АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2017 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Литвинюк І. М.

суддів: Перепелюк І.Б., Яремка В.В.,

секретар: Герман Я.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» про визнання недійсними положень кредитного договору, за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» на рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 29 листопада 2016 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач ПАТ «Надра» в червні 2016 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Посилався на те, що 05 грудня 2006 року між банком та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №536053, згідно якого позичальнику було надано кредит на споживчі цілі у розмірі 8 000 доларів США з кінцевим терміном повернення кредиту 02 грудня 2016 року та зі сплатою 11 % річних.

У відповідності до умов договору, відповідач зобов'язався щомісяця здійснювати погашення кредитної заборгованості шляхом сплати необхідного платежу у розмірі 136 доларів США.

ПАТ КБ «Надра» свої зобов'язання за договором виконав та надав відповідачу кредитні кошти у повному обсязі.

Однак, відповідач ОСОБА_1, отримавши грошові кошти на умовах повернення, строковості та платності, ухиляється від виконання взятих на себе

______________________________________________________________________________________________

№22-ц/794/135/17 Головуючий у І інстанції Стоцька Л.А.

Категорія 27 Доповідач Литвинюк І.М.

зобов'язань.

У зв'язку з неналежним виконанням умов кредитного договору, у ОСОБА_1 станом на 08 червня 2016 року виникла заборгованість за кредитним договором в сумі 11 663,85 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ становить в тому числі: 3 093,49 доларів США - заборгованість по тілу кредиту; 543,59 - заборгованість по відсоткам; 249,55 - заборгованість по комісії; 7 777,22 доларів США - заборгованість по пені.

Також позивач посилався на те, що в якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки.

Ухвалою Першотравневого районного суду м. Чернівці від 04 жовтня 2016 року провадження у справі в частині позовних вимог до ОСОБА_2 закрито у зв'язку з його смертю.

Просив стягнути з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 11 663, 85 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ становить 291 149,30 грн. та понесені судові витрати.

Відповідач ОСОБА_1 звернулася до суду із зустрічним позовом до ПАТ КБ «Надра» про визнання недійсними положень кредитного договору.

В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що у зв'язку з затримкою оплати позичальником платежів по кредиту ПАТ КБ «Надра» у відповідності до п.4.2.3 договору було заявлено вимогу про дострокове повернення кредиту, нарахованих відсотків та пені.

Зазначала, що кредит було надано на споживчі цілі, а тому на спірні правовідносини поширюються положення Закону України «Про захист прав споживачів».

Так, сума нарахованої банком пені за неналежне виконання умов договору становить 7 777,22 доларів США, при тому, що сума заборгованості за тілом кредиту становить 3 886,63 доларів США, а отже умови кредитного договору щодо сплати пені у річному вираженні 365% є несправедливими та такими, що суперечать принципам розумності та добросовісності.

Вважаючи положення п.5.1 кредитного договору №536053 від 05 грудня 2006 року, укладеного між банком «Надра» та ОСОБА_1, такими, що суперечать ч. 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», просила суд визнати їх недійсними.

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 29 листопада 2016 року позов ПАТ КБ «Надра» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором №536053 від 05 грудня 2006 року у розмірі 3 886,63 дол. США, що згідно офіційного курсу НБУ становить 97 010,28 грн..

Позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано недійсним п.5.1 кредитного договору №536053 від 05 грудня 2016 року, укладеного між ОСОБА_1 та ВАТ КБ «Надра».

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «Надра» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, а в задоволенні зустрічного позову відмовити.

Посилається на те, що суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального та процесуального права. Кредитний договір відповідає волі сторін на момент його укладання. Позивачем за зустрічним позовом пропущено строк позовної давності.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника відповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи частково позов ПАТ КБ «Надра» та задовольняючи позов ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач неналежно виконував умови кредитного договору, однак, умови договору в частині сплати пені за прострочення сплати кредиту є несправедливими та такими, що призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків на шкоду позивачу, а тому їх слід визнати недійсними.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може.

Матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що 06 грудня 2006 року між банком та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 536053, згідно якого позичальнику було надано кредит у розмірі 8 000 доларів США з кінцевим терміном повернення кредиту 02 грудня 2016 року та зі сплатою 11 % річних. Кредит надавався на споживчі потреби.

Сторони також погодили, що позичальник здійснює повернення кредиту та відсотків шляхом сплати суми мінімально необхідного платежу у розмірі 136, 00 доларів США на місяць, який вносить щомісячно до 10 числа поточного місяця (п.3.3.2, 3.3.3.).

Згідно п. 5.1 Договору у разі прострочення позичальником строку сплати мінімально необхідного платежу по погашенню, визначеного у п. 3.3.3 цього договору, а також у випадку прострочення строку виконання зобов'язань позичальника щодо повернення кредиту, сплати всіх нарахованих відсотків та можливих штрафних санкцій у строк, визначений у п. 4.3.5. цього договору, позичальник сплачує банку у розмірі 1% від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення.

Кінцевий термін повернення кредиту - 02 грудня 2016 року.

Згідно наданого позивачем розрахунку, станом на 08 червня 2016 року заборгованість становить 11 663,85 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ становить, в тому числі: 3 093,49 доларів США - заборгованість по тілу кредиту; 543,59 - заборгованість по відсоткам; 249,55 - заборгованість по комісії; 7 777,22 доларів США - заборгованість по пені.

Звертаючись до суду із зустрічним позовом до ПАТ КБ «Надра», ОСОБА_1 просила суд визнати недійсним пункт 5.1 кредитного договору № 536053 від 05 грудня 2006 року, яким було встановлено сплату пені у випадку прострочення виконання зобов'язань в розмірі 1 % від несплаченої суми за кожен день прострочення, посилаючись на те, що така умова договору є несправедливою, призводить до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків на шкоду ОСОБА_1, як споживача, а тому, в силу ст. 18 Закону України «Про захист прав споживача», вказаний пункт повинен бути визнаний недійсним.

Так, статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 08 червня 2016 року у справі № 6-330цс16, визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій статті 18 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі - Закон № 1023-XII). Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Аналізуючи дану норму, можна дійти висновку, що умови договору кваліфікуються як несправедливі, якщо вони, по-перше, порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, завдають шкоди споживачеві.

Розпорядившись своїми правами на власний розсуд, ОСОБА_1 не надала суду доказів та не навела переконливих обґрунтувань на підтвердження існування будь - якої з зазначених обставин, зокрема, що при підписанні кредитного договору № 536053 від 05 грудня 2006 року було порушено принцип добросовісності, що умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін та завдають їй шкоди, як споживачеві.

Безпідставним є посилання ОСОБА_1 на те, що за невиконання нею зобов'язань за договором банком встановлено непропорційно велику суму компенсації, а саме 365 % річних, оскільки проценти за користування кредитними коштами нараховуються на суму кредитних коштів, в той час як пеня в розмірі 1% нараховується на несвоєчасно сплачену суму мінімально необхідного платежу.

Крім того, колегія суддів також враховує, що в силу вимог ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частинами 1, 2 статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 кредитний договір № 536053 від 05 грудня 2006 року було підписано без будь-яких зауважень та застережень.

Позичальник також не був позбавлений можливості відмовитися від укладення кредитного договору у випадку, якщо її не влаштовують умови, які стосуються встановлення відповідальності за прострочення виконання зобов'язання.

Позивач, будучи обізнаним про зміст пункту 5.1 договору, фактично приступив до виконання договору та виконував його умови протягом певного часу.

Суд першої інстанції вказаним обставинам належної оцінки не надав, безпідставно зробив висновок про те, що встановлена в пункті 5.1 ставка пені є такою, що призводить до дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін за договором і є несправедливою, в зв'язку з чим помилково застосував до спірних правовідносин положення ч. 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та визнав вказаний пункт договору недійсним.

Частина 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» визначає, якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Оскільки в ході судового розгляду не було встановлено будь - яких обставин, які б свідчили про порушення принципу добросовісності при укладенні кредитного договору, а також того, що умови цього договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін та завдають шкоди позивачеві, як споживачу, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання недійсним пункту 5.1 кредитного договору № 536053 від 05 грудня 2006 року не підлягають задоволенню.

Так, згідно ч.ч.1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).

За умовами Договору, плата за управління кредитом сплачується позичальником щомісячно протягом всього терміну користування кредитними коштами із розрахунку 0,42 % на місяць від розміру фактичного залишку заборгованості за кредитом (без урахування розміру відсотків, які позичальник повинен сплатити банку), зазначеним у п. 1.1 цього договору. За перший та останній місяць користування кредитом плата розраховуються виходячи із фактичної кількості днів, протягом яких позичальник користувався кредитом (п. 1.3.2).

Щомісячна сума мінімально необхідного платежу складає 136,00 доларів США (п. 3.3.2).

Позичальник вносить черговий мінімальний платіж, визначений у п. 3.3.2 цього договору, щомісячно до 10 числа поточного місяця (п. 3.3.3). Кінцевий термін повернення кредиту 02 грудня 2016 року (3.3.4).

Якщо на протязі дії цього договору позичальник несвоєчасно та/чи неповністю вніс черговий мінімально необхідний платіж та/чи інші платежі, передбачені цим Договором, то банк приймає виконання Позичальником своїх зобов'язань по цьому договору в наступному порядку: плата за управління кредитом; прострочені відсотки за користування кредитом; відсотки за користування кредитними коштами; пені та штрафи; витрати, пов'язані з моніторингом та супроводом кредиту; сума кредиту (п. 3.5).

З метою виконання умови, передбаченої п. 3.5 цього Договору, Банк, при наявності несвоєчасного та/чи не в повному об'ємі виконання Позичальником своїх обов'язків щодо необхідного платежу та/чи інших платежів, передбачених цим договором, самостійно розподіляє грошові кошти, внесені Позичальником на розподільчий рахунок згідно черговості, передбаченої п. 3.5 цього договору або іншої черговості, встановленої на розсуд Банку (п. 3.6).

У разі прострочення Позичальником строку сплати мінімально необхідного платежу по погашенню кредиту, визначених у п. 3.3.3 цього Договору, а також у випадку прострочення строку виконання зобов'язань Позичальника щодо повернення Кредиту, сплата всіх нарахованих відсотків та можливих штрафних санкцій у строк, визначений п. 4.3.5 цього Договору, Позичальник сплачує банку пеню в розмірі 1% (один) відсоток від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення (п. 5.1).

Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором, пеня нарахована за період з 08 червня 2015 року по 06 червня 2016 року.

За змістом ч. 2 ст. 192, ч. 3 ст. 533 ЦК України Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» порядок виконання договірних зобов'язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, тобто наряду зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й проценти за користування кредитом в іноземній валюті, оскільки такий процент не є фінансовою санкцією.

Однак, вказані положення можуть бути застосовані тільки при вирішенні питання про стягнення основної заборгованості за кредитом та стягнення відсотків за користування валютним кредитом, та не підлягають застосуванню при вирішенні питання про стягнення пені.

Так, з наданого позивачем ПАТ КБ «Надра» розрахунку, з урахуванням, що кредит видавався в іноземній валюті, а плата пені здійснюється у гривневому еквіваленті за курсом НБУ на дату сплати, на виконання вимог чинного законодавства, вбачається, що заборгованість по пені за прострочення сплати кредиту становить 187 155,18 грн.

Як зазначено Верховним Судом України в правовому висновку, висловленому в Постанові від 03 вересня 2014 р. по справі №6-100цс14, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків (ч. 3 ст.551 ЦК України).

Отже, ч. 3 ст. 551 ЦК України, з урахуванням положень ст. 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та ч. 4 ст.10 ЦПК України щодо обов»язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав, дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Конституційний Суд України у рішенні від 11 липня 2013 року по справі щодо офіційного тлумачення положень Закону України «Про відповідальність за несвоєчасно виконання грошових зобовязань» від 22 листопада 1996 року дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.

Вимога позивача про стягнення пені в розмірі, який значно перевищує заборгованість, спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Такий висновок Конституційного Суду України узгоджується з положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09 квітня 1985 року №39/248, в якій наголошено, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, а тому принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах. Конституційний Суд України визначив, що захист від цих зловживань базується на положеннях законодавства, зокрема ч. 3 ст. 551 ЦК України.

Як вбачається з матеріалів справи, розмір несплаченої відповідачем заборгованості за кредитним договором становить 90 787,63 грн. (77 218,71 грн. - заборгованість за кредитом, 13 568,92 грн. - заборгованість за процентами). Розмір нарахованої позивачем пені становить 187 155,18 грн., а тому є передбачені ст. 551 ЦК України підстави для зменшення її розміру.

Враховуючи те, що діючим законодавством не наводиться чіткий перелік таких обставин та це питання повинно вирішуватися на підставі аналізу конкретної ситуації, колегія суддів вважає за можливе застосувати правила вказаної норми та виходячи з загальних засад цивільного законодавства, а саме справедливості, добросовісності та розумності, встановлених п. 6 ч.1 ст.3 ЦК України, зменшити розмір пені до 90 000 грн.

За таких обставин, оцінюючи досліджені докази в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 29 листопада 2016 року ухвалене з порушенням норм матеріального права, а тому підлягає скасуванню в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання недійсними п. 5.1. Кредитного договору № 536053 від 05 грудня 2006 року, з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог. Також рішення суду слід скасувати в частині відмови у задоволенні названих вимог ПАТ КБ «Надра» про стягнення пені, ухваливши в цій частині нове рішення про часткове задоволення позовних вимог. В решті рішення суду слід залишити без змін.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 5 статті 88 ЦПК України слід змінити розподіл судових витрат та з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Надра» стягнути понесені ним витрати по оплаті судового збору у суді першої інстанції 2 795 грн. та за подання апеляційної скарги - 2122,12 грн. (а.с.168,174). Також стягнути з ОСОБА_1 на користь держави недоплачений судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 3 288,15 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргупублічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» задовольнити частково.

Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 29 листопада 2016 року скасувати в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» про визнання недійсними п. 5.1. Кредитного договору № 536053 від 05 грудня 2006 року, ухваливши нове рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог.

Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 29 листопада 2016 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» про стягнення пені скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення цих позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» 90 000 гривень пені за прострочення сплати кредиту.

В решті рішення суду залишити без змін.

В частині стягнення судового збору рішення суду змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» 2 795 грн. судового збору за подачу позову та 2122,12 гривень за подачу апеляційної скарги, а всього 4 917,12 гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави 3 288,15 грн. судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту його вступу в законну силу.

Головуючий:

Судді: