АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1010/17 Справа № 199/5747/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Макаров М.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати по цивільним справам Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Деркач Н.М., Петешенкової М.Ю.

при секретарі Черкас Є.О.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 02 листопада 2016 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за житлово-комунальні послуги,-

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за житлово-комунальні послуги, посилаючись на те, що з 28 липня 2000 року по 15 січня 2015 року він перебував у шлюбі з відповідачем, який було розірвано 15 січня 2015 року. Шлюбні відносини фактично припинилися в жовтні 2014 року, відповідач забрала свої речі та виїхала з квартири, проте з реєстраційного обліку не знялася, у звязку з чим позивач змушений сплачувати за комунальні послуги з урахування відповідача, зареєстрованого в квартирі (експлуатація житлового будинку, вивіз сміття, опалення).

Також, позивач зазначає, що за весь період реєстрації в квартирі відповідач жодного разу не запропонувала позивачу будь-якої допомоги щодо оплати комунальних послуг та починаючи з 15 січня 2015 року по день подачі позову позивач за себе та за відповідача сплатив 13461 грн. 25 коп., у звязку з чим просив стягнути з відповідача на його користь 1/2 частину грошових коштів за сплачені комунальні послуги в сумі 6730 грн. 62 коп.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 02 листопада 2016 року позов задоволено та ухвалено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 суму боргу за житлово-комунальні послуги у розмірі 6730 грн. 62 коп. та 551 грн. 20 коп. судового збору.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2І ОСОБА_3В, просив рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що з 28 липня 2000 року позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 15 січня 2015 року та проживали вони за адресою: АДРЕСА_1.

Вказана вище квартира належить позивачу на праві особистої приватної власності, що підтверджується дублікатом Свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради (а.с. 5).

Починаючи з жовтня 2014 року відповідач в квартирі не проживає, жилою площею квартири не користується, проте з реєстраційного обліку не знімається, у звязку з чим на неї, як на зареєстровану у житловому приміщенні особу нараховується плата за житлово-комунальні послуги (а.с. 7).

Також встановлено, що з 15 січня 2015 року по 12 серпня 2016 року позивач сплатив за комунальні послуги суму грошових коштів у розмірі 13361 грн. 25 коп.(а.с. 8-43)

Відповідно до ст. 151 ЖК України, громадяни, які мають в приватній власності жилий будинок ( квартиру) зобовязані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний та капітальний ремонт, утримувати в порядку прибудинкову територію.

Згідно ст. 156 ЖК України, припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку ( квартири) і колишнім членом його сімї на безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені ст. 162 цього Кодексу.

А відповідно до ст. 162 ЖК України, плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобовязаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.

Крім того, відповідно до п.5 ч.3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобовязаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно ст. 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обовязок, має право на зворотну вимогу ( регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього.

Враховуючи те, що відповідач є зареєстрованою в квартирі позивача але в ній не проживає, а тягар утримання майна несе позивач як за себе так і за відповідачку, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано прийшов до висновку про задоволення позовних вимог.

Доводи апелянта про те, що вона не проживає в даній квартирі саме з вини позивача, який її не допускає до цього житла, в звязку з чим вона не має змоги користуватися наданими житлово-комунальними послугами, а тому і не повинна їх сплачувати, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки відповідачка до теперішнього часу в даній квартирі зареєстрована, а отже має обовязок по сплаті житлово-комунальних послуг.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції зясувавши в достатньо повному обємі права та обовязки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, постановив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами, а приведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судове рішення ухвалене з додержанням норм процесуального права та у відповідності з нормами матеріального права і відсутні передбачені ст.309 ЦПК України підстави для скасування або його зміни.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 02 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Н.М. Деркач

ОСОБА_5