додаткових витрат на утримання дитини на суму саме 1583 грн. 33 коп. позивачем не надано належних доказів, а тому, суд, враховуючи зрізи вартості послуг дитячого загального масажу по м. Києві та логопедичного масажу, приходить до висновку, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягають додаткові витрати у розмірі 400 грн. щомісячно.

Також, позивачка, посилаючись на те, що внаслідок наявного захворювання донька має затримку в розвитку, вона не розмовляє, не сидить, а тому потребує постійного догляду, у зв'язку з чим, позивачка не має можливості працювати, просила стягнути з відповідача на її утримання аліменти у зв'язку із проживанням із дитиною-інвалідом у розмірі 1550 грн.

Статтею 88 СК України встановлено, що якщо один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною-інвалідом, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується нею, він має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання триває протягом всього часу проживання з дитиною-інвалідом та опікування нею і не залежить від матеріального становища того з батьків, з ким вона проживає.

Частиною 2 ст. 88 СК України визначено, що розмір аліментів тому з подружжя, з ким проживає дитина-інвалід, визначається за рішенням суду відповідно до ч. 1 ст. 80 цього Кодексу, без урахування можливості одержання аліментів від своїх батьків, повнолітніх дочки або сина.

Таким чином, норма ст. 88 СК України визначальною підставою для стягнення коштів на утримання того з батьків, з ким проживає дитина-інвалід, яка не може обходитись без постійного стороннього догляду, встановлює умову, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Згідно виписки з медичної карти хворої ОСОБА_3 вбачається, що остання не сидить, не стоїть, не ходить, самообслуговування обмежене повністю, потребує постійного догляду, (а.с. 9).

Позивачка не працює, перебуває на обліку в Подільському РУПСЗН та отримує державну допомогу дітям-інвалідам ( а.с. 21).

Статтею 6 СК України визначено, що правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства», дитина-інвалід - це дитина зі стійким розладом функцій організму, спричиненим захворюванням, травмою або вродженими вадами розумового чи фізичного розвитку, що зумовлюють обмеження її нормальної життєдіяльності та необхідність додаткової соціальної допомоги і захисту.

Статтею 4 Закону України «Про державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам» визначено, що на дітей-інвалідів державна соціальна допомога призначається на строк, зазначений у медичному висновку, який видається у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я, але не більш як по місяць досягнення дитиною-інвалідом 18-річного віку.

Зважаючи на незадовільний стан здоров'я спільної дитини сторін - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка є інвалідом, має вади психічного та мовленнєвого розвитку, що підтверджується наявною в матеріалах справи медичною документацією, дитина проживає разом з матір'ю, знаходиться на її утриманні та потребує особливого догляду, а також враховуючи матеріальне становище відповідача, суд вважає за необхідне стягнути аліменти на утримання позивачки в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи з 07.12.2016 року по досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Згідно вимог ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп.

Керуючись ст. ст. 88, 141, 180-185, 191 Сімейного кодексу України, 3, 10, 11, 15, 57, 58, 59, 60, 88, 174, 209, 212-215, 294, 367 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків згідно відповіді ДФС України встановити неможливо, ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь ОСОБА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, на утримання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти у розмірі 1 000 грн. (одна тисяча) гривень 00 коп., які підлягають індексації відповідно до закону, щомісячно, починаючи з 07 грудня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків згідно відповіді ДФС України встановити неможливо, ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь ОСОБА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, додаткові витрати на дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 400 грн. (чотириста) гривень 00 коп., щомісячно, починаючи з 07 грудня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків згідно відповіді ДФС України встановити неможливо, ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь ОСОБА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, аліменти на її утримання у розмірі 1000 грн. (одна тисяча) гривень 00 коп. щомісячно, починаючи з 07 грудня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2, в дохід держави судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп. (п'ятсот п'ятдесят одна гривня двадцять копійок)

Допустити негайне виконання рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду м. Києва через Подільський районний суд м. Києва.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого ЦПК України.

Суддя М. О. Шаховніна