Справа № 405/6938/15-ц
Номер провадження 2/404/206/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2017 року Кіровський районний суд м. Кіровограда в складі:

головуючого судді Галагана О.В.,

при секретарі Туровської О.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання недійсним п.п. 1.1. та Графіку погашення кредиту №030/11.07/71-424К від 22.11.2007 року, -

ВСТАНОВИВ:

Представник публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1, по якій просив:

- стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 479 784,94 грн., а саме: 447 949,54 грн. заборгованості за кредитом, 31 835,40 грн. заборгованості за відсотками.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 10 листопада 2016 року прийнято зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання недійсним кредитного договору /т.1, а.с. 200/.

Відповідач згідно до вимог зустрічного позову, просила:

- визнати недійсним п.п. 1.1. та Графіку погашення кредиту №030/11.07/71-424К від 22.11.2007 р. в частині умов кредитного договору про визначення валюти видачі кредиту та ануїтетного щомісячного платежу за обмінним курсом в еквіваленті до долара США;

- припинити з дня постановлення судового рішення, кредитний договір №030/11.07/71-424К від 22.11.2007 укладений між акціонерним банком «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_1 /а.с. 184-191/.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 22.11.2007 року АКБ «ТАС-Комерцбанк» (правонаступник ПАТ "Сведбанк") та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № 030/11.07/71-424К, за умовами якого банк зобов'язується надати відповідачу кредитні кошти у розмірі 33 300 дол. США, а відповідач зобов'язується повернути наданий кредит і сплатити проценти за користування в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором.

Банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав, надавши відповідачу кредит у сумі 33 300 дол. США. У порушення умов кредитного договору, позичальник свої зобов'язання належним чином не виконала, в результаті чого станом на 04.09.2015 року має прострочену заборгованість за кредитом - 20346,94 дол. США, що за курсом НБУ на 04.09.2015 року складає - 447949, 54 грн., за відсотками - 1446, 04 дол. США, що за курсом НБУ на 04.09.2015 складає - 31835,40 грн.

Відповідно до умов договору у разі невиконання чи неналежного виконання відповідачем будь-яких обов'язків, встановлених договором, в тому числі у разі затримання сплати частини кредиту та/або процентів за його користування, щонайменше на один календарний місяць, позивач має право вимагати дострокового виконання зобов'язання з повернення кредиту за кредитним договором.

На виконання умов договору відповідачу була направлена вимога про дострокове повернення кредиту, але відповідач її не виконала.

25 травня 2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Сведбанк», який є правонаступником акціонерного комерційного банку «ТАС-Комерцбанк», був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами, відповідно до якого права вимоги за кредитним договором були відступлені на користь ПАТ «Дельта Банк». В свою чергу, 15 червня 2012 року, між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа Банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитним договором.

Згідно вищезазначеного відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором № 030/11.07/71-424К від 22.11.2007 року, що було укладено між ВАТ «Сведбанк» (правонаступник ПАТ "Сведбанк") та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк».

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, просила задовольнити. Проти задоволення зустрічного позову заперечила просила в його задоволенні відмовити з підстав наведених в письмових запереченнях /а.с. 205-216/. Зазначила, що фактично первісний кредитор АКБ "ТАС-Комерцбанк" 15.10.2007 змінив своє найменування на ВАТ «Сведбанк», 30.04.2009 - на ПАТ «Сведбанк», 29.04.2013 - на ПАТ «Омега Банк». ПАТ «Дельта Банк» набуло прав вимоги за кредитним договором 25.05.2012 року, тобто в той момент, коли первісний кредитор мав назву «ПАТ «Сведбанк». Окрім того, відповідач визнала ПАТ «Альфа-Банк» кредитором, сплачуючи платежі на користь ПАТ «Альфа-Банк» та вказуючи у зустрічній позовній заяві, що вона неодноразово зверталась саме до ПАТ «Альфа-Банк» з метою здійснення реструктуризації боргу.

АКБ «ТАС-Комерцбанк» мав Банківську ліцензію № 38 від 11.10.2001 року та Дозвіл на право здійснення операцій, визначених пунктами 1- 4 ч.2 та ч. 4 статті 47 Закону України «Про банки та банківську діяльність», видано АКБ «ТАС-Комерцбанк» за № 38-1 від 11.10.2001.

У додатку до Дозволу включено право здійснення операцій з валютними цінностями, зокрема, залучення та розміщення іноземної валюти на валютному ринку України. Вказана у дозволі валютна операція в повній мірі відповідає характеру укладеної з клієнтом кредитної угоди, в якій валютою кредитування є саме іноземна валюта, адже згідно ч. 1 ст. 49 Закону України "Про банки і банківську діяльність" термін "кредитні операції" визначено як операції, зазначені, зокрема, у тому числі і у п. 3 ч. 1 ст. 47 цього Закону, а саме розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик.

Тому банк, як фінансова установа, отримавши в установленому законом порядку банківську ліцензію та відповідний письмовий дозвіл на здійснення операцій за валютними цінностями, який на момент укладення кредитного договору був генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, мав право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті.

Таким чином, отримання та повернення кредиту, а також сплата процентів за користування кредитом в іноземній валюті дозволено за умови, що стороною кредитної операції буде уповноважений банк, який має належним чином оформлену банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операцій кредитування в іноземній валюті.

Також представник зазначила, що із заяви - анкети ОСОБА_1 вбачається, що саме вона звернулася до первісного кредитора з проханням надати їй кредит на купівлю квартири у валюті долари США.

Відповідно до п. 10.1. кредитного договору укладаючи цей договір, позичальник усвідомлює та підтверджує, що умови договору для нього зрозумілі, відповідають його інтересам, є розумними та справедливими. Підписанням цього договору позичальник свідчить, що він до підписання цього договору ознайомився з усіма умовами, на яких АКБ «ТАС-Комерцбанк» здійснює кредитування фізичних осіб, та свідомо обрав умови кредитування, викладені в цьому договорі. Позичальник свідчить, що під час укладення та виконання цього договору позичальник не знаходиться під впливом обману, насильства, погрози, зловмисної угоди або збігу тяжких обставин.

Окрім цього, ОСОБА_1 власноруч написано у примірнику кредитного договору, що зберігається у первісного позивача наступне: «Я, ОСОБА_1, другий примірник кредитного договору № 030/11.07/71-424К від 22 листопада 2007року отримала, з умовами ознайомлена». Всі додатки містять підписи позичальника, що свідчить про ознайомлення її з умовами кредитування.

Крім того, ОСОБА_1 тривалий час на виконання кредитного договору вносила кошти у валюті долари США, що свідчить про те, що вона виконувала укладений нею кредитний договір, погоджувалася що умови договору для неї зрозумілі, відповідають її інтересам, є розумними та справедливими.

Крім того, представник позивача просила застосувати до зустрічних позовних вимог строк позовної давності /а.с. 217/.

В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнала, просила у первісному позові відмовити в повному обсязі, а зустрічний позов задовольнити з підстав у ньому викладених.

В обґрунтування зустрічних позовних вимог зазначено, що 22.11.2007 року між акціонерним банком «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №030/11.07/71-424К про надання коштів у вигляді кредиту у розмірі 33 300 дол. США з сплатою 11,9 відсотків річних за весь строк фактичного користування.

Сторони за взаємною згодою встановили, що розмір процентної ставки може змінюватись без укладання додаткового правочину у випадку і в порядку, передбаченому п. 6.1.2 договору. Строком дії договору є 21.11.2032 року із здійсненням ануітетного платежу 111 дол. США щомісячно.

П.п. 1.2, 1.4 встановлено, що кредит надається для конвертації у національну валюту України для передання на користь ОСОБА_2 з метою придбання квартири, що розташована у АДРЕСА_1.

Згідно договору купівлі-продажу квартири із розстрочкою платежу №3845 від 03.12.2007 року (що є предметом іпотеки і для придбання якої відповідачем було укладено кредитний договір №030/11.07/71-424К від 22.11.2007) грошові кошти у розмірі 186 165 грн. були передані ПАТ «ТАС-Комерцбанк» ОСОБА_2.

03 грудня 2007 року було укладено іпотечний договір між акціонерним банком «ТАС-Комерцбанк» та відповідачем до 21.11.2031 року щодо квартири, що розташована у АДРЕСА_2, яку було оцінено у 37 000дол. США.

Вказує, що договір кредиту укладався сторонами з визначенням його змісту на основі стандартної форми, запропонованої банком для будь-яких клієнтів - фізичних осіб. Стандартні форми кредитних договорів для проведення кредитних операцій зі споживачами не підлягають зміні на вимогу споживача, тобто банк позбавив споживачів права свободи на визначення умов договору. Зазначає, що неодноразово на протязі 2014-2015 р.р. зверталась до банку з проханням здійснити переведення кредиту у національну валюту.

ОСОБА_1 вказує, що у зв'язку зі загальносвітовою кризою та значним підвищенням курсу валюти договору, народженням другої дитини у неї відсутня можливість виконувати умови кредитного договору, оскільки з 2008 року вартість щомісячних платежів зросла в декілька разів.

Отже, подальше виконання кредитного договору на умовах, що діють на даний час є порушенням принципу справедливості, його наслідком є істотний дисбаланс договорених прав та обов'язків на шкоду позичальника, споживача кредитних послуг.

Несправедливістю є умови кредитного договору в частині надання кредиту в доларах США, що передбачає згідно умов кредитного договору у випадку погашення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом у доларах США, що є способом зловживання правом, коли всі ризики знецінення національної валюти України шляхом порушення вимог закону банк покладає, як суб'єкт підприємницької (господарської) діяльності, виключно на позичальника за кредитним договором та споживача кредитних послуг, що є грубим порушенням частини 3 статті 13 Цивільного кодексу України.

Суб'єкт підприємницької діяльності, що надає послуги, не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Таким чином, у випадках невідповідності умови кредитного договору вимогам Закону України «Про захист прав споживачів» щодо справедливих умов договору, вказана умова може бути визнана недійсною на підставі ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку щодо задоволення первісних позовних вимог у повному обсязі та відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог у повному обсязі.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернулась до акціонерного комерційного банку «ТАС-Комерцбанк» із анкетою-заявою, якою просила надати їй кредитні кошти у розмірі 33 300 дол. США /т.1, а.с. 13-14/.

22 листопада 2007 року між акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №030/11.07/71-424К, за умовами якого банк зобовязується надати позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 33 300 дол. США на строк з 03 грудня 2007 року по 21 листопада 2032 року включно та на умовах, передбачених у цьому договорі, а позичальник зобовязується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобовязання у повному обсязі у терміни, передбачені цим договором зі сплатою 11,9 % річних за весь час фактичного користування кредитом /т.1, а.с. 6-12/.

Відповідно до п.1.2. договору, кредит надається банком у готівковій формі через касу банку з метою подальшої конвертації суми отриманого кредиту у національну валюту України та внесення коштів в національній валюті України на користь ОСОБА_2 в оплату за договором купівлі-продажу, зазначеним у п.1.4. цього договору.

Згідно п. 1.4. договору, кредитні кошти призначені для здійснення позичальником розрахунків до договору купівлі-продажу між позичальником та ОСОБА_2 з метою придбання квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3.

Пунктом 3.1. договору передбачено, що позичальник зобовязується здійснювати погашення заборгованості за кредитом, шляхом внесення коштів на позичковий рахунок №3101.840 щомісяця, через касу банку згідно додатку №1, що є невід» ємною частиною цього договору, якщо інше не передбачено цим договором.

Відповідно до п. 3.3. договору, проценти за користування кредитом підлягають сплаті позичальником через касу банку на рахунок нарахованих відсотків №3101.840 щомісяця в період з «01» по «10» число включно, за попередній календарний місяць; проценти, нараховані за останній календарний місяць фактичного користування кредитом, сплачуються позичальником одночасно з погашенням кредиту.

За положеннями ч. 1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення сторонами вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п»ятою та шостою ст.203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Відповідно до п.10.1. кредитного договору укладаючи цей договір, позичальник усвідомлює та підтверджує, що умови договору для нього зрозумілі, відповідають його інтересам, є розумними та справедливими. Підписанням цього договору позичальник свідчить, що він до підписання цього договору ознайомився з усіма умовами, на яких АКБ «ТАС-Комерцбанк» здійснює кредитування фізичних осіб, та свідомо обрав умови кредитування, викладені в цьому договорі. Позичальник свідчить, що під час укладення та виконання цього договору позичальник не знаходиться під впливом обману, насильства, погрози, зловмисної угоди або збігу тяжких обставин.

Сторони підтвердили, що текст договору відображає дійсні наміри сторін (п. 10.2).

Сторони цього договору погодили, що з укладенням цього договору сторони досягли згоди з усіх істотних умов та не існує будь-яких умов, які можуть бути істотними та необхідними за змістом цього договору (п.10.10).

Підписаний кредитний договір містить повну і детальну інформацію про права і обов'язки його учасників, передбачену ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», та містить всю необхідну інформацію для його укладення, зокрема інформацію про умови кредитування, розмір процентів, порядок та умови повернення кредитних коштів, в тому числі у випадку прострочення платежів. Додаток № 1 до договору (графік платежів) містить як розмір, так і період внесення щомісячного платежу на погашення кредиту.

Відповідач мала можливість на ознайомлення із умовами договору та у випадку незгоди відмову у його укладенні. При цьому вся необхідна інформація міститься як у договорі, так і у додатку.

Суд вважає безпідставними посилання відповідача на те, що умови оспорюваного кредитного договору є несправедливими, бо є жорсткими у відношенні до позичальника, в договорі відсутня рівність у відносинах сторін, на позичальника покладені ризики та значну кількість обов'язків, що є порушенням ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Такі доводи не грунтуються на матеріалах справи і суперечать оспорюваному кредитному договору, з якого вбачається, що його зміст відповідає діючому цивільному законодавству, сторони договору без будь-яких застережень підписали договір, обумовивши відповідальність за його невиконання. Оспорюваний кредитний договір передбачає лише ті види відповідальності позичальника за невиконання договору, які передбачені ЦК України. Враховуючи особливості кредитного договору, встановлені ним види відповідальності позичальника за невиконання договору є адекватними і такими, що покликані забезпечити добровільне гарантоване повернення позичальником отриманих грошових коштів і спонукати останнього до їх повернення у встановлені договором строки.

Видача кредиту у валюті доларах США та можливі коливання курсу не є несправедливими умовами договору, поскільки у позичальника існувала можливість передбачити в момент укладення договору зміни курсу гривні по відношенню до долара США, виходячи з динаміки зміни курсів валют з моменту введення в обіг у 1996 році національної валюти - гривні та її девальвації й можливість отримання кредиту в національній валюті, однак з такимим умовами договору погодилася та підписала його за власним бажанням.

Доводи відповідача, що видача кредиту в іноземній валюті є порушенням законодавства, не грунтуються на законі.

Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний закон не встановлює обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до ст.192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Основним законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання та валютного контролю є Декрет КМ України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».

Статтею ст.1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно із ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» установлено, що кошти - це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Статті 47 та 49 цього Закону визначають операції банків із розміщення залучення коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії.

Відповідно до ст. 5 Декрету КМУ операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 цього ж Декрету.

Аналізуючи наведені норми матеріального права, суд дійшов висновку, що уповноважені банки на підставі банківської ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями мають право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті.

Щодо вимог пп. "в" п. 4 ст. 5 Декрету КМУ, який передбачає наявність індивідуальної ліцензії на надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі, то на час видачі кредиту законодавством не встановлено межі термінів і сум надання або одержання кредитів в іноземній валюті. Ця обставина не дозволяє стверджувати, що режим індивідуального ліцензування поширюється на валютні операції, пов'язані з наданням резидентами (банками та іншими фінансовими установами) кредитів в іноземній валюті іншим резидентам.

Відповідно до п. 1.5 Положення про порядок видачі НБУ індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого постановою Правління НБУ від 14 жовтня 2004 року № 483, використання іноземної валюти як засобу платежу на території України без індивідуальної ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише операцій уповноваженого банку, на здійснення яких НБУ видав йому банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями).

Таким чином, за відсутності нормативних умов для застосування режиму індивідуального ліцензування щодо вказаних операцій єдиною правовою підставою для здійснення банками кредитування в іноземній валюті згідно з вимогами ст. 5 Декрету КМУ є наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, отриманої в установленому порядку (п.11 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин»).

Отже, у разі наявності в банку відповідної генеральної ліцензії або дозволу НБУ здійснення кредитних операцій у валюті не суперечить вимогам чинного законодавства України.

З матеріалів справи вбачається, що на момент укладення кредитного договору АКБ «ТАС-Комерцбанк» мав Банківську ліцензію № 38 від 11.10.2001 року /т.1, а.с. 230/ та Дозвіл на право здійснення операцій, визначених пунктами 1- 4 ч.2 та ч. 4 статті 47 Закону України «Про банки та банківську діяльність», видано АКБ «ТАС-Комерцбанк» за № 38-1 від 11.10.2001 року /т.1, а.с. 231-233/.

Як роз'яснено постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» (п. 16), саме по собі зростання/коливання курсу іноземної валюти не є достатньою підставою для розірвання кредитного договору на підставі статті 652 ЦК, оскільки зазначене стосується обох сторін договору, й позичальник при належній завбачливості міг виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті.

Доводи про застосування банком нечесної підприємницької практики при укладенні кредитного договору безпідставні, поскільки відповідач всупереч вимогам ст.60 ЦПК України не надала суду передбачених ст.57 ЦПК України доказів, які б підтверджували її доводи щодо застосування банком нечесної підприємницької практики при укладенні кредитного договору.

Представник ПАТ «Альфа-Банку» у письмових запереченнях просила суд застосувати до зустрічних позовних вимог строк позовної давності /т.1, а.с. 216/.

За правилами ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

При цьому, відмовити в позові через пропуск без поважних причин строку звернення до суду можливо лише в тому разі, коли позов є обґрунтованим. У разі безпідставності позовних вимог при пропуску строку звернення до суду в позові належить відмовити за безпідставністю позовних вимог.

За вказаного, суд не застосовує позовну давність, про що просив банк у наявних у справі письмових запереченнях, оскільки відмовляє у задоволенні зустрічних позовних вимог з підстав недоведеності позовних вимог.

Як вбачається з статуту Публічного акціонерного товариства «Омега Банк», рішенням Позачергових Загальних зборів акціонерів від 15 жовтня 2007 року Акціонерний комерційний банк «ТАС-Комерцбанк» змінив своє найменування на Відкрите акціонерне товариство «Сведбанк», який виступає правонаступником по всіх правах та зобов»язаннях АКБ «ТАС-Комерцбанк» /т.1, а.с. 195-196/.

25 травня 2012 року між ПАТ "Сведбанк" та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами /т.1, а.с. 17,76-79/.

В свою чергу 15 червня 2012 року між ПАТ "Дельта Банк" та ПАТ "Альфа Банк" було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами /т.1, а.с. 18-25,72-75/.

Відповідно до ст.ст. 512, 514 ЦК України до нового кредитора переходять права та обовязки первісного кредитора у зобовязанні, що існували на момент переходу цих прав в разі відступлення права вимоги.

Позивач набув право грошової вимоги до ОСОБА_1.

Станом на 04.09.2015 року відповідач має заборгованість за кредитом - 20346,94 дол. США, що за курсом НБУ складає - 447949, 54 грн., за відсотками - 1446, 04 дол. США, що курсом НБУ складає - 31835,40 грн. /т.1, а.с. 26/.

15.09.2015 року ПАТ «Альфа-Банк» звернулось до ОСОБА_1 із вимогою №79001-102 б/б від 11.09.2015 року про дострокове повернення кредиту /т.1, а.с. 27-28/, проте вимоги позивача залишились без задоволення.

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Банк свої зобов'язання за Кредитним договором виконав в повному обсязі та надав позичальнику відповідну суму грошових коштів. Позичальник прийняті на себе обов'язки по поверненню кредитних коштів та процентів за користування кредитними коштами не виконує чим порушує майнові права та інтереси банку, як учасника правовідносин.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов'язань, або одностороння зміна його умов не допускається. Зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог що звичайно ставляться.

Таким чином, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача в повному обсязі та відмовити у задоволенні зустрічних позовних вимог.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 57 - 60, 88, 213-215, 294 ЦПК України,суд,-

ВИРІШИВ:

Позов Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором №030/11.07/71-424К від 22.11.2007 року у розмірі 479 784,94 грн., а саме: 447 949,54 грн. заборгованості за кредитом, 31 835,40 грн. заборгованості за відсотками.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» 7 196 грн. 77 коп. судового збору.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання недійсним п.п. 1.1. та Графіку погашення кредиту №030/11.07/71-424К від 22.11.2007 року відмовити в повному обсязі.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Кіровоградської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Кіровського О. В. Галаган

районного суду

м.Кіровограда