Справа №592/4700/16-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Корольова Г. Ю.
Номер провадження 22-ц/788/161/17 Суддя-доповідач - Бойко В. Б.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2017 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області в складі: головуючого- Бойка В. Б.,

суддів - Кононенко О. Ю. , Ткачук С. С.

з участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Сумської області апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 22 листопада 2016 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства « Райффайзен Банк Аваль », ОСОБА_6, треті особи: Служба у справах дітей Сумської міської ради, Сумська місцева прокуратура, приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу ОСОБА_7, Сумське міське об`єднання співвласників багатоквартирного будинку « Новомістенська 10А », ОСОБА_8 про визнання договору іпотеки недійсним,

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до Ковпаківського районного суду м. Суми з даним позовом, свої вимоги мотивував тим, що іпотечний договір від 20 березня 2007 року було укладено без дозволу органу опіки та піклування, тобто з порушенням майнових прав ( право користування квартирою ) дитини ОСОБА_3, який на час укладення договору був малолітнім та проживав разом з матір'ю ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_2.

Остаточно уточнивши вимоги ( а.с. 32-36, 121-126 ), просив встановити факт проживання ОСОБА_3 разом з матір'ю ОСОБА_6 станом на 20 березня 2007 року за адресою: АДРЕСА_2 визнати недійсним іпотечний договір від 20 березня 2007 року, укладений між ПАТ « Райффайзен Банк Аваль » ( далі - ПАТ ) та ОСОБА_6

Рішенням Ковпаківського районного суду м.Суми від 22 листопада 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Встановлено факт проживання ОСОБА_3 разом з матір'ю ОСОБА_6 станом на 20 березня 2007 року за адресою: АДРЕСА_2.

В решті позовних вимог відмовлено за необґрунтованістю.

Вирішено питання щодо судових витрат.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду в частині відмови у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_3 щодо визнання іпотечного договору недійсним скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову в цій частині. При цьому посилається на те, що на час укладення іпотечного договору ОСОБА_6 та її син ОСОБА_3 постійно проживали у АДРЕСА_2. Вказує, що приватним нотаріусом при укладенні спірного договору не було перевірено чи проживають у даній квартирі неповнолітні особи та чи є дозвіл органу опіки та піклування Сумської міської ради на вчинення такого правочину.

Окрім того, га думку апелянта, судом не враховано, що на час розгляду справи тривали виконавчі дії, які проводились працівниками ВДВС, що підтверджували наявність підстав вважати, що ОСОБА_3 може втратити право користування даним житлом, що є в свою чергу звуження обсягу та зменшення, обмеження існуючого права позивача на користування спірною квартирою.

Рішення суду першої інстанції в частині встановлення факту проживання ОСОБА_3 разом з матір'ю ОСОБА_6 сторонами не оскаржується, тому суд апеляційної інстанції у відповідності до положень ст.ст. 10-11, 292 та 303 ЦПК України, не переглядає цю частину позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників ОСОБА_3 - ОСОБА_9 та ОСОБА_10, які підтримали доводи апеляційної скарги, заперечення представника ПАТ проти задоволення скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з не доведеності позивачем того, що на момент укладення спірного іпотечного договору були порушені його майнові або житлові права.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що 16 березня 2007 року між ПАТ та ОСОБА_11 укладено кредитний договір №013/061/7449, відповідно до умов якого останньому було надано кредит в сумі 110000,00 доларів США, зі сплатою 13,75 % річних, строком до 16 березня 2017 року ( а.с. 11-12 ).

11 листопада 2011 року між банком та позичальником було укладено додаткову угоду №013/061/7449/3 до кредитного договору, відповідно до умов якої, з дати укладення додаткової угоди сторони погодили змінити валюту виконання зобов'язань за кредитним договором з доларів США на гривні із розрахунку офіційного курсу НБУ на дату укладення додаткової угоди. Також сторони домовились, що з дати укладення додаткової угоди проценти за користування кредитом розраховуються на основі процентної ставки в розмірі 14,5% річних, дата остаточного погашення кредиту - 11 травня 2027 року. ( а.с. 13-14 ).

В забезпечення виконання вказаних зобов'язань за кредитним договором №013/061/7449 від 16 березня 2007 року, 20 березня 2007 року між ПАТ та ОСОБА_6 було укладено іпотечний договір. 18 травня 2010 року укладено договір про внесення змін до іпотечного договору внесено зміни до п. 1.1. іпотечного договору.

11 листопада 2011 року укладено договір про внесення змін до іпотечного договору, а саме змінено умови іпотечного договору згідно із додатковою угодою №013/061/7449/3 від 11 листопада 2011 року. Відповідно до іпотечного договору в іпотеку банку, передано, нерухоме майно: квартиру, що складається із чотирьох жилих кімнат, житловою площею 57,1 кв.м., загальною площею 88,18 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, яка належить ОСОБА_6 ( а.с. 15-18 ).

Згідно копії паспорта громадянина України, ОСОБА_6 була зареєстрована з 11 жовтня 2006 року по 10 березня 2007 року за адресою : АДРЕСА_2 ( а.с. 67-69 ).

Як убачається із довідки від 20 березня 2007 року за №79, виданої СМОСББ « Новомістеньска 10 « А »» ОСОБА_6 є власником вказаної вище квартири, склад сім»ї - 0, і ніхто в ній не зареєстрований і не проживає. Місце реєстрації ОСОБА_6 є АДРЕСА_3. Тобто про те, що там проживає неповнолітній син ОСОБА_6 мова не ведеться ( а.с. 45 ).

Згідно копії паспорта громадянина України, ОСОБА_3 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 з 25 вересня 2008 року ( а.с. 7 ). На момент укладення договору іпотеки від 20 березня 2007 року позивачу було 12 років. Відповідачка ОСОБА_6 є матір»ю відповідача ОСОБА_3 ( а.с. 8-10 ).

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 27 червня 2014 року та рішенням апеляційного суду Сумської області по справі №592/2562/14-ц позов банку задоволено, звернуто стягнення на предмет іпотеки та визначено початкову ціну квартири в сумі, не нижчій ніж 580720 грн.( а.с. 19-21 ). По примусовому виконанню судового рішення відкрито виконавче провадження, що підтверджується рядом документів ( а.с.158-156, 208-218 ).

На даний час у спірній квартирі зареєстровані та проживають позивач ОСОБА_3, його дружина ОСОБА_12, їх донька ОСОБА_13 та мати ОСОБА_6 ( а.с. 167 ).

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 при укладенні іпотечного договору приховала той факт, що право користування житлом у квартирі має малолітня дитина, й попереднього дозволу на вчинення оспорюваного правочину орган опіки та піклування не давав. Дані обставини і не заперечується відповідачкою.

У пункті 44 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ « Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин » від 30 березня 2012 року №5 роз'яснено, що згідно зі статтею 32 ЦК, статтею 177 СК та статтею 17 Закону України від 26 квітня 2001 року №2402-III «Про охорону дитинства» батьки не мають права без дозволу органу опіки і піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

У зв'язку із наведеним суди повинні виходити із того, чи мала дитина право власності на предмет іпотеки чи право користування предметом іпотеки на момент укладення договору іпотеки. Будь-які дії, вчинені без згоди іпотекодержателя після укладення договору іпотеки (наприклад, реєстрація неповнолітньої дитини в житловому будинку, народження дитини після укладення договору іпотеки) не є підставою для визнання такого договору недійсним із підстави невиконання вимог закону про отримання згоди органу опіки та піклування.

Відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

За наслідками розгляду справ №6-214цс15 ( постанова від 16.12.2015 року ) та №6-1055цс15 ( постанова від 27.01.2016 року ) Верховний Суд України сформулював наступну правовому позицію.

За змістом частин першої, другої, четвертої статті 12 Закону України від 2 червня 2005 року №2623-IV « Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей » ( у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин ) держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів дітей при вчиненні будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти. Для здійснення таких правочинів потрібна попередня згода органів опіки та піклування.

Вирішуючи категорію справ за позовами в інтересах дітей про визнання недійсними договорів іпотеки, обґрунтованими порушенням статті 12 Закону України « Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей » ( або цього ж Закону в редакції Закону України від 21 грудня 2010 року №2823-VI «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» залежно від моменту виникнення спірних правовідносин ), судам необхідно в кожному конкретному випадку:

1) перевіряти на момент укладення оспорюваного договору наявність у дитини права користування житловим приміщенням, яке може ґрунтуватися на документальній підставі (наприклад, довідка про наявність зареєстрованих осіб на житловій площі, серед яких зазначено й дитину) або на законі (стаття 29 ЦК України); за відсутності реєстрації дитини в спірному приміщенні на момент укладення оспорюваного договору з'ясовувати наявність у дитини іншого місця проживання;

2) ураховувати добросовісність поведінки іпотекодавців щодо надання документів про права дітей на житло - предмет іпотеки при укладенні оспорюваних договорів.

Окрім того, Верховний Суд України за результатами розгляду справи №6-384цс15 прийняв постанову від 30 вересня 2015 року, в якій сформував правовий висновок про те, що власник майна, який є одночасно законним представником неповнолітньої або малолітньої особи та укладає правочини, які впливають на права дитини, повинен діяти добросовісно та в інтересах дитини, а інша сторона договору має право очікувати від нього таких дій. Неправдиве повідомлення батьками, які є одночасно законними представниками неповнолітньої або малолітньої особи, про відсутність прав дитини на майно, яке передається в іпотеку, не може бути підставою для визнання іпотеки недійсною за позовом батьків, які зловживали своїми правами законних представників дитини, а може спричинити інші наслідки, передбачені законодавством, які застосовуються органами опіки та піклування.

Положення Законів України « Про охорону дитинства » та « Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей » щодо необхідності погодження з органом передачу в іпотеку нерухомого майна, право користування яким на час укладення договору іпотеки мали діти поширюють свою дію і на відносини баби та онуки.

Відповідно до положень ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків ( усиновлювачів ) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

Отже, за змістом зазначеної норми матеріального права за умови встановлення місця проживання батьків (усиновлювачів) або одного з них місце проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, презюмується за місцем їх проживання.

З матеріалів справи вбачається, що на момент укладення іпотеченого договору ОСОБА_3 та ОСОБА_6 були зареєстровані не у спірній квартирі,а в іншому житловому приміщенні.

Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України «Про іпотеку», іпотекодавець зобов'язаний до укладення іпотечного договору попередити іпотекодержателя про всі відомі йому права та вимоги інших осіб на предмет іпотеки, в тому числі ті, що не зареєстровані у встановленому законом порядку.

При укладенні іпотечного договору ОСОБА_6 вказала про відсутність прав третіх осіб на предмет іпотеки ( п. 2.1.1 договору - а.с. 15 ), а також надала довідку, видану Сумським міським об'єднанням співвласників багатоквартирного будинку « Новомістенська, 10 « А »», з якої вбачається, що вона є власником квартири АДРЕСА_2 та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3.

Отже, ОСОБА_3 не мав і не має права власності на квартиру АДРЕСА_2, він набув права користування зазначеною квартирою, як член сім'ї власника відповідно до статті 405 ЦК України, статті 18 Закону України «Про охорону дитинства», та зберігає це право протягом часу перебування квартири в іпотеці. Окрім того, іпотечний договір від 20 березня 2007 року хоч і був укладений без попереднього дозволу органу опіки та піклування, проте не призвело до звуження обсягу, зменшення чи обмеження існуючого права ОСОБА_3 на користування даним житлом.

З огляду на наведені обставини, колегія суддів вважає, що обставин, які б свідчили про недобросовісність іпотекодержателя - ПАТ під час укладення іпотечного договору не встановлено, тому відсутні підстави для задоволення позову про визнання іпотечного договору недійсним, а апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312-315 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Ковпаківського районного суду м.Суми від 22 листопада 2016 року в даній справі в оскаржуваній частині залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий -

Судді -