Справа № 521/2638/17
Провадження № 2/521/2765/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2017 року Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Целух А.П.

при секретарі судового засідання Корнієнко Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу дійсним,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулися до Малиновського районного суду міста Одеси з позовом до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу дійсним, -, в якому позивач просить суд Визнати, укладений між ОСОБА_4, як покупцем та ОСОБА_5, яка діяла від імені ОСОБА_3, за довіреністю, як продавцем, договір купівлі-продажу № 1281 від 29.08.1996 року квартири АДРЕСА_1, зареєстрований на товарній біржі Центральна Одеська біржа - дійсним.

Позивачі та їх представник у судове засідання не зявились, представник позивача надала до суду заяву в якій позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити, та розглянути справу за її відсутності, також у разі неявки відповідача постановити заочне рішення суду.

Згідно з ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Відповідачка у судове засідання не зявилася , про дату, час та місце судового засідання повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не сповістила.

Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.

Згідно з ч.4 ст.169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Враховуюче вищевикладене, а також, що відповідно до ч.1 ст. 157 ЦПК України, суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі, та у відповідності до ст.ст. 224, 225 ЦПК України, Київським районним судом м. Одеси було вирішено провести розгляд справи за відсутності сторін по справі та постановлена ухвала про заочний розгляд справи.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з застереженнями, що містяться вст. 5 ЦК України та п. 4Прикінцевих та Перехідних Положень ЦК, правовий статус майна, а також права та обовязки субєктів цивільних правовідносин щодо цього майна визначаються нормами матеріального права, які були чинними на час його створення або набуття.

Як вбачається з матеріалів справи, спірні відносини виникли у 1996 році, а, відповідно, для їх врегулювання слід застосувати ЦК Українив редакції 1963року.

Так, положеннями ст. 42 ЦК в редакції 1963 року, який має застосовуватися до спірних правовідносин, дозволялося укладення цивільно-правових угод у вигляді усної та письмової форми ( простої або нотаріальної ).

Згідно з вимогами ст. 227 ЦК України в редакції 1963 року договір купівлі-продажу житлового будинку, повинен бути укладений у письмовій формі з обовязковим нотаріальним посвідченням.

Невиконання цих вимог, тягне недійсність такої угоди із застосуванням наслідків реституції, передбачених ч. 2ст. 48 ЦК в редакції 1963 року.

У судовому засіданні встановлено, що 29.08.1996 року, між ОСОБА_4, як покупцем, та ОСОБА_5, яка діяв від імені ОСОБА_3 за довіреністю, як продавцем, був укладений договір купівлі-продажу № 1281 квартири АДРЕСА_2 в м. Одесі.Вказаний договір купівлі-продажу був укладений між ними, як членами Центральної одеської біржі, та був зареєстрований на вказаній біржі в день укладання в журналі реєстрації угод під № 1281 від 29.08.1996 р. Як вказано в оригіналі договору від 29.08.1996 p., його нотаріальне посвідчення не потрібне, в звязку з чим ОСОБА_4Г, ОСОБА_5, яка діяла від імені ОСОБА_3, як покупець та продавець, не звертались до нотаріальної контори з вказаної причини.Домовляючись про укладення договору купівлі-продажу, між ними були обумовлені усі істотні умови угоди, в тому числі вартість квартири, яку дочка повністю передала відповідачу до укладання угоди. Як вбачається з матеріалів справи, продавець засвідчила факт належності її довірителю вказаного нерухомого майна, та надала оригінали правовстановлюючих документів, на підставі яких вона була власником майна, а саме: Свідоцтво про право власності на житло, виданого УЖКГ Одеської міської ради 01.03.1995 року, за № 3-6086, та зареєстрованого у ОМБТІ 19.08.1996 року під № 350 пр. на стор. 198 в кн. № 184.

Зазначений договір був зареєстрований «Одеською спеціалізованою біржею нерухомості» та зареєстрований в КП «ОМБТІ та РОН», про що був зроблений відповідний запис в реєстрову книгу під № 350 пр. на стор. 198 кн. 184 пр. від 04.09.1996 року.

Таким чином, ОСОБА_4 виконавши всі умови договору купівлі-продажу від 29.08.1996 p., набула право власності на вищевказаний обєкт нерухомості.

Проте, 18 жовтня 2016 року ОСОБА_4 померла, про що свідчить свідоцтво про смерть, видане 19 жовтня 2016 року Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, серія І-ЖД № 470689, актовий запис № 10567.

Після смерті ОСОБА_4, відкрилася спадщина у вигляді двокімнатної квартири АДРЕСА_1.,вказана квартира належала ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу № 1281 від 29.08.1996 року, зареєстрований на товарній біржі Центральна Одеська біржа.

Відповідно свідоцтва про народження видане повторно 07.01.1977 p., Жовтневим відділом ЗАГС м. Одеси, актова запис № 2502, батьками ОСОБА_4 є батько ОСОБА_2 та мати ОСОБА_1.

Як вбачається з матеріалі справи та витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 45772740 від 14.11.2016 р. позивачі ОСОБА_1, та ОСОБА_2, як спадкоємці першої черги, у встановлений законом строк звернулися до Сьомої одеської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини в вигляді квартири АДРЕСА_1, яка належала їх доньці ОСОБА_4, померлій 18 жовтня 2016 р.

Листом № 4092/02-14 від 21.11.2016 року нотаріусом Сьомої одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_6, позивач було роз'яснено, що наданий ними Договір № 1281 купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрований Центральною одеською біржею" 29.08.1996 року, не відповідає правовим нормам законодавства, які діяли на час реєстрації договору.

Таким чином, на теперішній час позивачам стало відомо, що договір № 1281 купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрований Центральною одеською біржею 29.08.1996 року суперечить ст. 15 Закону України Про товарну біржу, і вони були вимушені звернутись до суду, оскільки не може вступити у право спадкування.

Відповідно до ст.227 Цивільного кодексу Української РСР, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, договір купівлі-продажу нерухомого майна повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин.

Згідно з ст.47 Цивільного кодексу Української РСР, нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті.

Згідно з ст.62 Цивільного кодексу Української РСР, Угода, укладена однією особою (представником) від імені другої особи (яку представляють) в силу повноваження, що

ґрунтується на довіреності, законі або адміністративному акті, безпосередньо створює, змінює і припиняє цивільні права і обов'язки особи, яку представляють.

Повноваження можуть також випливати з обстановки, в якій діє представник (продавець в роздрібній торгівлі, касир тощо). Представник не може укладати угоди від імені особи, яку він представляє, ні у відношенні себе особисто, ні у відношенні другої особи, представником якої він одночасно є. Не допускається укладення через представника угоди, яка за своїм характером може бути укладена лише особисто, а так само

інших угод, зазначених у законі. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Згідно з ч. 1 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», біржовою операцією визнається угода, яка в цілому відповідає умовам: представляє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товару, допущених до обороту на товарній біржі; якщо її учасники є членами біржі та якщо вона зареєстрована на біржі не пізніше наступного за укладеною угодою дня.

На підставі ч. 4 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі.

Оскільки при укладені договору сторонами були повністю виконані усі істотні умови договору купівлі-продажу нерухомого майна, дану угоду слід визнати дійсною.

Таким чином, враховуючи, що позивачі є спадкоємцями, реалізація їх прав є неможливою без надання захисту судом в обраний ними спосіб, суд вважає за можливе визнати зазначений договір купівлі-продажу нерухомого майна дійсним.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права та інтересу у випадку його порушення, невизнання або оспорювання з вимогою про застосування судом передбачених законом способів захисту.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 169, 213, 215, 224-226 ЦПК України, ст. 220 ч.2 ЦК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу дійсним задовольнити.

Визнати, укладений між ОСОБА_4, як покупцем та ОСОБА_5, яка діяла від імені ОСОБА_3, за довіреністю, як продавцем, договір купівлі-продажу № 1281 від 29.08.1996 року квартири АДРЕСА_1, зареєстрований на товарній біржі Центральна Одеська біржа - дійсним.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Рішення може бути оскаржено позивачем до Апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Малиновського районного суду м. Одеси апеляційної скарги на протязі десяти днів з дня проголошення рішення.

ГОЛОВУЮЧИЙ А.П. ЦЕЛУХ

21.03.17