АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/100/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 23 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Катеринопільського районного суду Черкаської області від 29 серпня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_6 до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, відділу Держгеокадастру у Катеринопільському районі, третя особа без самостійних вимог: ОСОБА_7 про визнання незаконними та скасування наказів, визнання недійсними договорів оренди, скасування рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень та повернення земельних ділянок.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши сторони, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

29 жовтня 2014 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_7, третя особа без самостійних вимог: Головне управління Держемагенства у Черкаській області про визнання недійсними договорів оренди, скасування рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень та повернення земельних ділянок.

11 лютого 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду з заявою про збільшення позовних вимог в якій збільшив свої позовні вимоги ще однією вимогою про визнання незаконними та скасування ряду наказів ГУ Держземагенства у Черкаській області.

Також суду надано клопотання про заміну відповідача ОСОБА_7 на Головне управління Держземагенства у Черкаській області, яке було задоволено.

Ухвалою Катеринопільського районного суду Черкаської області від 03 липня 2015 року залучено до участі у справі на стороні відповідача в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_7

16 листопада 2016 року ОСОБА_6 звернувся до суду з клопотання про притягнення у справі другого відповідача відділ Держемагенства у Катеринопільському районі Черкаської області.

Ухвалою Катеринопільського районного суду Черкаської області від 16 листопада 2015 року клопотання ОСОБА_6 задоволено.

Залучено до участі у справі в якості співвідповідача відділ Держемагенства у Катеринопільському районі Черкаської області.

01 квітня 2016 року представник ОСОБА_6 ОСОБА_8 звернувся до суду з клопотанням про заміну відповідачів на їх правонаступників в звязку з припиненнями діяльності та реорганізацією Держемагенств України в Державні служби з питань геодезії, картографії та кадастру. Дане клопотання було задоволено та здійснено заміну відповідачів у справі Головне управління Держземагенства у Черкаській області та відділ Держемагенства у Катеринопільському районі Черкаської області на їх правонаступників Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області та відділ Держгеокадастру у Катеринопільському районі.

В обгрунтування позовних вимог позивач вказував на те, що 14 лютого 2014 року між ОСОБА_7 та Головним управлінням Держземагенства у Черкаській області на підставі наказів: № ЧК/:04:001/00002117 від 14 лютого 2014 року, № ЧКУ:04:001/00002115 від 14 лютого 2014 року, № ЧК/:04:001/00002116 від 14 лютого 2014 року було укладено договори оренди землі в адміністративних межах Гончариської сільської ради Катеринопільського району на наступні земельні ділянки відповідно: :04:001:0152 - площею 46,1045 га, :04:001:0150 -площею 19,0122 га, :04:001:0151 - площею 42,0303 га.

Відповідно до викопіювань, які були наданні відділом Держземагенства зазначені земельні ділянки на місцевості збігаються з земельними ділянками, щодо яких позивачеві раніше було надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою (накази ГУ Держземагенства у Черкаській області № ЧК/:04:001/00000475 та № ЧК/:04:001/00000492 від 29 липня 2013 року про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою). В звязку з цим, на даний момент позивач позбавлений можливості укласти договір оренди землі на зазначені земельні ділянки, хоча й раніше чим ОСОБА_7 отримав дозвіл на розробку технічної документації.

Крім того, позивач вказав, що при розробці проекту землеустрою щодо відведення в користування спірних земельних ділянок ОСОБА_7, в порушення положень чинного законодавства, по даних ділянках не проводилась обов'язкова державна експертиза хоча відповідно до висновку ДП «Черкаський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» від 05 серпня 2013 року № 769 та висновку від 06 серпня 2013 року № 789 про грунтовий покрив земельних ділянок державної власності площею відповідно 66,00 га та 46,00 га в адміністративних межах Гончариської сільської ради Катеринопільського району на обох ділянках наявні агрогрупи, які відносяться до особливо цінних земель і на підставі статті 8 ЗУ «Про державну експертизу землевпорядної документації» підлягають обов'язковій державній експертизі.

Також, відповідно до ч. 6 ст. 123 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а в разі необхідності здійснення обовязкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи приймає рішення про надання земельної ділянки у користування.

На підтвердження порушень відповідачами прав позивач посилається на акт перевірки комісії Дерземагенства України діяльності відділу Держземагенства у Катеринопільському районі Черкаської області з даних якого вбачається, що начальником даного відділу було погоджено висновки від 04 лютого 2014 року за № 188 та від 04 лютого 2014 року за № 194 проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок ОСОБА_7, загальними площами 42,0303 га та 46,1045 га в оренду для ведення фермерського господарства в адміністративних межах Гончариської сільської ради Катеринопільського району за рахунок земельних ділянок по яких ОСОБА_6 було відмовлено в погоджені.

Позивач вважає, що такі дії та рішення відповідачів є протиправними, а тому він був вимушений звернутись з даним позовом до суду.

Після збільшення позовних вимог, позивач просив суд визнати незаконними та скасувати:

- Накази ГУ Держземагенства у Черкаській області:

№ ЧК/:04:001/00002117 від 14 лютого 2014 року,

№ ЧК/:04:001/00002115 від 14 лютого 2014 року,

№ЧК/:04:001/00002116 від 14 лютого 2014 року;

- Накази ГУ Держземагенства у Черкаській області:

№ ЧК/:04:001/00001863 від 20 січня 2014 року,

№ ЧК/:04:001/00001886 від 20 січня 2014 року,

№ ЧК/:04:001/00001885 від 20 січня 2014 року.

Визнати недійсними договори оренди землі від 14 лютого 2014 року між ОСОБА_7 та Головним управлінням Держземагенства у Черкаській області та скасувати:

- рішення Реєстраційної служби Катеринопільського районного управління юстиції Черкаської області про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 11438834 від 06 березня 2014 року 11:01:11;

- рішення Реєстраційної служби Катеринопільського районного управління юстиції Черкаської області про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 11444220 від 06 березня 2014 року 12:10:07;

- рішення Реєстраційної служби Катеринопільського районного управління юстиції Черкаської області про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 11449941 від 06 березня 2014 року 13:52:52.

Протягом 15 днів з моменту набрання цим рішенням законної сили повернути Головному управлінню Держземагенства у Черкаській області земельні ділянки з кадастровими номерами: :04:001:0152, :04:001:0150, :04:001:0151 та стягнути з відповідачів судові витрати.

Рішенням Катеринопільського районного суду Черкаської області від 29 серпня 2016 року відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_6

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_6 у встановленому порядку оскаржив його до суду апеляційної інстанції, подавши на нього апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати рішення Катеринопільського районного суду Черкаської області від 29 серпня 2016 року як незаконне та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити повністю.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до відхилення з слідуючих підстав.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Ст. 213 ЦПК України вказує, що рішення суду повинно бути законним та обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Статтею 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед значення. Суд оцінює належність, допустимість достовірності кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Судом встановлено, що 29 липня 2013 року згідно наказів № ЧК/:04:001/00000475 (а.с. 23), № ЧК/:04:001/00000492 (а.с. 24) Головним управлінням Держземагенства у Черкаській області ОСОБА_6 було надано дозволи на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок сільськогосподарського призначення із земель державної власності в оренду, розташованих в адмінмежах Гончариської сільської ради Катеринопільського району Черкаської області. Орієнтовний розмір земельних ділянок 46,00 га та 66,00 га, з цільовим призначенням - для ведення фермерського господарства

Також, судом встановлено, що 14 лютого 2014 року між ОСОБА_7 та Головним управлінням Держземагенства у Черкаській області на підставі наказів: № ЧК/:04:001/00002116 (а.с. 8), № ЧК/:04:001/00002115 (а.с. 9), № ЧК/:04:001/00002117 про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки в оренду було укладено договори оренди землі в адміністративних межах Гончариської сільської ради Катеринопільського району на наступні земельні ділянки відповідно: :04:001:0151 - площею 42,0303 га., :04:001:0150 - площею 19,0122 га, :04:001:0152 - площею 46,1045 га.

Звертаючись до суду з позовною заявою (а.с. 2-4) представник ОСОБА_6 ОСОБА_9 в обгрунтування позовних вимог вказала, що договори земельних ділянок, укладених між ОСОБА_7 та Головним управлінням Держземагенства у Черкаській області мають бути визнані недійсними, оскільки при розробці проекту землеустрою щодо відведення в користування спірних земельних ділянок не проводилася обовязкова державна експертиза. Тому, вважає, що зміст укладених правочинів суперечить актам цивільного законодавства, оскільки в момент укладення правочинів, сторонами не додержано вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України.

Крім того, представник позивача вказує, що згідно глави 83 ЦК України, ОСОБА_7 повинен повернути майно, оскільки підстава, на якій воно було набуте, відпала. Положення цієї статті застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином.

На підставі вищевикладених обґрунтувань, представник позивача просила визнати недійсними договори оренди землі, укладені між ОСОБА_7 та Головним управлінням Держземагенства у Черкаській області та скасувати рішення про їх державну реєстрацію.

Ухвалюючи рішення суду та відмовляючи в задоволенні позовних вимог (а.с. 157-162), суд першої інстанції мотивував свої висновки тим, що існування договорів оренди земельних ділянок, укладених між відповідачем по справі Головним управлінням Держемагенства у Черкаській області та третьою особою без самостійних вимог ОСОБА_7 жодним чином не порушує права позивача, тому підстав задовольняти його позовні вимоги немає.

В обгрунтування вимог своєї апеляційної скарги (а.с. 164-165) ОСОБА_6 вказував, що суд першої інстанції, при ухваленні рішення, не дав належної оцінки доводам позовної заяви, невірно застосував положення ст. 215 ЦК України та вважає, що суд не звернув увагу на те, що погодження і затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок ОСОБА_7 проведено з порушенням правових положень ст. 9 ЗУ «Про державну експертизу землевпорядної документації»; п. 4.1.1. Методики проведення державної експертизи землевпорядної документації, затвердженої наказом Держкомзему України від 03 грудня 2004 року № 391; ч. 6 ст. 186-1 ЗК України; п.п. 110, 107 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою КМУ від 17 жовтня 2012 року № 1051. Тому, враховуючи вищевказані порушення, ОСОБА_6 вважає, що спірні договори оренди землі обмежили та порушили право позивача на набуття права користування земельними ділянками та є недійсними з моменту укладення в силу ч. 1 ст. 215 ЦК України з підстав недодержання в момент їх вчинення вимог, які встановлені законом.

Перевіряючи обгрунтованість доводів апеляційної скарги, законність та вмотивованість судового рішення районного суду, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції є правильним, відповідає вимогам чинного законодавства, а доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими обставинами справи та наявними матеріалами справи і не дають підстав для зміни чи скасування рішення суду.

Так, відповідно до ст. 177 ЦК України обєктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.

Статтею 179 ЦК України визначено, що річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов'язки.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також обєкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Ч. 1 ст. 79 ЗК України встановлено, що земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Згідно із ч. ч. 1-6, 9 ст. 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об'єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Формування земельних ділянок шляхом поділу та об'єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об'єднання земельних ділянок. Земельна ділянка може бути об'єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Кадастровий номер присвоюється земельній ділянці незалежно від форми власності. У разі переходу права власності на земельну ділянку від однієї особи до іншої, виникнення інших, крім права власності, речових прав на земельну ділянку, зміни речових прав на земельну ділянку кадастровий номер не змінюється (пункт 29 Постанови КМУ від 17 жовтня 2012 року № 1051 «Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру»).

Отже, із вищезазначених обставин вбачається, що порядок укладення договору оренди земельної ділянки містить досягнення згоди між орендодавцем і орендарем за всіма істотними та іншими умовами оформлення договору та його реєстрацію.

Порядок укладення договору оренди земельної ділянки зі складу земель державної чи комунальної власності має певні особливості. Відповідно до ст. 124 ЗК та ст. 16 Закону України «Про оренду землі» такий порядок має такі етапи:

1) звернення зацікавленої особи із заявою (клопотанням) про надання в оренду земельної ділянки до відповідного органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування. У заяві має бути зазначено розмір, місце розташування та мета використання земельної ділянки. У заяві про надання земельної ділянки сільськогосподарського призначення для ведення фермерського господарства зазначаються: бажаний розмір і місце розташування ділянки, кількість членів фермерського господарства та наявність у них права на безоплатне одержання земельних ділянок у власність, обгрунтування розмірів земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства. До заяви додається рішення професійної комісії з питань створення фермерських господарств щодо наявності у громадянина достатнього досвіду роботи у сільському господарстві або необхідної сільськогосподарської кваліфікації;

2) відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого повноваження в межах їх повноважень і місячний строк розглядають клопотання і дають дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надають вмотивовану відмову.

3) у випадку позитивного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про передачу в оренду земельної ділянки із земель запасу або із зміною її цільового призначення розробляється проект відведення такої земельної ділянки у порядку, визначеному ЗК. Надання земельної ділянки в оренду без зміни її цільового призначення, межі якої визначені в натурі (на місцевості), здійснюється без розроблення проекту її відведення. Оскільки процедура розробки та погодження проекту відведення земельної ділянки тривала в часі та витратна, з метою гарантування інтересів сторін пропонується укладати попередні договори, де були б врегульовані всі питання, які стосуються витрат, що необхідно понести до моменту укладення договору;

4) укладення договору оренди земельної ділянки, в якому обумовлюють істотні та інші умови оренди землі, його нотаріальне посвідчення (за бажанням однієї зі сторін) та державна реєстрація. У разі набуття права оренди земельної ділянки на конкурентних засадах підставою для укладення договору оренди є результати аукціону.

Як вбачається з виданих Головним управлінням Держземагенства у Черкаській області наказах № ЧК/:04:001/00000492 та № ЧК/:04:001/00000475 від 29 липня 2013 року ОСОБА_6 отримав дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення із земель державної власності в оренду, розташованої в адміністративних межах Гончариської сільської ради Катеринопільського району Черкаської області.

Згідно висновків відділу Держзеагенства у Катеринопільському районі Черкаської області № 2128 від 29 листопада 2013 року (а.с. 119), № 2129 від 29 листопада 2013 року (а.с. 120), вбачається, що даний орган місцевого самоврядування не погодив ОСОБА_6 проекти землеустрою щодо відведення земельної ділянки, в звязку з відсутністю ряду документів, визначених законодавством для такого погодження.

Судом достовірно встановлено і дану обставину підтвердив представник ОСОБА_6, що вказані висновки відділу Держзеагенства у Катеринопільському районі Черкаської області ОСОБА_6 не оскаржував. Крім того, ним не було здійснено ніяких дій щодо усунення зазначених у висновках порушень, а тому фактично зупинена процедура укладення договору оренди земельної ділянки, визначена згідно з порядком.

Тобто, не зазначено, що земельні ділянки на які ОСОБА_6 отримав дозвіл на розроблення проекту землеустрою, є сформованими та індивідуалізованими, а лише зазначено, що вони розташовані в адміністративних межах Гончариської сільської ради Катеринопільського району Черкаської області із зазначенням орієнтовної площі цих ділянок 46,00 та 66,00 га. і їх неможливо виділити серед інших земельних ділянок.

Згідно ч. 3 ст. 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначеним частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу.

Ст. 13 ЗУ «Про оренду землі» визначено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Оскільки, в наказах Головним управлінням Держземагенства у Черкаській області наказах № ЧК/:04:001/00000492 та № ЧК/:04:001/00000475 від 29 липня 2013 року, якими ОСОБА_6 було надано дозволи на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок сільськогосподарського призначення із земель державної власності в оренду, не вказані кадастрові номера конкретних земельних ділянок, тому посилання апелянта на ту обставину, що надані земельні ділянки в користування ОСОБА_7 були видані за рахунок земельних ділянок, на які позивачу було надано лише дозвіл на розроблення документації є безпідставними, оскільки дана обставина не була підтверджена належними доказами по справі. Висновок районного суду в частині ненадання сторонами допустимих доказів в підтвердження вказаних позовних вимог в цій частині є правильним і не спростований будь-якими обгрунтованими доводами сторін та наданими ними доказами.

Крім того, посилання ОСОБА_6 в своїй апеляційній скарзі на ту обставину, що при вирішенні спору, районний суд не звернув увагу на положення ст. 215 ЦК України щодо недійсності договорів оренди землі, колегія суддів вважає безпідставними з слідуючих обставин.

Ст. 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення сторонами вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що ОСОБА_6 не вказано, які саме і ким порушені вимоги ст. 203 ЦК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Підставою для укладення договору оренди може бути цивільно-правовий договір про відчуження права оренди.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Ч. 1 ст. 627 ЦК України передбачає, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом ч. 2 ст. 792 ЦК України майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства, вони регулюються також актами земельного законодавства Земельним Кодексом України та Законом України «Про оренду землі».

Відповідно до статті 1 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно статті 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, особа, яка не є стороною угоди, може звернутися до суду з позовом про визнання такої угоди недійсною лише за умови, що ця угода порушує або оскаржує її законні права та охоронювані законом інтереси.

Судом першої інстанції правильно було встановлено, що існування договорів оренди земельних ділянок від 14 лютого 2014 року, укладених між ОСОБА_7 та Головним управлінням Держемагенства у Черкаській області жодним чином не порушує права позивача. ОСОБА_6 та його представником ні під час розгляду справи в суді першої інстанції, ні під час розгляду в суді апеляційної інстанції не надано обгрунтованих доказів, які б спростували встановлені висновки районного суду. Так як ОСОБА_6 не дотримався Порядку укладення договорів оренди землі, не здійснив ніяких дій щодо оскарження висновків про відмову у наданні йому дозволів на погодження проектів землеустрою та не усунув вказані недоліки у зазначених висновках, тому надання в 2014 року ОСОБА_7 дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок сільськогосподарського призначення із земель державної власності в оренду ніяким чином не порушують права ОСОБА_10

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Виходячи з положень ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вже зазначалося вище позивачем ОСОБА_6 та його представником ні під час розгляду справи в суді першої інстанції, ні під час розгляду в апеляційному суді не надано належних вмотивованих доказів в обгрунтування своїх позовних вимог, які б давали змогу встановити, які саме права позивача порушено наявністю оспорюваних договорів та не надано доказів, що давали б підстави для задоволення позовних вимог.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини по справі, вірно застосовано закон, який підлягав застосуванню і ухвалено законне рішення, яке скасуванню не підлягає

Керуючись ст. ст. 307, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Катеринопільського районного суду Черкаської області від 29 серпня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_6 до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, відділу Держгеокадастру у Катеринопільському районі, третя особа без самостійних вимог: ОСОБА_7 про визнання незаконними та скасування наказів, визнання недійсними договорів оренди, скасування рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень та повернення земельних ділянок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до суду касаційної інстанції з дня набрання нею законної сили.

Головуючий :

Судді :