н/п 2/490/2379/2017 Справа № 490/5861/16-ц
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

16 січня 2017 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1,

при секретарі ОСОБА_2,

за участю представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ПАТ «ОТП Банк» про визнання недійсним кредитного договору та договору іпотеки та за зустрічним позовом Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,-

встановив:

В червні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив визнати недійсним Кредитний договір № ML 401/028/2007, укладений між ним та ЗАТ ОТП Банк , та , як наслідок недійсності основного зобовязання, просив визнати недійсним і Договір іпотеки № PCL-401/057/2007 від 13 липня 2007 року, посвідчений приватним нотаріусом ММНО ОСОБА_4, зареєстрованого в реєстрі № 2318, за яким він передав в іпотеку банку в забезпечення виконання своїх зобов'язань за кредитним договором трикімнатну квартиру АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що працівник банку ввели його в оману щодо суттєвих умов кредитного договору, а саме, що отримання кредиту у валюті кредитування швейцарських франках є дешевшим в обслуговування та найнижчим за процентною ставкою, ніж в гривні чи доларах США, до того ж швейцарський франк є більш стабільною світовою валютою. Після підписання оспорюваного кредитного договору, працівники банку пояснюючи, що немає в наявності валюти кредитування швейцарського франку, примусив його підписати додатковий договір, яким банк конвертує отриману суму кредиту в іншу валюту долари США. Таким чином, отримання суми кредиту відбулося саме у розмірі 50 200 доларів США, що було еквівалентно на той час 61 000 швейцарських франків. Проте, якщо переводити ці валюти у гривню, то отримана сума в гривнях стала на 2690 грн. меншою при конвертації доларів США у гривню, ніж при конвертації швейцарських франків.

За наведеного, відповідач при укладенні кредитний договір порушив вимоги ст. 11 ЗУ Про захист прав споживачів , а саме не повідомив позичальника про повну інформацію щодо умов та правил сплати платежів та сукупної вартості кредиту. Адже офіційний курс гривні до швейцарського франка порівняно з 13.07.2007 року збільшився з 4,20 грн. до 22,6015 грн. за франк, проте при підписанні договору позивач не писав та не надавав кредитної заявки на іншу валюту та інший розмір кредитних коштів.

Представник позивача у судовому засіданні вимоги позову підтримав та просив їх задовольнити з викладених в позовній заяві підстав. Зазначив на застосуванні до спірних правовідносин і ст. 229 ЦК України.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила суд задовольнити зустрічну позовну заяву.

Суд, вислухавши пояснення сторін , дослідивши письмові матеріали справи доходить до наступного.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.3 ст. 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

13 липня 2007 р. між ЗАТ ОТП Банк (правонаступником прав і обовязків якого є ПАТ ОТП Банк) та ОСОБА_3 укладено Кредитний договір № ML 401/028/2007, за яким останній отримує в кредит у банку 61 000 швейцарських франків на купівлю нерухомого майна під 4,49 % річних строком до 13 липня 2027 року зі щомісячною сплатою 254,17 швейцарських франків плюс сума нарахованих процентів на дату платежу.

Відповідно до п.1.11 цього Договору, усі платежі для повернення суми кредиту та сплати процентів за користування кредитом повинні здійснюватися позичальником у валюті кредиту в строки та на умовах, встановлених цим Договором. У випадку відсутності чи недостатності у позичальника коштів для здійснення платежів у валюті кредитування Банк має право здійснити конвертаційну операцію за рахунок коштів позичальника в інших валютах відповідно чинного законодавства за існуючими тарифами банку. Банк має право на свій власний розсуд прийняти виконання боргових зобовязань, що повинні бути виконані у певній валюті у іншій вільноконвертованій валюті. Якщо у позичальника не буде можливості виконати боргові зобовязання у валюті кредиту, позичальник повинен запропонувати банку виконання своїх зобовязань в іншій вільноконвертованій валюті.

Підписанням цього Договору позичальник висловлює свою обізнаність з діючими тарифами Банку та обов'язковими платежами.

Того ж дня між сторонами укладено нотаріально посвідчений Договір іпотеки №PCL-401/057/2007, посвідчений приватним нотаріусом ММНО ОСОБА_4, зареєстрованого в реєстрі № 2318, за яким ОСОБА_3 передав в іпотеку ЗАТ ОТП Банк в забезпечення виконання своїх зобов'язань за вищезазначеним кредитним договором трикімнатну квартиру АДРЕСА_1.

13 липня 2007 року між сторонами був укладений Договір №401/439/07 про відкриття та обслуговування банківського рахунку в іноземній та національній валюті для фізичних осіб, відповідно до якого Банк відкрив клієнту відповідний рахунок №2620 9 101750420 та здійснює його розрахунково-касове обслуговування.

Того ж дня між сторонами був укладений Додатковий договір до вищевказаного договору, відповідно до якого сторони внесли зміни шляхом доповнення розділу 1 «Предмет договору», а саме «…… обслуговування рахунку клієнта в швейцарських франках».

13 липня 2007 року між сторонами був укладений Договір №401/439/07/1 про кредитування поточного рахунку (Овердрафт), відповідно до якого банк надав позичальнику овердрафт шляхом кредитування відповідного рахунку в розмірі ліміту овердрафта, який становить 1500,00 грн., а позичальник приймає кредит, зобовязується належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту і сплатити відповідну плату за користування кредитом та виконати інші зобовязання, як це зазначено в цьому договорі.

Як вбачається з Заяви на видачу готівки № 3 від 13 липня 2007 року, на рахунок №2620 9 101750420, отримувач ОСОБА_3, отримав 50 200 доларів США, що еквівалентно у гривнях 253 510 грн.

Як вбачається з розрахунку заборгованості станом на 09.06.2016, ОСОБА_3 протягом усього часу дії кредитного договору, включно по квітень 2015 року, сплачував кошти на погашення кредиту у вигляді швейцарських франків.

13.06.2016 року на адресу відповідача надсилалася досудова вимога про погашення заборгованості за вищевказаним кредитним договором, відповідно до якої банк вимагав протягом 30 календарних днів з дати отримання цієї вимоги здійснити дострокове виконання боргових зобовязань за кредитним договором.

Дотепер відповідач свої зобовязання за вищевказаним договором не виконав, залишок заборгованості за кредитом 31655,23 шв. франки, відсотки за користування кредитом 3961,14 шв. франки-станом на 09.06.2016 року.

Таким чином, загальна сума заборгованості становить 923 820,96 грн. (із розрахунку 2593.8056 за 100 шв.франки).

Відповідно до вимог ч. З ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до вимог ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України).

Відповідно до статей 229233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно була і має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не може бути підставою для визнання правочину недійсним.

Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України).

Договір підписаний позивачем без будь-яких застережень. Як підтверджується матеріалами справи, про що пояснив в судовому засіданні і представник позивача, ОСОБА_3 повністю виконував умови договору протягом майже 8-ми років , що свідчить про чітке усвідомлення позивачем умов договору та його наслідків .Позивач зазначив, що отримуючи кредитні кошти в швейцарських франках, під впливом працівників банку , повірив їм щодо можливості зменшити свої витрати на обслуговування кредиту, що у свою чергу вплинуло на його волевиявлення, адже якби він знав, що не зможе вносити платежі у валюті кредитування, що кошти йому перерахують в доларах, і що курс франка значно зросте відносно української гривні, договір не був би укладений.

Сам по собі факт отримання коштів в іншій валюті, ніж зазначено безпосередньо в кредитному договорі , але у чіткій відповідності до вказаної суми договру за офіційним курсом банку не є підставою для визнання цього договру недійсним у розумінні дефініції помилки у правововому розумінні ст. 229 ЦК України.

Посилання позивача відповідачем недотримання відповідачем положень ст. 11 ЗУ Про захист прав споживачів, не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні, спростовується матеріалами справи та поясненнями представника позивача при розгляді справи та текстом самої позовної заяви, а саме щодо свідомого обрання ним валюти кредитування швейцарського франку через зменшену відсоткову ставку порівняно з гривневим, і як наслідок необхідність сплати коштів на погашення кредиту у валюті країни проживання з подальшою конвертацію.

Отже, твердження в позовній заяві про невідповідність оспорюваного договору ЗУ «Про захист прав споживачів», а саме невиконанням банком вимог ст.. 11 стосовно письмового ознайомлення з умовами кредитування, що призвело до неотримання необхідної та доступної інформації про кредит, що мала забезпечити можливість свідомого та компетентного вибору позичальника не відповідає меті та змісту дій позивача щодо укладання та виконання умов кредитного договору, таке є усталеною підприємницькою практикою в галузі кредитування.

Крім того, наслідком порушення вимог ст. 11 цього Закону, передбачено застосування відповідальності, встановленої ст.15 та 23 цього Закону. Але ч. 7 ст.. 15 ЗУ «Про захист прав споживачів» (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) передбачає лише право споживача у разі коли надання недоступної, недостовірної, неповної або несвоєчасної інформації про продукцію спричинило придбання продукції, яка не має потрібних споживачеві властивостей - розірвати договір і вимагати відшкодування завданих йому збитків. Підстав для визнання такого договору недійсним норми Закону України "Про захист прав споживачів" не встановлюють.

Таким чином, зміст спірної угоди свідчить, що вона укладена з додержанням вимог цивільного законодавства та за вільного волевиявлення сторін, а визначення грошового еквіваленту зобов`язання в іноземній валюті не суперечить нормам ч.2 ст. 524 ЦК України.

На підставі викладеного, у відповідності зі ст. ст. 203, 215, 509, 526, 543, 548, 554, 610, 611, 1054-1055 ЦК України, ст.11,15 ЗУ «Про захист прав споживачів» суд дійшов висновку, що кредитний договір відповідає вимогам діючого законодавство щодо порядку його укладення та змісту.

Тому, суд вважає, що немає правових підстав для задоволення вимог позову про визнання кредитного договору недійсним.

Оскільки вимоги позову про визнання Договору іпотеки є похідними від перших позовних вимог про визнання недійсним кредитного договору, як основного зобовязання, у їх задоволенні також слід відмовити.

З огляду на вищезазначене , суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити у зв'язку з недоведеністю та безпідставністю.

На підставі викладеного, у відповідності зі ст. ст. 509, 525, 526, 527, 611, 612, 615, 625, 1049, 1050, 1054, ЦК України, суд дійшов висновку, що ОСОБА_3 не виконав зобов'язань, узятих на себе за кредитним договором, у зв'язку з чим з нього необхідно стягнути на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованість у сумі 923 820,96 грн., отже зустрічний позов підлягає задоволенню. Жодних належних і допустимих доказів того, що сума заборгованості має бути менша, ніж зазначено позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_3 суду не надав.

Відповідно до приписів ст. 88 ЦПК України, у випадку, коли суд відмовляє позивачу у задоволенні позову, понесені ним судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Крім того, у відповідності ст. 88 ЦПК України, з ОСОБА_3 на користь ПАТ «ОТП Банк» слід стягнути судовий збір у розмірі 13 857,31 грн.

Керуючись ст. ст. 14, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

вирішив:

У задоволенні первісного позову ОСОБА_3 до ПАТ «ОТП Банк» про визнання недійсним кредитного договору та договору іпотеки - відмовити.

Зустрічний позов Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» заборгованість за договором в сумі 923 820 грн. 96 коп., з якої: залишок заборгованості за кредитом 31655,23 шв.франки та відсотків за користування кредитом 3961,14 шв. франки.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» судовий збір у розмірі 13 857 грн. 31 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд м. Миколаєва протягом 10 днів після проголошення рішення.

Суддя О.А. Гуденко