Справа № 744/1109/16-ц
Провадження № 2/744/12/2017
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 січня 2017 року Семенівський районний суд Чернігівської області у складі:
головуючого судді Гнипа О. І.,
при секретарі Казановській Ю. В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Семенівка Чернігівської області цивільну справу за позовом Національної академії внутрішніх справ до ОСОБА_1 про відшкодування витрат, повязаних з утриманням у навчальному закладі,-
У судове засідання представник позивача за довіреністю ОСОБА_2 не зявився, був повідомлений належним чином про час і місце судового засідання, подав до суду письмову заяву, де зазначив дані про необхідність розгляду справи за його відсутності, повне підтримання позову та про згоду на заочний розгляд цивільної справи за згаданим вище позовом.
Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не зявився, був повідомлений належним чином про час і місце судового засідання за останнім відомим місцем проживання у відповідності до правил ч. 3 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не подав, причин своєї неявки суду не повідомив.
Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, на підставі наявних у справі даних та доказів вважає, що позов підлягає вирішенню за приведених вище даних, викладених Національною академії внутрішніх справ у позові (а.с. 2-4), які знайшли своє повне підтвердження у судовому засіданні, адже вони доводяться відомостями письмових доказів, зокрема:
даними договору № 71 ДЮІ від 05 січня 2015 року про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України, укладеного між стороною позивача, відповідачем та Управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області (а.с. 5);
копії довідки від 06 вересня 2016 року про місце проживання відповідача на території Семенівського району Чернігівської області (а.с. 6);
витягу з наказу позивача від 01 вересня 2014 року № 153 о/с щодо зарахування на навчання відповідача (а.с. 7);
витягу з наказу позивача від 17 червня 2016 року № 797 щодо завершення відповідачем навчання (а. с. 8);
копією послужного списку відповідача із даними про звільнення відповідача 09 вересня 2016 року з органів ГУ НП України у Чернігівській області за власним бажанням (а.с. 9-11);
копії статуту Національної академії внутрішніх справ як державного вищого навчального закладу четвертого рівня акредитації (а.с. 26-29).
За таких обставин, суд убачає за потрібне позов задовольнити з таких підстав.
Ст. 56 Закону України «Про вищу освіту» в редакції, що діяла на час навчання відповідача, гарантувала випускникам вищого навчального закладу, що їх працевлаштування повинно здійснюватися за направленням вищого навчального закладу відповідно до угоди між замовником, керівником навчального закладу та випускником.
Відповідно до ч. 2 ст. 52 цього Закону випускники вищих навчальних закладів, які здобули освіту за кошти державного або місцевого бюджетів, направляються на роботу і зобовязані відпрацювати за направленням і в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Згідно з ч. 7 ст. 18 Закону України «Про міліцію», у редакції, що діяла на час навчання відповідача, а також відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 74 Закону України «Про національну поліцію», у редакції, яка діяла на час звільнення позивача з органів внутрішніх справ, особи, які навчаються за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, у разі дострокового розірвання контракту про здобуття освіти з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 цього Закону, а також поліцейські, звільнені зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищезазначених навчальних закладів з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 цього Закону, відшкодовують витрати, повязані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування таких витрат це відшкодування здійснюється в судовому порядку.
У відповідності до п. п. 2.3.6 п. 2.3 зазначеного договору № 71 ДЮІ від 05 січня 2015 року про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України, укладеного з відповідачем, відповідач зобовязався у разі звільнення з органів внутрішніх справ по закінченню навчання до встановленого трирічного строку перебування на службі відшкодувати фактичні витрати, повязані з утриманням в навчальному закладі (а. с. 5 на звороті).
Обовязок випускника відшкодувати повну вартість навчання за умов, що склалися між сторонами, встановлений Указом Президента України від 23.01.1996 року № 77/96 «Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів», Постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.1996 року № 992 «Про Порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням».
Зокрема, п. 2 Указу встановлено, що особи, які навчаються за рахунок державних коштів, укладають з адміністрацією вищого навчального закладу угоду, за якою вони зобовязуються після закінчення навчання та одержання відповідної кваліфікації працювати в державному секторі народного господарства не менше ніж три роки. У разі відмови працювати в державному секторі народного господарства випускники відшкодовують в установленому порядку до державного бюджету повну вартість навчання. Порядок працевлаштування випускників, які закінчили вищі навчальні заклади за рахунок коштів відповідних юридичних та фізичних осіб, визначається угодами між ними.
Згідно з п. 1 Порядку відшкодування курсантами та випускниками витрат, повязаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ (далі Порядок), затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 01.03.2007 року № 313, визначено механізм відшкодування особами, навчання яких за державним замовленням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ України прирівнюється до проходження військової служби, витрат, повязаних з їх утриманням у таких закладах у разі:
- дострокового розірвання договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України у звязку з небажанням особи продовжувати навчання або порушенням нею дисципліни;
- відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання.
У відповідності до п. 3 наведеного Порядку, витрати відшкодовуються згідно з договором про підготовку фахівця в навчальному закладі, який укладається між навчальним закладом, головним управлінням або управлінням Міністерства внутрішніх справ України та особою.
Сторонами такого договору є: виконавець навчальний заклад, замовник головне управління або управління Міністерства внутрішніх справ України, особа курсант.
Відповідно до п. 6 Порядку, що діяв на момент виникнення спірних правовідносин, у разі відмови особи добровільно відшкодувати витрати, їх стягнення здійснюється в судовому порядку.
Відшкодування особами, повязаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах МВС (п. 2 Порядку), здійснюється у розмірі фактичних витрат, повязаних з: грошовим, продовольчим, речовим забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та у зворотному напрямку; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв.
З огляду на викладене, суд переконаний, що у справі є всі основи для того, щоб позов задовольнити повністю.
Через те, що позов підлягає повному задоволенню, відповідно до вимог ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача сплачений при подачі позову судовий збір.
Керуючись ст. ст. 3, 10, 60, 88, 212-215, 224-226 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-
Позов Національної академії внутрішніх справ до ОСОБА_1 про відшкодування витрат, повязаних з утриманням у навчальному закладі задовольнити повністю.
Заочне рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги заочне рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Особи, які брали участь у справі (крім відповідача), можуть оскаржити заочне рішення до Апеляційного суду Чернігівської області через Семенівський районний суд Чернігівської області шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення заочного рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі (крім відповідача), але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення заочного рішення, можуть подати апеляційну скаргу до Апеляційного суду Чернігівської області через Семенівський районний суд Чернігівської області протягом десяти днів з дня отримання копії заочного рішення.
Заочне рішення може бути переглянуте Семенівським районним судом Чернігівської області за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана ним до Семенівського районного суду Чернігівської області протягом десяти днів з дня отримання копії заочного рішення. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення Семенівським районним судом Чернігівської області без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в десятиденний строк з дати постановлення Семенівським районним судом Чернігівської області ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, шляхом подачі через Семенівський районний суд Чернігівської області до Апеляційного суду Чернігівської області апеляційної скарги.
Суддя: О. І. Гнип