Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ 22-ц/778/463/17 Головуючий у 1 інстанції: Степаненко Ю.А.
Є.У.№ 311/2292/16-ц Суддя-доповідач: Крилова О.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Дзярука М.П.

Трофимової Д.А.

при секретарі: Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Василівського районного суду Запорізької області від 07 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа: Служба у справах дітей Василівської райдержадміністрації Запорізької області про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначала, що 31 травня 2014 року вона та ОСОБА_3 уклали шлюб.

У шлюбі у них народився - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Фактично шлюбні відносини між нею та відповідачем припинилися з жовтня 2014 року.

Відповідно до рішення Василівського районного суду Запорізької області від 04 липня 2016 року шлюб між нею та відповідачем розірвано.

Заявляючи позов, позивач посилалася на те, що відповідач покинув її, коли вона була вагітна, та переїхав до своїх батьків в смт.Степногірськ, а вона переїхала до своєї матері в м. Бердянськ Запорізької області, де проживала й після народження сина. Жодного з покладених законом на батьків обов'язків, відповідач не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової, або будь-якої іншої участі у вихованні сина.

З 22 жовтня 2015 року, за рішенням суду, відповідач повинен сплачувати аліменти щомісячно по 500 грн. Як зазначала позивач, відповідач цю суму аліментів не сплачує, не цікавиться майновим станом дитини та її вихованням.

Враховуючи, що відповідач ніяким чином не піклується про сина, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, не цікавиться його успіхами, станом здоров'я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, зокрема, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, позивач зазначає, що створились умови, які шкодять інтересам дитини.

Також позивач обґрунтовує вимоги тим, що відповідач ухилявся від надання дозволу на реєстрацію дитини, що позбавило позивачку своєчасного отримання матеріальної допомоги, яка передбачена чинним законодавством України.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просила суд, позбавити ОСОБА_3, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, батьківських прав відносно малолітнього сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 07 листопада 2016 року позов задоволено.

Позбавлено ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, батьківських прав відносно сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судові витрати зі сплати судового збору в сумі 551,20 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати в та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Вирішуючи питання про позбавлення батьківських прав, суд першої інстанції послався на те, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов'язків не цікавиться дитиною, а тому вражає своєю байдужістю по відношенню до свого сина.

З урахуванням висновку органу опіки та піклування суд вважав, що позбавлення батьківських прав відповідатиме інтересам дитини.

З такими висновками суду погодитися не можна.

Згідно зі ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Із роз'яснень, викладених у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року за № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" вбачається, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті споріднення з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держави - учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Відтак, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків.

Саме тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти (п.п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав").

З матеріалів справи вбачається, та не заперечується сторонами, що на час народження дитини відповідач перебував за межами України.

Дитина народилася 8 травня 2015 року, на її утримання стягуються аліменти.

Та обставина, що відповідач мав заборгованість зі сплати аліментів та не надавав дозвіл на реєстрацію дитини за місцем проживання матері, не можуть бути самостійними підставами позбавлення батьківських прав.

Так, відповідач погасив заборгованість зі сплати аліментів, яка виникла під час його перебування за межами України. Зазначив, що він бажає спілкуватися з дитиною та виховувати її, проте не може дійти згоди з цих питань з позивачкою.

Враховуючи вік дитини, (на час звернення до суду позивачки з позовом про позбавлення батьківських прав, дитині виповнився один рік і три місяці), а також ту обставину, що відповідач на час народження дитини працював за межами України, бажає спілкуватися з дитиною, приймати участь у її вихованні, вжив заходи для погашення заборгованості по сплаті аліментів, судова колегія вважає, що застосування такого крайнього заходу як позбавлення батьківських прав, суперечитиме інтересам дитини.

Висновок органу опіки та піклування від 21.10.2016 року, який міститься у справі, за яким Василівська райдержадміністрація Запорізької області вважає за доцільне позбавлення відповідача батьківських прав відносно сина, і на який послався суд, не є мотивованим, не містить переконливих доводів щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав та щодо того, що така міра буде мати позитивний вплив на виховання дитини та її подальшу долю.

Так, у висновку взагалі не зазначені підстави для позбавлення батьківських прав, міститься лише посилання на те, що відповідач проживає та працює за межами України, а його ставлення до виховання і утримання дитини зазначено зі слів позивачки.

З огляду на викладене, судова колегія з урахуванням положень ст. ст. 141, 164 СК України, п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судам законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав", на підставі поданих сторонами доказів, дійшла висновку, що позивачем не доведено навмисне ухилення відповідача від виховання дитини, свідомого нехтування ним батьківськими правами.

За таких обставин підстав для позбавлення відповідача батьківських прав судова колегія не вбачає.

Керуючись ст. ст. 309, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 -задовольнити.

Рішення Василівського районного суду Запорізької області від 07 листопада 2016 року у цій справі скасувати.

Ухвалити нове рішення.

В задоволенні позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: