Номер провадження: 22-ц/785/437/17
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Вадовська Л. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.01.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Вадовської Л.М.,

суддів - Ващенко Л.Г.,

Плавич Н.Д.,

при секретарі - Сідлецькій Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, за участю третіх осіб на стороні позивача Одеської міської ради, Департаменту комунальної власності Одеської міської ради про визнання відмови неправомірною, усунення перешкод у реалізації права на приватизацію, визнання права на приватизацію земельної ділянки без погодження меж з суміжними землекористувачами, усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_4 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 29 серпня 2016 року, -

в с т а н о в и л а :

Позивач ОСОБА_3, звернувшись 21 серпня 2015 року до суду з вищеназваним позовом, вказала, що їй на праві приватної власності на підставі нотаріально посвідченого 3 квітня 2014 року договору дарування належить житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 213 кв.м кадастровий номер НОМЕР_1. Рішенням Одеської міської ради №6027-УІ від 24 грудня 2014 року надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки цільового призначення «для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)», що знаходиться по АДРЕСА_1. На виконання рішення замовлено розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розробка якого передбачала узгодження меж ділянки із власниками та користувачами суміжних земельних ділянок. Відповідач ОСОБА_4 є власником земельної ділянки площею 0,050 га кадастровий номер НОМЕР_2, що знаходиться по АДРЕСА_2, ділянка є суміжною. ОСОБА_4 володіє земельною ділянкою на праві власності з 1998 року, проте координати меж земельної ділянки в Державний земельний реєстр винесено лише у 2014 році. Позивач ОСОБА_3 зазначила, що при виконанні робіт із встановлення меж земельної ділянки ОСОБА_4 в натурі (на місцевості) в 2014 році на земельній ділянці, що перебуває у користуванні її ОСОБА_3, ніяких межових знаків не встановлювалося, то межа земельної ділянки ОСОБА_4 збігається з існуючим парканом, про що остання поставила свій підпис в акті приймання-передачі межових знаків на зберігання, що є обов'язковою частиною технічної документації з землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), на підставі якої координати земельної ділянки вносяться до Державного земельного кадастру. Разом з тим суміжний землевласник ОСОБА_4 не надала згоди на безоплатну приватизацію земельної ділянки її ОСОБА_3, обґрунтовуючи відмову тим, що не погоджується з межами земельної ділянки, що знаходиться у її ОСОБА_3 користуванні, що унеможливило продовження розробки і узгодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Крім того, ОСОБА_4 без узгодження змінила конфігурацію паркану та в частині примикання паркану до її ОСОБА_3 будинку здійснила з існуючої прямої лінії, що відповідає її державному акту, розворот паркану, в результаті чого частина паркану, що примикає до будинку ОСОБА_4 має форму прямого кута, що не відповідає документам. Посилаючись на порушення діями ОСОБА_4 права на оформлення права власності на земельну ділянку, позивач ОСОБА_3 після уточнення 12 липня 2016 року просила визнати неправомірною відмову ОСОБА_4 у підписання акту погодження меж земельної ділянки; усунути перешкоди їй ОСОБА_3 у реалізації права на приватизацію земельної ділянки по АДРЕСА_1; визнати за нею ОСОБА_3 право на приватизацію земельної ділянки по АДРЕСА_1 без погодження меж із суміжним землевласником ОСОБА_4; усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою по АДРЕСА_1 шляхом знесення за свій рахунок ОСОБА_4 частини паркану, встановленого на межі від точки 10 до точки 11 відповідно до Опису меж та Плану фактичних меж земельної ділянки ОСОБА_3 Технічного звіту про кадастрову зйомку земельної ділянки, виконаного ФОП ОСОБА_7 у квітні 2016 року, яка примикає до житлового будинку ОСОБА_3 по АДРЕСА_1 та шляхом приведення паркану в цій частині у відповідність до меж, відображених у Державному акті на право приватної власності на землю серія НОМЕР_3 від 2 лютого 1998 року та витягу з Державного кадастру про земельну ділянку від 22 жовтня 2014 року №НВ-914; стягнути судові витрати (т.1 а.с.2-5, т.2 а.с.144-148).

Відповідач ОСОБА_4 в особі представник позов визнала в частині усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою по АДРЕСА_1 шляхом знесення за свій рахунок частини паркану, встановленого на межі від точки 10 до точки 11 відповідно до Опису меж та Плану фактичних меж земельної ділянки ОСОБА_3 Технічного звіту про кадастрову зйомку земельної ділянки, виконаного ФОП ОСОБА_7 у квітні 2016 року, яка примикає до житлового будинку ОСОБА_3 по АДРЕСА_1 та шляхом приведення паркану в цій частині у відповідність до меж, відображених у Державному акті на право приватної власності на землю серія НОМЕР_3 від 2 лютого 1998 року та витягу з Державного кадастру про земельну ділянку від 22 жовтня 2014 року №НВ-914; в решті позов не визнала з підстав не передбачення земельним законодавством обов'язку власника земельної ділянки або землекористувача узгоджувати межі сусідніх земельних ділянок та підписувати акти, а також через небажанням вчиняти ці дії через неприязність стосунків.

Третя особа Департамент комунальної власності Одеської міської ради вважав позовні вимоги ОСОБА_3 обґрунтованим та такими, що підлягають задоволенню (т.2 а.с.190-193).

Третьою особою Одеською міською радою пояснень, заперечень суду першої інстанції не надано.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 29 серпня 2016 року відмовлено в задоволенні заяви представника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_4 про скасування заходів забезпечення позову, вжитих на підставі ухвали від 23 листопада 2015 року (т.2 а.с.202).

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 29 серпня 2016 року позовні вимоги задоволено частково; визнано за ОСОБА_3 право на приватизацію земельної ділянки по АДРЕСА_1 без погодження меж із суміжним землевласником ОСОБА_4; усунуто перешкоди у користуванні земельною ділянкою по АДРЕСА_1 шляхом знесення за свій рахунок відповідачем ОСОБА_4 частини паркану, який встановлено на межі від точки 10 до точки 11 відповідно до Опису меж та Плану фактичних меж земельної ділянки ОСОБА_3 Технічного звіту про кадастрову зйомку земельної ділянки, виконаного ФОП ОСОБА_7 у квітні 2016 року, яка примикає до житлового будинку ОСОБА_3, розташованого по АДРЕСА_1, та шляхом приведення паркану в цій частині у відповідність до меж, відображених в Державному акті на право приватної власності на землю серія НОМЕР_3 від 2 лютого 1998 року та Витягу з Державного кадастру про земельну ділянку від 22 жовтня 2014 року №НВ-914; в решті позовних вимог відмовлено; стягнуто судові витрати в сумі 1006,41 грн. (т.2 а.с.204-209).

В апеляційній скарзі представник в інтересах ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в позові; скасувати заходи забезпечення позову, вжиті на підставі ухвали Київського районного суду м. Одеси від 23 листопада 2015 року.

Неправильність рішення суду мотивовано невідповідністю висновків суду обставинам справи, неправильним застосуванням норм матеріального права, порушенням норм процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, заслухавши пояснення, дослідивши докази, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

ОСОБА_3 є власником житлового будинку літ. «А» загальною площею 45,2 кв.м житловою площею 27,0 кв.м, господарських будівель і споруд літ. «Г», «Л» - сараї, літ. «З» - літня кухня, літ. «К» - душ, розташованих по АДРЕСА_1, на підставі укладеного між ОСОБА_8, діючим на підставі довіреності від імені ОСОБА_9, та ОСОБА_3 договору дарування, посвідченого 3 квітня 2014 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чернишовою Н.Г., зареєстрованого в реєстрі за №1350. Нерухоме майно розташоване на земельній ділянці площею 213 кв.м, що знаходиться у фактичному користуванні, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1 (т.1 а.с.8-11, 12-17).

Рішенням Одеської міської ради від 24 грудня 2014 року №6027-УІ «Про надання дозволів громадянам на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок» надано дозволи громадянам на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у м. Одесі згідно з переліком (додаток 1), зокрема, надано дозвіл ОСОБА_3 щодо земельної ділянки по АДРЕСА_1 цільового призначення «для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (т.1 а.с.17, 18).

ОСОБА_4 згідно Державного акту на право приватної власності на землю, виданого 2 лютого 1998 року, на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,0550 га, розташована на території Київського району АДРЕСА_2, цільового призначення «для індивідуального садівництва». Кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_2. Державна реєстрація земельної ділянки проведена 22 жовтня 2014 року, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майно в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень 01 (т.1 а.с.19, 20-23, 67).

ОСОБА_4 на земельну ділянку по АДРЕСА_2 цільового призначення «для індивідуального садівництва» виготовлено Технічну документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) у 2013 році в КП «Центр інженерних досліджень». Технічна документація містить, зокрема, план земельної ділянки; відомість вирахування дирекційних і внутрішніх кутів, відстаней між точками повороту меж з контролем, координат та площі землекористування; відомість вирахування площ контурів угідь тощо (т.1 а.с.69-104).

ОСОБА_4 на земельну ділянку по АДРЕСА_2 цільового призначення «для індивідуального садівництва» виготовлено Технічну документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) у 2014 році в ТОВ «Центр приватизації». Технічна документація містить, зокрема, акт приймання-передачі межових знаків на зберігання від 16 жовтня 2014 року; акт погодження меж земельної ділянки суміжними землевласниками та/або землекористувачами; абрис земельної ділянки; відомість вирахування дирекційних і внутрішніх кутів, відстаней між точками повороту меж з контролем, координат та площі землекористування; відомість вирахування площ контурів угідь тощо (т.2 а.с.2-78).

На підставі Технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), виготовленої 10 червня 2014 року ТОВ «Центр приватизації», ОСОБА_4 проведено 22 жовтня 2014 року державну реєстрацію земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_2 в Державному земельному кадастрі (т.1 а.с.113-114).

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 16 лютого 2016 року за клопотанням представника в інтересах ОСОБА_3 призначено судову будівельно-технічну експертизу щодо відповідності документації фактичних меж, площі земельної ділянки по АДРЕСА_2. Експертизу не проведено через ненадання ОСОБА_4 технічного звіту за результатами геодезичних вишукувань з визначенням фактичної площі та меж земельної ділянки, розташованої про АДРЕСА_2, у повному обсязі, у тому числі з каталогами координат в СК-63 з зазначенням будівель, споруд та огорож, виконаний ліцензованою організацією (т.2 а.с.88-89, 117-118).

ОСОБА_3 на земельну ділянку по АДРЕСА_1 виготовлено Технічний звіт про кадастрову зйомку земельної ділянки у 2016 році у ФОП ОСОБА_7, яка є сертифікованим інженером-землевпорядником. Технічний звіт містить, зокрема, відомість вирахування дирекційних і внутрішніх кутів, відстаней між точками повороту меж з контролем, координат та площі землекористування; відомість вирахування площ контурів угідь, план фактичних меж земельної ділянки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 тощо (т.2 а.с.158-182).

Ухвалюючи рішення на підставі вищевказаних фактичних даних, суд першої інстанції визначився зі спірними правовідносинами та нормами матеріального права, що такі регулюють, встановив обставини, що мають значення для справи. Суд дійшов обгрунтованого висновку, що за наявності у ОСОБА_4 Державного акту на право приватної власності на землю серія НОМЕР_3 від 2 лютого 1998 року та державної реєстрації в Державному земельному кадастрі від 22 жовтня 2014 року №НВ-914 земельної ділянки за кадастровим номером НОМЕР_2 на підставі виготовленої 10 червня 2014 року ТОВ «Центр приватизації» Технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) тощо дії по встановленню паркану на межі від точки 10 до точки 11 (відповідно до Опису меж та Плану фактичних меж земельної ділянки ОСОБА_3 Технічного звіту про кадастрову зйомку земельної ділянки, виконаного ФОП ОСОБА_7 у квітні 2016 року) змінюють площу земельної ділянки та порушують права ОСОБА_3 як суміжного землекористувача. Відповідно відмова ОСОБА_4 погодити ОСОБА_3 межі з посиланням на незгоду з межами є безпідставною з огляду на дії ОСОБА_4 по встановленню паркану не у відповідності до власної ж технічної документації. Суд захистив право ОСОБА_3 щодо права на приватизацію земельної ділянки по АДРЕСА_1 без погодження меж із суміжним землевласником ОСОБА_4 та усунув перешкоди ОСОБА_3 у користуванні земельною ділянкою шляхом зобов'язання ОСОБА_4 знести частину паркану, що знаходиться не на межі земельних ділянок та привести частину паркану відповідно до меж, відображених саме в документах ОСОБА_4 на земельну ділянку. Суд відмовив у визнанні неправомірною відмови ОСОБА_4 у підписанні акту погодження меж земельної ділянки, пославшись на те, що жодним правовим актом не передбачено обов'язку суміжного землекористувача надавати згоду чи погоджувати межі.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Так, між власниками будівлі та землекористувачами земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_1, та власником будівлі та земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_2, спори в судах тривають більше десяти років. Рішеннями судів, що мають законну силу, вирішені спори щодо будівель, землекористування тощо (т.3 а.с.18-26).

Апелянт не спростовує рішення в частині зобов'язання усунути перешкоди в користування земельною ділянкою, оскільки визнав в суді першої інстанції, що місцезнаходження частини паркану не відповідає документам на земельну ділянку, що виготовлені, узгоджені, зареєстровані в установленому законом порядку.

Доводи апеляційної скарги щодо наявності на земельній ділянці по АДРЕСА_1 самочинного будівництва не приймаються, оскільки це не є предметом спору в даній справі.

Одеська міська рада, Департамент комунальної власності Одеської міської ради рішення суду не оскаржують, більш того, Департамент комунальної власності Одеської міської ради вважає вимоги ОСОБА_3 по захисту права на набуття земельної ділянки у власність такими, що підлягають задоволенню. Відтак, доводи апелянта про неналежність ОСОБА_4 як відповідача в частині вирішення вимоги щодо права на приватизацію земельної ділянки без погодження меж із суміжним землекористувачем не мають наслідком скасування рішення суду.

Судом першої інстанції встановлено, що під час оформлення у 2014 році земельної ділянки ОСОБА_4 при виконанні робіт із встановлення меж в натурі (на місцевості) на земельній ділянці по суміжності, що перебуває на даний час у користуванні ОСОБА_3, ніяких межових знаків не встановлювалось. Межа земельної ділянки ОСОБА_4 збігалася з існуючим парканом, про що засвідчено в акті приймання-передачі межових знаків на зберігання, який є частиною технічної документації з землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і без якого неможливо внесення земельної ділянки до Державного земельного кадастру. Відповідно до акту погодження меж земельної ділянки суміжними землевласниками та/або землекористувачами від 16 жовтня 2014 року ОСОБА_4 були погоджені межі земельної ділянки площею 0,0550 га цільового призначення «для ведення індивідуального садівництва», розташованої по АДРЕСА_2, що знаходиться у її власності, а також було погоджено, що межі вказаної земельної ділянки співпадають з штучними лінійними спорудами і рубежами (зовнішні стінки будівель, огорожа). Підписавши вказаний акт, ОСОБА_4 погодила, що після узгодження межі земельної ділянки змінювати самовільно положення меж і межових знаків забороняється.

Земельна ділянка, яка повинна бути передана у власність ОСОБА_3, відповідно до діючого земельного законодавства повинна збігатися з межею земельної ділянки, яка знаходиться у власності ОСОБА_4, оскільки відомості обох ділянок вносяться до Державного земельного кадастру, відтак, координати земельної ділянки ОСОБА_3 напряму залежать від координат земельної ділянки ОСОБА_4, що вже внесена до кадастру та реєстрів.

Обґрунтування позиції сторони у справі тривалими спорами та неприязними відносинами не є правовим обґрунтуванням.

Правові підстави для скасування рішення суду відсутні.

На ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 29 серпня 2016 року про відмову в задоволенні заяви представника в інтересах ОСОБА_4 про скасування заходів забезпечення позову, вжитих на підставі ухвали Київського районного суду м. Одеси від 23 листопада 2015 року, апеляційну скаргу не подано, відтак, у сенсі положень статті 303 ЦПК України при даному апеляційному перегляді справи процесуальні підстави для оцінки законності відмови у скасуванні заходів забезпечення позову відсутні (т.2 а.с.202).

ОСОБА_4 не позбавлена як процесуального права подати апеляційну скаргу на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 29 серпня 2016 року, так і права подати ще раз заяву до суду першої інстанції про скасування заходів забезпечення позову, обґрунтувавши подання заяви набранням рішенням суду законної сили.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст.308, 313, п.1 ч.1 ст.314, ст.ст.315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 29 серпня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, за участю третіх осіб на стороні позивача Одеської міської ради, Департаменту комунальної власності Одеської міської ради про визнання відмови неправомірною, усунення перешкод у реалізації права на приватизацію, визнання права на приватизацію земельної ділянки без погодження меж з суміжними землекористувачами, усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Л.М.Вадовська

Судді Л.Г.Ващенко

Н.Д.Плавич