АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/336/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 47 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 12 грудня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 до ОСОБА_10 про визнання недійсним розподілу земельної ділянки та визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 звернулися до суду з даним позовом, яким просили визнати недійсним розподіл земельної ділянки та визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку, загальною площею 0,14 га, розташованої у с. Геронимівка Черкаського району Черкаської області по вул. Вишнева, 38, виданий на імя ОСОБА_10, як такий, що порушує права позивачів. В обґрунтування вказано на те, що 10.11.2009 приватним нотаріусом Черкаського районного нотаріального округу ОСОБА_11 посвідчений розподіл земельної ділянки, загальною площею 0,14 га, розташованої у с. Геронимівка Черкаського району по вул. Вишнева, 38. Згідно даного розподілу площа земельної ділянки ОСОБА_10 становить 5/8 часток або 0,0880га. 16.11.2009 відповідач ОСОБА_10 отримала державний акт на право власності на земельну ділянку, площею 0,0880га, серії ЯЗ №023825 (кадастровий номер :01:001:0177).

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20.07.2011 за позивачами визнано право власності по 1/10 частині за кожним, зокрема, на земельну ділянку, загальною площею 0,14 га, розташовану у с. Геронимівка Черкаського району по вул. Вишнева, 38 та зобовязано державного нотаріуса Черкаської районної нотаріальної контори ОСОБА_12 внести зміни в свідоцтво про право на спадщину за законом від 01.09.2009, замість «спадкоємцем 1/8 частини майна, яке успадкувала ОСОБА_10 після померлого ОСОБА_13 замінити на «спадкоємцем 1/10 частини майна». Враховуючи той факт, що відповідач ОСОБА_10 оформила своє право власності на вказану земельну ділянку на підставі свідоцтва без внесених змін, та на даний час її частка незаконно збільшена, позивачі не можуть оформити належним чином свої права на вказане спадкове майно у відповідності до встановлених судом часток.

Указані фактичні обставини стали підставами для звернення з даним позовом до суду.

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 12.12.2016 позовні вимоги у справі залишено без задоволення.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, позивачі подали апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права та на невідповідність висновків суду обставинам справи, просять рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю. В обґрунтування вказують на доводи, аналогічні викладеним у позовній заяві, та на те, що ст. 152 ЗК України містить невичерпний перелік способів захисту порушених прав, отже позивачі вільні самі обирати спосіб, який найбільш повно відповідатиме їх інтересам; також апелянти наголошують, що невідповідність площі земельної ділянки, яка вказана у оспорюваному державному акті відповідачки на землю, тій, що перейшла у процесі спадкування сторонам у справі, перешкоджає позивачем отримати правовстановлюючі документи на свої частки у спадщині, оскільки частки у власності щодо земельної ділянки, визначені рішенням суду, не відповідають тим, що вказані у оспорюваному державному акті на землю.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які зявилися у судове засідання, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав та мотивів.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивачами не доведено факт порушення відповідачем їх права власності на земельну ділянку; правовстановлюючим документом на частину земельної ділянки є свідоцтво про право на спадщину за законом від 01.09.2009, на підставі якого й видано оспорюваний державний акт, який є похідним документом.

Однак погодитися з правильністю таких висновків суду першої інстанції колегія суддів не може, виходячи з наступного.

При розгляді справи встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 01.09.2009 ОСОБА_10 є спадкоємцем 1/8 частини земельної ділянки, площею 0,14 га, що розташована на території с. Геронимівка Черкаського району, та належала померлому ОСОБА_13

Згідно Державного акта про право власності на земельну ділянку від 16.11.2009, серії ЯЗ №023825, ОСОБА_10 належить на підставі свідоцтва про право власності від 01.09.2009 та свідоцтва про право на спадщину за законом від 01.09.2009 №2-2248 земельна ділянка, площею 0,0880 га, що розташована по вул. Вишнева, 38 в с. Геронимівка Черкаського району, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку.

Відповідно до плану розподілу земельної ділянки, що розташована по вул. Вишнева, 38 в с. Геронимівка Черкаського району, площею 0,14 га, яка належала ОСОБА_13, площа, виділена ОСОБА_10, становить 0,0880 га або 5/8 часток. Даний план розподілу посвідчений приватним нотаріусом Черкаського районного нотаріального округу ОСОБА_11 10.11.2009.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20.07.2011 за позивачами визнано право власності по 1/10 частині за кожним, зокрема, на земельну ділянку, загальною площею 0,14 га, розташовану у с. Геронимівка Черкаського району по вул. Вишнева, 38 та зобовязано державного нотаріуса Черкаської районної нотаріальної контори ОСОБА_12 внести зміни в свідоцтво про право на спадщину за законом від 01.09.2009, замість «спадкоємцем 1/8 частини майна, яке успадкувала ОСОБА_10 після померлого ОСОБА_13 замінити на «спадкоємцем 1/10 частини майна».

Дане рішення набрало законної сили, державним нотаріусом Черкаської районної нотаріальної контори ОСОБА_12 внесені зміни до свідоцтва про право на спадщину за законом від 01.09.2009, виданого на імя ОСОБА_10, зокрема частку 1/8 виправлено на 1/10.

Вищевказані зміни до свідоцтв право на спадщину внесені нотаріусом лише у 2015 році.

В звязку з цими змінами, зокрема, позивачка ОСОБА_6 зверталася до ТОВ «Геоверв» з метою оформлення належних їй прав на 1/10 частину земельної ділянки, але їй було письмово відмовлено в звязку з невідповідністю розмірів земельної ділянки, яку вона отримала в порядку спадкування з фактичними розмірами земельної ділянки, яка не охоплена Державним актом на землю, що належить ОСОБА_10

З матеріалів даної справи та пояснень сторін у суді першої та апеляційної інстанції, вбачається той факт, що розмір земельної ділянки, зазначений у спірному Державному акті про право власності на земельну ділянку не відповідає розміру її частки у спадковому майні та є більшим на 0,004 га, від того розміру, який ОСОБА_10 отримала в спадок.

Відповідачка в суді апеляційної інстанції визнала вищевказаний факт, але категорично заперечує проти задоволення позовних вимог, в основному, з тих мотивів, що відновлення прав позивачів у вказаний в позові спосіб призведе до фінансових затрат з її боку на виготовлення нових правовстановлюючих документів.

Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до статті 125 ЗК України право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документа, що посвідчує право власності та його державної реєстрації, а відповідно до статті 126 ЗК України ( в редакції чинній на момент отримання відповідачкою правовстановлюючих документів на землю) таким документом був державний акт, форма якого затверджується Кабінетом Міністрів України.

Згідно із частиною третьою статті 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Як вказано у правовому висновку ВСУ у справі №6-46цс14 від 04.06.2014, який в силу ст. 360-7 ЦПК України є обовязковим для судів України, відповідно до статі 126 (в редакції чинній до 05.03.2009 року), статей 152, 155 ЗК України державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видавалися на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень та цивільно-правових угод. У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватись як зазначені рішення, угоди на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки.

Визнання недійсними тільки державних актів на право власності може мати місце уразі їх видання з порушенням вимог закону, усупереч рішень чи угод. У цьому разі таке визнання є належним та самостійним способом поновлення порушених прав у судовому порядку.

Таким чином, позовна вимога про визнання недійсним спірного державного акту на право власності є законною та належним чином обґрунтованою, тому підлягає до задоволення.

Разом з тим, колегія суддів приходить до висновку що в позові в частині визнання недійсним розподілу земельної ділянки загальною площею 0,14 га, розташованої у с. Геронимівка Черкаського району по вул. Вишнева, 38, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського районного нотаріального округу ОСОБА_11 від 10.11.2009 необхідно відмовити з тих підстав, що вказаний розподіл не є правовстановлюючим документом та сам факт визнання судом спірного державного акту на право власності на землю відповідачки відновлює порушені права позивачів як власників відповідної частини земельної ділянки.

Згідно ст.309 ЦПК України підставою для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи, недоведеність обставин, що мають значення по справі, які суд вважав доведеними, порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Таким чином, рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 12 грудня 2016 року слід скасувати у звязку з невідповідністю висновків суду обставинам справи та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

апеляційну скаргу задовольнити частково .

Рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 12 грудня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 до ОСОБА_10 про визнання недійсним розподілу земельної ділянки та визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку - скасувати.

Позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати недійсним Державний акт про право власності на земельну ділянку від 16.11.2009, серії ЯЗ№023825, площею 0,0880 га (кадастровий номер :01:001:0177), яка розташована по вул. Вишнева, 38 в с. Геронимівка Черкаського району , що належить ОСОБА_10.

В решті позову відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом 20 днів з дня її проголошення.

Головуючий :

Судді :