Апеляційний суд Житомирської області
Справа №285/1308/16-ц Головуючий у 1-й інст. Літвин О. О.
Категорія 5 Доповідач Широкова Л. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Широкової Л.В.,

суддів Борисюка Р.М., Галацевич О.М.,

при секретарі судового

засідання Гарбузюк Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Житомирі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 10 лютого 2017 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, поділ майна, набутого за час проживання однією сім'єю та зміну черговості спадкування,

в с т а н о в и л а :

У травні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду із вказаним позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_4, вимоги якого змінила та збільшила у процесі розгляду справи. Обґрунтовувала позов тим, що у період з січня 1996 року вона проживала з ОСОБА_5 без реєстрації шлюбу за місцем його проживання, проте з 1999 року вони проживали за її місцем проживання. Протягом останніх 5 років і до дня смерті ОСОБА_5 вона опікувалася його здоров'ям, забезпечувала їжею та ліками.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, після його смерті відкрилась спадщина, оскільки спадкове майно є спільною сумісною власністю, просила суд задовольнити її позов.

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 10 лютого 2017 року позов задоволено частково. Установлено факт спільного проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу з січня 2004 року по листопад 2012 року ОСОБА_2 із ОСОБА_5, померлим ІНФОРМАЦІЯ_1. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати оскаржуване рішення суду в частині відмови у задоволенні її позовних вимог та прийняти у цій частині нове, яким встановити факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу між нею і ОСОБА_5 до дня смерті останнього, визнати грошовий вклад у ПАТ КБ «ПриватБанк» спільним майном подружжя та надати їй право на спадкування, як спадкоємця першої черги.

На обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що рішення суду прийняте при неповному з'ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, суд не надав належної оцінки показам свідків та наявним у матеріалах справи доказам, надавши перевагу одним доказам над іншими.

ОСОБА_2 вказує, що судом не враховано п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі» та п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав».

Крім того, суд безпідставно не взяв до уваги, що спадкоємець ОСОБА_3, зверталася до суду із позовом про отримання майнових прав на автомобіль, який не є спадковий майном.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з огляду на таке.

Статтями 10, 60 ЦПК України, встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до положень ст. 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, висновків експертів.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; акт цивільного законодавства не має зворотної дії в часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

01.01.2004 набирав чинності Сімейний кодекс України. У ньому законодавець закріпив рівні права чоловіка та жінки, які проживають у незареєстрованому шлюбі, зокрема на придбане майно в період цього шлюбу. Крім того, у Цивільному кодексі України закріплено право на спадщину.

Статтею 3 СК України передбачено, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Суд розглядає справи про встановлення факту, що має юридичне значення, у тому числі суд може встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу (ст. 256 ЦПК України).

Стаття 60 СК України передбачає, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

09.02.2011 набрав чинності Закон України № 2913-VI, яким указану статтю доповнено частиною 5, згідно якої об'єктом права спільної сумісної власності подружжя є, окрім іншого, земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації.

Відповідно до ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Згідно п. 1 розділу VII Прикінцевих положень СК України цей Кодекс набирає чинності одночасно з набранням чинності ЦК України.

До сімейних відносин, які вже існували на цю дату, норми СК України застосовуються лише в частині тих прав і обов'язків, що виникли після набрання ним чинності. Ці права та обов'язки визначаються на підставах, передбачених СК України.

Відповідно до п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України», спори про поділ майна осіб, які живуть однією сім'єю, але не перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають вирішуватися згідно з пунктом 1 статті 17 Закону України «Про власність», відповідних норм ЦК Української РСР та з урахуванням пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності». Правила статей 22, 28, 29 КпШС України (спільна сумісна власність подружжя, розмір часток та поділ майна) в цих випадках не застосовуються.

Згідно ч. 1 ст. 17 Закону України «Про власність» майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Спільною сумісною власністю є спільна власність без визначення часток (ч. 2 ст. 112 ЦК Української РСР 1963 року) і не лише майно, нажите подружжям за час шлюбу (ст.16 Закону України «Про власність», ст. 22 КпШС України), а й майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї (п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 29 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності»).

Тобто, для визнання за особою, яка проживала з іншою особою без укладення шлюбу, права власності на частку у спірному майні, набутому до 1 січня 2004 року, вона має надати суду належні та допустимі докази про власну участь у набутті цього майна.

Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 26.12.2013 у справі № 6-135цс13.

Згідно постанов Верховного Суду України від 16.12.2015 у справі № 6-2641цс15, від 07.09.2016 у справі № 6-801цс16 належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна.

Виходячи із вищенаведених правових норм, є правильним висновок суду про те, що встановлення факту проживання позивачки із ОСОБА_5 однією сім'єю у період до 1 січня 2004 року не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки інститут спільного проживання осіб, як чоловіка і жінки, який породжує юридичні наслідки передбачений Цивільним Кодексом 2004 року, КпШС України, який діяв до 2004 року, таких положень не містив, а тому такий факт може бути встановлений лише з 01 січня 2004 року.

Із матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Житомирі помер ОСОБА_5

Його спадкоємцями за законом першої черги є діти : ОСОБА_3 та ОСОБА_4

23.11.2015 після смерті спадкодавця приватним нотаріусом Новоград-Волинського нотаріального округу Лавренюк Т.Г. була заведена спадкова справа № 131/2015 (а. с. 47).

Судом встановлено, що до складу спадкового майна входить: земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства площею 0,4122 га, яка знаходиться у с. Пищів Новоград-Волинського району Житомирської області; 2 земельних ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,5567 га та 2,1043 га, які знаходиться на території Пищівської сільської ради Новоград-Волинського району Житомирської області; майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства «Хлібороб» у с. Пищів Новоград-Волинського району Житомирської області; гараж НОМЕР_1 у гаражному кооперативі «Простір» у м. Житомирі; 152300,16 грн., розміщених на депозитному вкладі в ПАТ КБ «Приватбанк» (а. с. 10-13, 61). З копій державних актів на право власності на земельну ділянку, виданих 25.12.2003 та 15.10.2009, вбачається, що ОСОБА_5 безоплатно отримав три спірні земельні ділянки на підставі розпорядження голови Новоград-Волинської райдержадміністрації № 505 від 20.10.2003 та рішення Пищівської сільської ради від 01.04.2009.

Суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що позивачка не набула права власності на вказані земельні ділянки, оскільки за життя ОСОБА_5 безоплатно отримав їх в приватну власність, використавши своє право громадянина на приватизацію. Правовідносини між позивачкою та померлим щодо спірних земельних ділянок виникли у період 2003 та 2009 роках, а тому регулюються як нормами КпШС України, так і нормами СК України, за якими приватизована земельна ділянка не є спільним майном подружжя та не підлягає поділу.

Згідно свідоцтва про право власності на майновий пай члена КСП, виданого 09.02.2004 ОСОБА_5, останній мав право на пайовий фонд майна КСП «Хлібороб» в с. Пищів Новоград-Волинського району Житомирської області відповідно до списку осіб, затвердженого зборами співвласників 01.01.2002, а тому суд першої інстанції вірно визначив, що вказаний майновий пай також не є майном, що підлягає поділу.

Із договору купівлі-продажу від 29.09.1999 слідує, що гараж був придбаний ОСОБА_5 Будь-яких доказів на підтвердження того, що позивачка подарувала цей гараж ОСОБА_5, або він був придбаний за спільні кошти, позивачкою суду надано не було.

Колегія суддів погоджується із встановленим судом першої інстанції періодом спільного проживання позивачки із ОСОБА_5, а саме із січня 2004 року до листопада 2012 року. Після цієї дати ОСОБА_5 до дня своєї смерті проживав разом з донькою (відповідачкою по справі), що встановлено судовим рішенням, чинним на час вирішення даного спору, а тому грошовий вклад в ПАТ КБ «Приватбанк», відкритий померлим ОСОБА_5 саме в цей період, не може вважатись спільно нажитим майном з позивачкою та відповідно не підлягає поділу.

За ч.2 ст.1259 ЦК України особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом зі спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Враховуючи те, що рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 06.05.2016, залишеного без зміні ухвалою Апеляційного суду від 22.06.2016, встановлено факт постійного спільного проживання померлого ОСОБА_5 на протязі трьох років до дня своєї смерті з відповідачкою ОСОБА_3, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для зміни черговості спадкування та надання позивачці права на спадкування разом зі спадкоємцями І черги (а. с. 91, 92-93).

Доводи апеляційної скарги про те, що суд помилково не звернув увагу, що спадкоємець ОСОБА_3, зверталася до суду із позовом про отримання майнових прав на автомобіль, який не є спадковий майном на законність судового рішення не впливають.

Отже, з огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду без змін.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 10 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Судді: