АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого-судді Слюсар Т.А.

суддів: Волошиної В.М., Кирилюк Г.М.

при секретарі: Крічфалуши С.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2016 року

в справі за позовом ОСОБА_2 до Заступника начальника управління взаємодії з державними органами департаменту забезпечення діяльності керівництва ОСОБА_3, Генеральної прокуратури України про захист честі, гідності, ділової репутації, спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2016 року ОСОБА_2 звернувся в суд із позовом до Заступника начальника управління взаємодії з державними органами департаменту забезпечення діяльності керівництва ОСОБА_3, Генеральної прокуратури України (надалі - ГПУ) про захист честі, гідності, ділової репутації, спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди.

Зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року заступник начальника управління взаємодії з державними органами департаменту забезпечення діяльності керівництва ОСОБА_3 в ефірі телеканалу «112 Україна» під час телепередачі «ІНФОРМАЦІЯ_2», поширив недостовірну інформацію, яка стосується безпосередньо позивача та яку останній вважає такою, що порочить його честь, гідність та ділову репутацію.

З урахуванням уточнень, просив:

1. визнати недостовірною, такою, що порушує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_2, інформацію, оприлюднену ІНФОРМАЦІЯ_1 року заступником начальника управління взаємодії з державними органами департаменту забезпечення діяльності керівництва ОСОБА_3 в ефірі телеканалу «112 Україна» під час телепередачі «ІНФОРМАЦІЯ_2», а саме наступні фрази: «Я уже не говорю о земле, которая возвращалась: это и Межигорье, это и земли, которыми пользовались и были в незаконном владении ОСОБА_7 или его семьи и касается того же ОСОБА_2 и других лиц. У нас достаточно серьезные показатели по этим делам», в частині згадування ОСОБА_2.

2. зобов'язати ГПУ в особі заступника начальника управління взаємодії з державними органами департаменту забезпечення діяльності керівництва ОСОБА_3 не пізніше одного місяця з дня набрання рішенням суду законної сили, спростувати інформацію тим самим способом, яким вона була поширена, а саме в ефірі телеканалу «112 Україна» з зазначенням «ІНФОРМАЦІЯ_3», оприлюднивши текст наступного змісту : «Відомості, поширені та розповсюджені ІНФОРМАЦІЯ_1 року в ефірі телеканалу «112 Україна», а саме: «Это и земли, которыми пользовались и были в незаконном владении ОСОБА_7 или его семьи и касается того же ОСОБА_2» в частині згадування ОСОБА_2 не відповідають дійсності» та принести вибачення ОСОБА_2 шляхом розміщення спростування та вибачення на веб-сайті ГПУ в такий самий час доби коли і було розповсюджено недостовірну інформацію.

3. стягнути з Заступника начальника управління взаємодії з державними органами департаменту забезпечення діяльності керівництва ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 100 000 грн.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача, посилаючись на недотримання норм процесуального права, просить скасувати рішення районного суду і постановити по справі нове рішення, яким позов задовольнити.

Колегія суддів, вислухавши представника позивача, яка просила апеляційну скаргу відхилити, представника відповідача, яка підтримала апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, враховуючи таке.

Як убачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 року в ефірі телеканалу «112 Україна» під час телепередачі «ІНФОРМАЦІЯ_2», а також на офіційному веб-сайті за унікальною адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, та в мережі «Інтернет» за унікальною адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, була поширена інформація, а саме:

«Тільки за 2015 рік у процесах, пов'язаних з корупцією, кримінальних, державі повернуто 525 млн. грн. Вони вже на казначейських рахунках, це не просто десь, щось у судах ми відсужуємо, а державі ці гроші повернулися. 31,2 млрд. ми змогли повернути шляхом набуття чинності та оскарження незаконних судових рішень на користь держави, цезнову ж 2015 під керівництвом ОСОБА_8. Я вже не кажу про землю, яка поверталася: це і Межигір'я, це і землі, якими користувалися і були в незаконному володінні ОСОБА_7 або його сім'ї і стосується того ж ОСОБА_2 та інших осіб. У нас досить серйозні показники по цих справах»,- повідомив ОСОБА_3».

Вказана інформація була поширена у виступі заступником начальника управління «події з державними органами департаменту забезпечення діяльності керівництва Каральної прокуратури України ОСОБА_3, що не заперечувалось сторонами (а.с.19-21).

Відмовляючи у задоволенні позову, районний суд виходив з того, що публічний виступ та спірна публікація, яку позивач у даному позові просить визнати недостовірною інформацією відносно нього є нічим іншим, як оціночним судженням щодо публічної особи, без втручання у його приватне життя, а відтак, згідно зі статтею 30 Закону України «Про інформацію», такі судження не підлягають спростуванню, і за їх висловлювання ніхто не може бути притягнутий до відповідальності.

Колегія суддів визнає зазначені висновки суду першої інстанції законними й обґрунтованими, остільки вони повністю узгоджуються з сукупністю зібраних у справі доказів.

Доводи апеляційної скарги про те, що, районним судом не правомірно, враховуючи, що відповідач, не заперечуючи факт поширення даної інформації, не довів правдивість своїх висловів, або того, що дана інформація відноситься не до позивача, не встановив чи була поширювана інформація оціночним судженням про позивача чи фактичним ствердженням, - колегія суддів визнає безпідставними.

Стаття 32 Конституції України передбачає, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Відповідно до ст. 34 Конституції України, кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

Нормами ст. 277 ЦК України передбачено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

Закон України «Про інформацію», зокрема стаття 2, визначає основні принципи інформаційних відносин, як от - гарантованість права на інформацію; відкритість, доступність інформації, свобода обміну інформацією; достовірність і повнота інформації; свобода вираження поглядів і переконань; правомірність одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації; захищеність особи від втручання в її особисте та сімейне життя.

Частиною 2 статті 29 Закону України «Про інформацію» передбачено, що предметом суспільного інтересу вважається інформація, яка свідчить про загрозу державному суверенітету, територіальній цілісності України; забезпечує реалізацію конституційних прав, свобод і обов'язків; свідчить про можливість порушення прав людини, введення громадськості в оману, шкідливі екологічні та інші негативні наслідки діяльності (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб тощо.

Стаття 30 Закону України «Про інформацію» передбачає, що ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов'язок відшкодувати завдану моральну шкоду.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За таких обставин, враховуючи вищенаведене та наявні в справі докази у їх сукупності, районним судом правомірно визначено, що висловлена в ефірі телеканалу «112 Україна» під час телепередачі «ІНФОРМАЦІЯ_2» інформація містила оціночні судження, а отже, особа не може бути притягнута за це до відповідальності. Доводи апеляційної скарги зазначене не спростовують.

Є загальновідомим фактом, що ОСОБА_2 був обраний народним депутатом України 7-го скликання, а також обіймав посаду заступника Голови Верховної Ради України.

У п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справа про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року № 1судам дано роз'ясенення, що при поширенні недостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи

Зокрема, у названій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають публічні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті. У статтях 3,4,6 Декларації вказується, що остільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорення, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнавати гострої і сильної громадської критики у засобах масової інформації…

У зв'язку з цим межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні люди неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів і вчинків і повинні це усвідомлювати.

Позивач не довів факту заподіяння йому моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, не довів і те, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) відповідачів вони заподіяні.

Враховуючи викладене, а також долучені до матеріалів справи докази, колегія суддів вважає законними й обґрунтованими висновки суду першої інстанції про відсутність правових підстав до задоволення заявленого по справі позову.

Районним судом з достатньою повнотою з'ясовано обставини справи, зібраним доказам дано належну правову оцінку.

Згідно частини 1 статті 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді:

Справа № 757/7879/16-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/16440/2016; 22-ц/796/275/2017

Головуючий у суді першої інстанції: Москаленко К.О.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Слюсар Т.А.