Номер провадження: 22-ц/785/2692/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Гайворонський С. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.03.2017 року м. Одеса

Судова колегія судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Гайворонського С.П.

суддів Кононенко Н.А.

ОСОБА_2

при секретарі Цихиселі Л.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за позовною заявою публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договоромза апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 (в інтересах публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит») на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 21 листопада 2016 року,

встановила:

Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 51 676 грн. 31коп.

Позовні вимоги банк мотивував тим, що 7 липня 2007 року між позивачем та відповідачем було укладено договір №14к-436 про відкриття відновлювальної лінії у формі овердрафту, згідно якого банк надав відповідачу кредит у сумі 10 000 грн. на умовах забезпеченості, зворотності, строковості та платності, зі сплатою відсотків за користування кредитними ресурсами 32,99 відсотка річних, які відповідач зобов'язався повернути в строк до 7 липня 2012 року та сплатити відсотки за користування кредитом у розмірі, встановленому договором.

Відповідач перестав сплачувати чергові платежі, в звязку з чим позивач банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за період з 7 липня 2011 року, рішенням суду від 10 грудня 2012 року позов задоволений, стягнуто з відповідача на користь банку заборгованість на загальну суму 16 270 грн. 93коп. станом на 26 липня 2012 року.

Борг за цим рішенням погашено на думку позивача в травні 2014 року, тому позивач просив стягнути за період з 26 липня 2012 року по 4 червня 2014 року заборгованість на загальну суму 51 676грн. 31коп., яка складається з простроченої заборгованості (несанкціонованій) в сумі 330 грн., відсотків по простроченій заборгованості (несанкціонованій) в сумі 30 772грн. 30коп. та пені в сумі 20 574грн. 01коп., а також судові витрати. (а.с.67-70).

В судовому засіданні:

- представник позивача надав заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просив розглядати справу за його відсутності;

- представник відповідача з позовними вимогами не погодився, просив в позові відмовити, вважає, що заборгованість відповідачем сплачена в повному обсязі за рішенням суду від 10 грудня 2012 року. Про наявність іншої заборгованості позивач відповідача не повідомляв.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області у задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовлено.

В апеляційній скарзі представника ОСОБА_4 (в інтересах Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит») просить рішення Ізмаїльського районного суду Одеської області скасувати повністю, ухвалити нове рішення про задоволення позову повністю, посилаючись на те, що судом порушені норми матеріального та процесуального права.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що зявилися, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає за необхідне в її задоволенні відмовити.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні,в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які буди досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

У п.п. 2, 3, 8 Постанови № 14 Пленуму Верховного України від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» розяснено, що рішення є законним тоді, коли суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст. 8 ЦПК України, а також правильно витлумачив ці норми.

Як вбачається з положень ст.ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин.

Ухвалене у справі рішення має бути гранично повним, ясним, чітким, викладеним у послідовності, встановленій ст. 215 ЦПК України, і обовязково містити вступну, описову, мотивувальну та резолютивну частини.

Згідно з ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно з вимогами ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Відмовляючи в задоволенні вищевказаного позову, суд першої інстанції правильно, на підставі ст.ст. 526, 610, 611, 625, 1054 ЦК України, виходив з наступного.

07 липня 2007 року між позивачем та відповідачем було укладено договір №14к-436 про відкриття відновлювальної лінії у формі овердрафту, згідно якого банк надав відповідачу кредит у сумі 10 000 грн. на умовах забезпеченості, зворотності, строковості та платності, зі сплатою відсотків за користування кредитними ресурсами 32,99 відсотка річних, які відповідач зобов'язався повернути в строк до 07 липня 2012 року та сплатити відсотки за користування кредитом у розмірі, встановленому договором (а.с. 13-15).

Заочним рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду від 10 грудня 2012 року позов задоволений, стягнуто з відповідача на користь банку заборгованість на загальну суму 16 270 грн. 93коп. станом на 26 липня 2012 року (а.с. 45-48).

Зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобовязання.

Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

За кредитним договором кредитодавець зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки.

Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України.

Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків, а також відповідно до ст. 550 ЦК України сплатити неустойку (штраф, пеню).

Отже, передбачено обовязок відповідача повернути кредит позивачу в строк та в повному обсязі, за невиконання чого передбачена відповідальність у вигляді сплати пені.

В сенсі вищевикладеного, матеріалів даної справи, судова колегія зазначає наступне.

Докази - це будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність оспорюваних обставин. Тобто доказом є не факт, не обставина, а фактичні дані.

Факт - це явище об'єктивної соціальної дійсності. Вони існують незалежно від того, чи знають про них особи, що здійснюють судовий розгляд. Фактичні дані, тобто відомості про факт - це інформація, за допомогою якої пізнається факт, що має значення для вирішення справи.

Відповідно до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно з положеннями про мінімальні гарантії Конвенції (ст. 6) завдання суду полягає у тому, щоб переконатися, чи був судовий розгляд у цілому справедливим, в тому числі й те, як були одержані докази.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Між тим, позивач не надав жодного належного та допустимого доказу щодо підтвердження своїх вимог щодо розміру заборгованості.

Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 57 - 60 ЦПК України.

Судова колегія вважає, що позивач не довів ті обставини, на які він посилався як на підставу своїх вимог щодо вищевказаного позову, що є обовязком сторін згідно з засадами змагальності процесу за ст. 10 ЦПК України.

На підставі вищевикладеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до невірного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 308, 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 (в інтересах публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит») - відхилити. Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 21 листопада 2016 року по цивільній справі за позовною заявою публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором -залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_5

ОСОБА_6

ОСОБА_2