АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 березня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого: Невідомої Т.О.

суддів: Гаращенка Д.Р., Пікуль А.А.

секретар: Пузикова В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 14 грудня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

№ апеляційного провадження: №22-ц/796/2818/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Петренко Н.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Невідома Т.О.

в с т а н о в и л а :

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 14 грудня 2016 року задоволено позов Публічного акціонерного товариства «Альфа Банк» (далі по тексту - ПАТ «Альфа Банк») до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ПАТ «Альфа Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 1 090 316,39 грн. та сплачений судовий збір у розмірі 3 654,00 грн., а всього 1 093 970,39 грн.

Не погодившись із таким рішенням суду ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Зазначає, що ОСОБА_2 не отримувала повідомлення про відступлення права вимоги за кредитним договором до ПАТ «Альфа Банк». Крім того, позивачем не надано доказів того, що він взагалі набув право грошової вимоги за кредитним договором, укладеним з ОСОБА_2

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити з наведених в ній підстав.

В судове засідання особисто ОСОБА_2, представник ПАТ «Альфа Банк», ОСОБА_3 не з'явилися, про час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, ОСОБА_2 забезпечив явку в судове засідання свого уповноваженого представника, а тому колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в суд апеляційної інстанції, з'ясувавши обставини справи та оговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 12 листопада 2007 року між Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №2706/1107/71-488, за умовами якого банк надав ОСОБА_2 кредит у розмірі 63 000,00 доларів США, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 11,9% річних та кінцевим терміном повернення кредиту до 12 листопада 2037 року (т.1, а.с.6-9).

Того ж дня, в забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором, між Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», та ОСОБА_3 було укладено договір поруки №2706/1107/71-488-Р-1, відповідно до умов якого ОСОБА_3 зобов'язалась перед банком відповідати за виконання зобов'язань щодо повернення коштів, наданих банком ОСОБА_2 (т.1, а.с.16).

25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами, відповідно до умов якого ПАТ «Дельта Банк» прийняло право вимоги, в тому числі, й за кредитним договором №2706/1107/71-488 від 12 листопада 2007 року, укладеними між Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», та ОСОБА_2 (т.1, а.с.183-210, 211-213).

15 червня 2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до умов якого ПАТ «Альфа Банк» придбало право вимоги у ПАТ «Дельта Банк» по кредитному договору №2706/1107/71-488 від 12 листопада 2007 року, укладеними між Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», та ОСОБА_2 (т.1, а.с.22-30).

ОСОБА_2 неналежним чином виконувала зобов'язання за кредитним договором №2706/1107/71-488 від 12 листопада 2007 року, в зв'язку з чим утворилась заборгованість, яка станом на 01 травня 2015 року,відповідно до наданих позивачем розрахунків, становить 1 090 316,39 грн., з яких заборгованість за кредитом у розмірі 48 024,69 доларів США, що за офіційним курсом НБУ еквівалентно 1 010 767,58 грн., заборгованість за відсотками у розмірі 3 365 93 доларів США, що за офіційним курсом НБУ еквівалентно 70 842,16 грн., пеня за прострочення виконання зобов'язань в розмірі 413,68 доларів США, що за офіційним курсом НБУ еквівалентно 8 706,65 грн. (т.1, а.с.17).

30 травня 2015 року ПАТ «Альфа Банк» направило на адреси ОСОБА_2, ОСОБА_3, зазначені в договорах кредиту та поруки, вимогу про дострокове повернення кредиту, про що свідчать реєстр №335 рекомендованих поштових відправлень від 28 травня 2015 року та список згрупованих поштових відправлень №2106 (т.1, а.с.18-19, 20, 21).

Проте такі вимоги ПАТ «Альфа Банк» залишились без задоволення.

У липні 2015 року ПАТ «Альфа Банк» звернулося до суду із позовом про солідарне стягнення з ОСОБА_2, ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором №2706/1107/71-488 від 12 листопада 2007 в розмірі 1 090 316,39 грн.

З'ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову ПАТ «Альфа Банк».

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст. ст.526, 530, 610, ч.1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За правилами ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України визначено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ч. 1 ст. 554 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 неналежним чином виконувала зобов'язання за кредитним договором №2706/1107/71-488 від 12 листопада 2007 року, внаслідок чого утворилась заборгованість. Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідачів солідарно суми заборгованості.

При цьому, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 не отримувала повідомлення про відступлення права вимоги за кредитним договором до ПАТ «Альфа Банк» та останнє не надало доказів того, що воно взагалі набуло право грошової вимоги за кредитним договором, укладеним з ОСОБА_2

Пунктом 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України визначено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 516 ЦК України передбачено, що заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Частиною 1 ст. 517 ЦК України визначено, що первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Відповідно до ч. 2 вказаної статті боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

Таким чином, заміна у зобов'язанні кредитора на підставі договору не припиняє прав та обов'язків боржника. У разі, якщо боржник не одержав письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги, а також доказів відступлення права грошової вимоги, він вправі здійснити платіж первісному кредитору на виконання свого обов'язку перед ним.

Відтак, неповідомлення про заміну кредитора не є підставою для невиконання зобов'язання за кредитним договором і тягне наслідки для боржника лише у вигляді виконання зобов'язання не новому, а колишньому кредитору.

Будь-яких належних доказів на підтвердження факту виконання зобов'язання на користь первісного кредитора представником відповідача суду апеляційної інстанції не надано.

Колегія суддів також не приймає до уваги доводи апеляційної скарги щодо не доведення позивачем права вимоги за кредитним договором № 2706/1107/71-488 від 12.11.2008 року, що був укладений між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_2 та вважає їх необґрунтованими з огляду на наступне.

Як убачається із матеріалів цивільної справи 12 .11.2007 ОСОБА_2 та АКБ «ТАС-Комерцбанк» уклали кредитний договір № 2706/1107/71-488, за умовами якого банк надав відповідачці кредит у розмірі 63 000,00 доларів США (т.1, 6-9). В подальшому АКБ «ТАС-Комерцбанк» змінював свою назву на ВАТ «Сведбанк» та ПАТ «Сведбанк» (т.1, а.с.159-163).

25.05.2012 між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» відповідно до вимог чинного законодавства був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами, в тому числі, і за кредитним договором, укладеним з ОСОБА_2

В подальшому, 15.06.2012 між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа Банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за цим же кредитним договором.

Відповідно до вищезазначених угод(договорів) відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором № 2706/1107/71-488 від 12.11.2007, укладеним з ОСОБА_2

Звертаючись до суд з позовом, в обґрунтування заявлених вимог ПАТ «Альфа-Банк» надав копію договору купівлі-продажу прав вимоги від 15.06.2012 та витяг з додатку №1 до цього договору (т.1, а.с.22-28,31). Згодом, на вимогу суду першої інстанції, була надана належним чином засвідчена копія додатку №1 до договору купівлі-продажу прав вимоги від 15.06.2012 (т.1, а.с.104-210, 211-213), який містить список позичальників, в тому числі і ОСОБА_2

Дані письмові докази досліджені судом першої інстанції в ході судового розгляду та їм надана належна правова оцінка під час ухвалення рішення у справі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Всі викладені у апеляційній скарзі обставини проаналізовані судом у сукупності з іншими доказами по справі, висновки суду є повністю мотивованими і підстав для сумніву у їх обґрунтованості не вбачається.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 14 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили, шляхом подання касаційної скарги до цього суду.

Головуючий: Т.О. Невідома

Судді: Д.Р. Гаращенко

А.А. Пікуль