Справа № 515/20/17
Провадження № 2-о/515/212/17
Татарбунарський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2017 року. Татарбунарський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Сивоконь Т.І.

за участю секретаря Комерзан Л.І.

заявниці ОСОБА_1

представника заявниці ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Татарбунари Одеської області заяву ОСОБА_1, заінтересована особа - відділ реєстрації актів цивільного стану Татарбунарського районного управління юстиції про встановлення факту батьківства,

В С Т А Н О В И В:

11.01.2017 року представник заявниці ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою, в якій просить встановити факт, що ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 був батьком ОСОБА_1, посилаючись на наступні обставини.

Заявниця народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Татарбунари Одеської області під час спільного проживання її матері ОСОБА_4 з її батьком ОСОБА_3, які перебували у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу в органах реєстрації актів громадського стану. Інших спільних дітей у них не має. Відповідно до частини 2 статті 55 Кодексу про шлюб та сім'ю України 1969 року (який був чинний на час народження), запис про батька у відповідній графі актового запису про народження заявниці зроблено за прізвищем матері «ОСОБА_4», а ім'я та по батькові батька дитини записано за її вказівкою «ОСОБА_3».

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_3. Після смерті останнього відкрилася спадщина та заявниця є спадкоємцем першої черги за законом, утім у встановленому законом порядку прийняти спадщину не може у зв'язку з тим, що батьківство ОСОБА_3 стосовно неї не встановлено.

Однак, ОСОБА_1 вказує, що спадкодавець визнавав себе її батьком. Він тривалий час проживав з її матір'ю у незареєстрованому шлюбі, вели спільне господарство, допомагав у вихованні, матеріальному забезпеченні доньки та мав намір встановити батьківство, однак за життя не встиг належним чином його оформити.

За таких обставин, встановлення батьківства є фактом, який має юридичне значення, а також є особистим немайновим правом заявниці. Захистити свої права у позасудовому порядку вона не може, оскільки відповідно до п.3 ч.2 ст.125 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за рішенням суду. В зв'язку з цими обставинами, ОСОБА_1 вимушена звернутися до суду за захистом своїх прав та просить встановити факт, що ОСОБА_3 є її батьком та внести зміни в її актовий запис про народження, вказавши в графі «батько» ОСОБА_3.

В судовому засіданні заявниця та її представник підтримали вимоги, просили їх задовольнити.

Представник заінтересованої особи в судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву про розгляд справи в її відсутності, проти задоволення заяви не заперечувала.

Вислухавши пояснення заявниці та її представника, дослідивши матеріали справи, суд вважає заяву обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.

Із копії свідоцтва про народження заявниці НОМЕР_1 від 10.12.2002 року (а.с.11) вбачається, що в графі батько вказано ОСОБА_5.

Згідно копії свідоцтва про смерть НОМЕР_2 (а.с.13), ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 помер в с.Білолісся Татарбунарського району Одеської області.

Копією домової книги (а.с.20-23) підтверджується, що ОСОБА_3 був прописаний (зареєстрований) з 26.04.1991 року по 25.06.2008 року у будинку АДРЕСА_1 власником якого є ОСОБА_4.

Згідно копії актового запису про народження №137 від 22.10.1994 року, виданого на ім'я ОСОБА_1, запис про батька внесено за заявою матері ОСОБА_4.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 пояснили, що мати заявниці та покійний ОСОБА_3 на протязі декількох років до народження заявниці та нетривалий час після її народження проживали разом без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство. Після народження заявниці ОСОБА_3 визнавав її своєю донькою, коли він залишив сім'ю та виїхав проживати до іншої місцевості разом зі своїми батьками, періодично зустрічався та спілкувався з донькою, заявниця також разом з матір'ю, а потім і сама навідувала батька та його рідню, підтримуючи з ними добрі родинні стосунки.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно з ч.2 ст.256 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна, або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Пунктом 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" встановлено, що у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір'ю дитини, або смерті жінки, котра вважалася матір'ю останньої, факт їхнього батьківства (материнства) може бути встановлено за рішенням суду в окремому провадженні.

Згідно з п.15 абз.3 Постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 №5 "Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини і можуть бути подані матір'ю, опікуном чи піклувальником дитини чи самою дитиною після досягнення повноліття. В силу абз.1 п.15 вказаної Постанови Пленуму ВСУ суд розглядає заяви про встановлення факту батьківства в разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини, і вирішує їх з урахуванням обставин, передбачених ст.53 Кодексу про шлюб та сім'ю.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" встановлено, що при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 1 січня 2004 року необхідно застосовувати відповідні норми КпШС України, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір'ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини.

З огляду на те, що заявниця народилася 19 вересня 1994 року, суд при вирішенні питання про встановлення батьківства застосовує норми КпШС України. Відповідно до ст.53 Кодексу про шлюб та сім'ю України в разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлено в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття. При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір'ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства.

Згідно із ст.55 КпШС України, якщо батьки не перебувають у шлюбі між собою, запис про матір дитини провадиться за заявою матері, а запис про батька дитини за спільною заявою батька і матері дитини, або батько записується згідно з рішенням суду. При народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, якщо немає спільної заяви батьків і рішення суду про встановлення батьківства, запис про батька дитини в книзі записів народжень провадиться за прізвищем матері, ім'я, по батькові та національність батька дитини записуються за її вказівкою.

Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" визначено, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них.

З урахуванням викладеного, встановлених при розгляді справи обставин, суд вважає, що зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для встановлення факту батьківства, а саме те, що батьком ОСОБА_1 є ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3. Встановлення даного факту має для заявниці юридичне значення, оскільки дозволяє їй оформити спадкові права після смерті батька.

Тому вимоги заявниці про встановлення факту батьківства доведені і підлягають задоволенню, суду не надано будь-якого доказу в розумінні вимог ст. 59-60 ЦПК України, які б суд міг покласти в основу відмови в заяві.

Згідно з ч.2 ст.259 ЦПК України рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів.

Керуючись, ст.ст.10,11,58-60,209, 212-215, 218, 222-223, 294 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1, заінтересована особа - відділ реєстрації актів цивільного стану Татарбунарського районного управління юстиції про встановлення факту батьківства задовольнити.

Встановити факт, що ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 в с.Білолісся Татарбунарського району Одеської області є батьком ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Внести зміни в актовий запис про народження №137 від 22 жовтня 1994 року ОСОБА_1, складений Татарбунарським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, а саме:

- у графі « відомості про батька» вказати - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Татарбунарський районний суд Одеської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Сивоконь