У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2017 року м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Шепетко І.О., розглянувши заяву ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 Ольгертівної про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів, -

В С Т А Н О В И В:

До Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області надійшла заява представника позивача ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 Ольгертівної про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів, в якій він просить вжити заходів забезпечення позову, шляхом накладення арешту на все майно, належне ОСОБА_3 в межах суми стягнення 341 718,00 грн.

Заяву мотивовано тим, що позивачем подано позов ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів. Ціна позову по справі є значною - 341 718,00 грн. (еквівалент 13 000,00 доларів США станом на 23.12.2016 року). Відповідач не має наміру повертати безпідставно набуті грошові кошти, що свідчить про те, що відповідач не матиме наміру виконувати рішення суду. Оскільки, відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна № 61480762 від 15.06.2016, відповідач володіє на праві спільної сумісної власності трикімнатною квартирою. З метою належного розгляду справи, та усунення виникнення можливих непорозумінь по справі постала необхідність для забезпечення позову, в протилежному випадку, у разі задоволення позовних вимог, можливе утруднення і неможливість виконання рішення суду.

Відповідно до частини 1 статті 151 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

За змістом ч. 1 ст. 151 ЦПК України, єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку передбаченого ч. 4 ст. 151 ЦПК, якщо невжиття заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду).

Відповідно до ч. 1 ст. 152 ЦПК України, позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов'язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам.

Згідно з ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частиною 2 ст. 151 ЦПК України передбачено, що у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Таким чином, законодавством передбачений обов'язок зазначення в заяві про забезпечення позову інших відомостей, необхідних для забезпечення позову.

У п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз'яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Суду не надано жодних відомостей, які є необхідними для вирішення питання про застосування заходу забезпечення позову, не вказано обґрунтування на предмет того, що саме такий вид забезпечення позову необхідно застосувати і він не спричинить порушення прав та законних інтересів інших осіб.

З поданої заяви та доданої до неї інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що відповідач володіє часткою у власності квартири. Враховуючи наведене, у випадку застосування заходу забезпечення позову може бути спричинено порушення прав та законних інтересів інших осіб, а саме співвласника квартири, на яку позивач просить накласти арешт.

Зазначені заявником обставини, що викладені у заяві про забезпечення позову, не обґрунтовують необхідності в застосуванні виду забезпечення позову, враховуючи те, що заява позивача не містить належних доказів на обґрунтування припущень про те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у випадку його задоволення.

Окрім наведеного, суд вважає, що такий вид забезпечення позову, про який просить позивач не є співмірним із заявленими позивачем вимогами.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Враховуючи вищезазначене, оскільки представником позивача не доведено реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, можуть бути порушені права й інших осіб у зв'язку із застосуванням заходів забезпечення позову, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст. ст. 151-153, 208-210, 293, 294, 296 ЦПК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», суд -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 Ольгертівної про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана протягом п'яти днів з дня її проголошення до Апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга може бути подана протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_4