Провадження № 6/168/1/17
Справа № 168/1030/14
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.01.2017 року Старовижівський районний суд Волинської області в складі

головуючого судді Хаврони О.Й.,

з участю секретаря Островерхої Т.С.,

скаржника ОСОБА_1,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в смт. Стара Вижівка Волинської області в залі суду скаргу ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця відділу виконавчої служби Луцького районного відділу юстиції ОСОБА_2,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 просить визнати неправомірними: дії головного державного виконавця відділу виконавчої служби Луцького районного відділу юстиції ОСОБА_2 /далі державний виконавець/ щодо відкриття виконавчого провадження, визнати неправомірною постанову про відкриття виконавчого провадження від 16.12.2015 р. серії ВП № 49664214, та постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві від 25.12.2015 р. серії ВП № 49664214.

Вимоги скарги мотивує тим, що 29.12.2014 р. Старовижівським районним судом ухвалено рішення про стягнення з нього заборгованості на користь ПАТ «ПриватБанк», 15.09.2015 р. Старовижівським районним судом видано виконавчий лист, строк предявлення якого до виконання до 08.06.2016 р.

15.12.2015 р. представник ПАТ «ПриватБанк» звернувся із заявою про відкриття виконавчого провадження до Луцького районного відділу юстиції, 16.12.2015 р. державний виконавець відкрив виконавче провадження про примусове виконання цього виконавчого листа, незважаючи на те, що в виконавчому листі і в рішенні суду вказано місце проживання боржника с.Буцин Старовижівського району.

Однак у постанові про відкриття виконавчого провадження вказана адреса проживання боржника с.Маяки Луцького району, за якою він ніколи не проживав.

23.12.2015 р. державний виконавець склав акт про те, що боржник справді проживає в с.Маяки, а 25.12.2015 р. виніс постанову про повернення виконавчого листа стягувачеві, оскільки відсутнє майно, на яке можна звернути стягнення (п.2 ч. 1 ст.47, ст.50 Закону України «Про виконавче провадження»).

Про існування цих постанов він дізнався 24.11.2016 р. в відділі ДВС за місцем свого проживання, тому вважає, що строк на оскарження він не пропустив.

З діями державного виконавця не погоджується, оскільки виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Оскільки в с.Маяки він не проживає і майна не має, то державний виконавець зобов'язаний був, відповідно до вимог ст. ст. 20, 25, 26 Закону України «Про виконавче провадження», відмовити у відкритті виконавчого провадження. Таким чином, стягувач не мав права предявити виконавчий лист до цього відділу ДВС, а державний виконавець відкривати провадження. З цих же підстав підлягає скасуванню постанова про повернення виконавчого листа стягувачеві.

З викладених підстав, ОСОБА_1 вважає, що такі дії і постанови державного виконавця порушують його права.

У судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав скаргу, додав, що в с.Маяки Луцького району ніколи не проживав, що підтверджується відміткою про реєстрацію місця проживання в його паспорті. Також відсутність майна, яке б перебувало в його користуванні, підтверджує і сам акт, складений державним виконавцем 23.12.2015 р. Припускає, що в с.Маяки є інша особа з такими ж анкетними даними.

У судове засідання державний виконавець не зявився, клопотань і заяв не подав, надіслав на адресу суду матеріали виконавчого провадження. Представник стягувача ПАТ «ПриватБанк», будучи належно повідомленим про час і місце судового розгляду, не зявився, причини неявки не повідомив, заяв не подавав. У звязку з викладеним, суд вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності.

Заслухавши скаржника, дослідивши матеріали скарги, суд приходить до висновку, що в задоволенні скарги слід відмовити з таких підстав.

Ст. 383 ЦПК встановлено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Постановою головного державного виконавця відділу виконавчої служби Луцького районного відділу юстиції ОСОБА_2 від 16.12.2015 р. було відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа, виданого 15.09.2015 р. Старовижівським районним судом, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ПриватБанк» заборгованості.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Відповідно до ст.26 вказаного Закону державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі пред'явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби не за підвідомчістю виконання рішення.

Місце виконання рішення визначене статтею 20, згідно з якою виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна.

Підставою для відкриття виконавчого провадження є відповідна заява стягувача (стаття 19 Закону). У заяві про відкриття виконавчого провадження стягувач вправі зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, місцезнаходження його майна тощо), а також шляхи отримання ним коштів, стягнутих з боржника.

Відповідно до ст. 12 Закону сторони зобов'язані протягом трьох робочих днів письмово повідомити державного виконавця про зміну місця проживання чи перебування (у тому числі про зміну їх реєстрації) або місцезнаходження.

15.12.2015 р. представник ПАТ «ПриватБанк» подав заяву про відкриття виконавчого провадження. У цій заяві вказав місце знаходження боржника і його майна с.Маяки Луцького району.

16.12.2015 р. відкрито виконавче провадження на підставі вказаної заяви стягувача.

Виходячи з аналізу вказаних норм Закону України «Про виконавче провадження», стягувач як сторона виконавчого провадження, зобовязаний сприяти примусовому виконанню шляхом повідомлення про відоме йому місцезнаходження майна чи боржника.

Оскільки у вказаній заяві про відкриття виконавчого провадження стягувач вказав адресу боржника і його майна, що не суперечить вимогам ст. 19, ст. 12 Закону, а виконавчий документ відповідав вимогам, встановленим до цього документа, то державний виконавець правомірно відкрив виконавче провадження.

23.12.2015 р. складено акт про те, що майна боржника, на яке можна звернути стягнення, не виявлено.

25.12.2015 р. державний виконавець виніс постанову про повернення виконавчого листа стягувачеві, оскільки відсутнє майно, на яке можна звернути стягнення з посиланням на п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з вимогами якої виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо: у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Крім того, слід врахувати, що відділ виконавчої служби Луцького районного відділу юстиції виконавче провадження фактично не здійснював, на час розгляду скарги також на здійснює, тому діями державного виконавця права ОСОБА_1 не порушені.

Таким чином, встановлено, що підстав для скасування оскаржуваних постанов державного виконавця немає, а тому відповідно до ч.3 ст.387 ЦПК слід відмовити в задоволенні скарги.

Керуючись ст.ст.19, 20, 25, 47 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-XIV, ст.ст. 209, 383, 386, 387 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця відділу виконавчої служби Луцького районного відділу юстиції ОСОБА_2 відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга протягом 5 днів до апеляційного суду Волинської області через Старовижівський районний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя ОСОБА_3