Апеляційний суд Кіровоградської області
№ 22-ц/781/559/17 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Суровицька Л. В.
УХВАЛА

Іменем України

22.03.2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючої судді Суровицької Л.В.,

суддів Авраменко Т.М., Кіселика С.А. секретар Яковлєва Ю.Ю.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 26 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які прибули в судове засідання, дослідивши матеріали справи, колегія суддів

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Зазначав, що 10 вересня 2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ним укладено нотаріально посвідчений договір відступлення прав вимоги (цесії), згідно якого він отримав право вимоги коштів у сумі 42 762 дол.США за виконання кредитного договору від 03 квітня 2007 року, укладеного між Банком та відповідачем, а також права іпотекодержателя.

Листом від 19 червня 2014 року він повідомив відповідача про необхідність виконання зобовязань за договором, проте відповідач цю вимогу не виконав.

Оскільки рішенням суду з ОСОБА_4 вже було стягнуто заборгованість за кредитним договором в сумі 12 692, 62 дол.США, як новий кредитор, просив суд, стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором від 03 квітня 2007 року, укладеним між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем, в сумі 30 069,38 доларів США у гривневому еквіваленті по курсу НБУ на день прийняття рішення судом. В ході розгляду справи доповнив позовні вимоги і просив суд стягнути з відповідача на його користь 3 відсотки річних від простроченої суми заборгованості, яка становить 3 780 доларів США (а.с.2-3).

Рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 26 грудня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість в сумі 789 621 грн. та 6958,90 грн. судового збору. В решті позовних вимог відмовлено (а.с.59-63).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати з підстав порушення норм процесуального права та закрити провадження у справі. Зазначає, що суд неповно зясував обставини справи, не врахував, що позивач вже звертався з позовом до суду про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором в сумі 42762 дол.США і рішенням Кіровоградського районного суду від 11 грудня 2014 року, зміненим рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 28 жовтня 2015 року, вже вирішено питання про стягнення з нього на користь позивача цієї заборгованості (а.с.76).

В судовому засіданні апеляційної інстанції відповідач підтримав доводи апеляційної скарги, а представник позивача заперечила проти них і просила рішення суду залишити без змін.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що 03 квітня 2007 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір, за яким ОСОБА_2 отримав від Банку кредитні кошти у сумі 40 000 доларів США та зобовязався повернути кошти у строк до 02 квітня 2020 року зі сплатою відсотків за користування кредитом (а.с.4-7).

В якості забезпечення виконання зобовязань за цим договором ОСОБА_2 передав Банку за договором іпотеки від 03 квітня 2007 року в іпотеку житловий будинок із господарсько-побутовими будівлями під № 41 по вул. Зарічна в с. Підгайці Кіровоградського району Кіровоградської області.

Додатковою угодою № 1 від 28 серпня 2013 року до кредитного договору від 03 квітня 2007 року визначено розмір заборгованості за кредитним договором в сумі 42 762 дол.США та графік погашення кредиту позичальником ОСОБА_2 Банку, викладено в новій редакції (а.с.8).

10 вересня 2013 року між Банком та ОСОБА_3 укладено нотаріально посвідчений договір відступлення права вимоги (цесії), зареєстровано в реєстрі за № 2056, за умовами якого до ОСОБА_3 перейшло право вимоги 42 762 доларів США, що на час укладення договору еквівалентно 341 796,67 грн., а також до нього ж перейшли права іпотекодержателя за договором іпотеки від 03 квітня 2007 року (а.с. 26-27).

У цей же день первісним кредитором Банком та новим кредитором ОСОБА_3 підписано акт передачі прав вимоги до договору відступлення прав вимоги (цесії) від 10 вересня 2013 року (а.с.9).

У серпні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, стягнення заборгованості за кредитним договором та виселення мешканців будинку.

Рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 11 грудня 2014 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Звернуто стягнення на предмет іпотеки житловий будинок із господарсько-побутовими будівлями шляхом переходу права власності до ОСОБА_3 у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 03 квітня 2007 року в сумі 483 215 грн.. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованість за цим договором в сумі 186 865 грн.54 коп. Припинено дію іпотечного договору від 03 квітня 2007 року та виселено ОСОБА_5 з житлового будинку по вул.Зарічна,41 в с. Підгайці Кіровоградського району Кіровоградської області. В решті позовних вимог відмовлено (а.с.10-11).

Рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 28 квітня 2015 року, яке набрало законної сили, вказане рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором у сумі 186 865,54 грн., звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом переходу права власності до ОСОБА_3 в рахунок заборгованості за кредитним договором в сумі 483 215 грн., припинення іпотечного договору, виселення ОСОБА_5 скасовано і ухвалено в цій частині нове рішення. В задоволенні позову ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, припинення дії іпотечного договору та виселення, відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2на користь ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором від 03 квітня 2007 року в сумі 198 893,35 грн. В решті рішення суду залишено без змін (а.с.12-14).

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 28 квітня 2015 року встановлено, що відповідач не виконав свого зобовязання перед первісним кредитором Банком, має борг у сумі 42 762 долара США і відповідно до ст.ст.512, 514, 192, 153 та ст.526 ЦК України зобовязаний виконати обовязок щодо погашення боргу перед новим кредитором ОСОБА_3.

Доводи апеляційної скарги про те, що цим рішенням, яке набрало законної сили, вже вирішено спір між ним та ОСОБА_3 щодо стягнення 42 762 долари США, а тому провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до нього про стягнення 30 069,38 доларів США підлягає закриттю з підстав, передбачених п.2 ч.1 ст.205 ЦПК України, про те, що суд першої інтанції допустив порушення п.2 ч.2 ст.122 ЦПК України та п.2 ч.1 ст.205 ЦПК України, є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на матеріалах справи.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі у звязку з відмовою позивача від позову або укладенням мирової угоди сторін, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Як свідчить зміст рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 11 грудня 2014 року та зміст рішення Апеляційного суду Кіровоградської області від 28 квітня 2015 року, відповідно до останніх уточнень своїх позовних вимог, позивач просив звернути стягнення на іпотечне майно в рахунок погашення заборгованості за кредитом та стягнути з відповідача 12 692,62 дол.США, як різницю, що не покривалася зверненням стягнення на майно, що станом на 11 грудня 2014 року еквівалентно 198893,35 грн.

Хоча представник позивача під час судового засідання апеляційного суду замість звернення стягнення на іпотечне майно і наполягав стягнути з відповідача всю заборгованість у сумі 42 762 долари США у гривневому еквіваленті на час ухвалення рішення апеляційним судом, з урахуванням положень ст.11 ЦПК України про диспозитивність цивільного судочинства, з урахуванням того, що такі вимоги не заявлялись позивачем в суді першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача в межах заявлених позовних вимог заборгованості в сумі 12 692,62 дол. США, що еквівалентно 198 893,35 грн. станом на 11 грудня 2014 року.

При цьому апеляційний суд зазначив у рішенні, що позивач не позбавлений можливості вимагати повернення відповідачем решти боргу 30069,38 доларів США (42 762 дол.США 12 692,62 дол.США) шляхом предявлення позову про стягнення боргу чи звернення стягнення на предмет іпотеки у обраний ним спосіб (а.с.12-14).

За таких обставин правові підстави для закриття провадження у справі, на які посилається відповідач в апеляційній скарзі, відсутні.

Суд першої інстанції повно і всебічно встановив обставини справи, дав їм правильну правову оцінку і з урахуванням того, що відсутнє рішення суду, яке набрало законної сили, про стягнення з відповідача на користь позивача на підставі договору про відступлення права вимоги (цесії) від 10 вересня 2013 року заборгованості в сумі 30069,38 дол.США по кредитному договору від 03 квітня 2007 року, прийшов до правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги цього висновку не спростовують, не свідчать про порушення судом норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення спору.

В межах доводів апеляційної скарги підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючисьст.303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ст.308, ст.ст.313-315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 26 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча суддя Л.В.Суровицька

Судді Т.М.Авраменко

ОСОБА_6