Новоархангельський районний суд Кіровоградської області
23.03.2017 394/283/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2017 року Новоархангельський районний суд Кіровоградської області

в складі головуючого судді: Партоліної І.П.

при секретарі: Довгій С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Новоархангельськ цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, з врахуванням змінених позовних вимог, звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення суми боргу, мотивуючи свої вимоги тим, що він надав ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 11500 грн, що підтверджується розпискою від 20.10.2011 року, які вона зобовязалась повернути до 27 жовтня 2011 року і у заставу відповідачем залишено пилораму.

Крім того, позивач надав у борг відповідачу 105900 грн, що підтверджується розпискою від 10.03.2013 року, які остання зобовязалась гасити частинами по 3000 грн. кожної неділі і у заставу залишено відповідачем пилораму, продольний станок, порубочний станок.

Однак до даного часу відповідач боргові зобовязання не виконала і кошти не сплатила.

Тому з врахуванням вимог статтей 1046,1047,526,545,625 ЦК України, позивач просив стягнути із відповідача на його користь 117400 грн. боргу; інфляційні втрати із позики 11500 грн. за період з травня 2013 року по травень 2016 року в сумі 7348 грн.50 коп., інфляційні витрати із позики 105900 грн. за період з травня 2013 року по травень 2016 року в сумі 67670 грн.10 коп., що всього становить 75018 грн.60 коп.; три проценти річних від суми позики 11500 грн. за період з 07 травня 2013 року по 07 травня 2016 року в сумі 1036 грн.89 коп., три проценти річних від суми позики 105900 грн. за період з 07 травня 2013 року по 07 травня 2016 року в сумі 9548 грн.41 коп, що всього становить 10585 грн.30 коп., а загальна сума боргу становить 203003 грн 90 коп.

В судове засідання позивач не зявився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує. У поданій заяві зазначив, що по наданій розписці від 10.03.2013 року ОСОБА_2 підтвердила, що її борг склав 105900 грн. і вказаний борг виник протягом лютого 2013 року, так як позивач двома частинами надавав кошти для закупівлі останньою пиломатеріалів та лісу-кругляку.

Відповідач в судове засідання не зявилась, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності та подала письмове пояснення, в якому просила відмовити у позовних вимогах, так як вона немає ніяких боргових зобовязань перед позивачем, боргову розписку на суму 105900 грн. вона не писала і надала до суду завірену своїм підписом копію боргової розписки на суму 105900 грн., яку ОСОБА_1 їй повернув .

Дослідивши матеріали справи в сукупності суд приходить до наступного висновку.

Згідно ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 1047 ЦК України визначено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 взяла у борг у позивача грошові кошти в сумі 11500 грн, що підтверджується розпискою від 20.10.2011 року, які вона зобовязалась повернути до 27 жовтня 2011 року і у заставу відповідачем залишено пилораму.

Крім того, відповідач ОСОБА_2 взяла у борг у позивача грошові кошти в сумі 105900 грн, що підтверджується розпискою від 10.03.2013 року, які остання зобовязалась погашати в кінці кожної неділі 3000 грн. кожної неділі і у заставу залишено відповідачем пилораму, продольний станок, порубочний станок.

Заперечення ОСОБА_2 про те, що борг у сумі 105900 грн. вона не брала, а ця сума їй нарахована внаслідок заборгованості з орендної плати, спростовується копією письмового пояснення ОСОБА_1 від 03.09.2014 року, яку ж додала до суду відповідач, де зазначено, що перед позивачем зі сторони відповідача виникли боргові зобовязання в сумі 105900 грн. і вказаний борг станом на 04.09.2014 року не сплачено.

За правилами ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Також судом встановлено, що кошти відповідачем не повернуті і надані в судовому засіданні розписки в оригіналі є належним, допустимим та достовірним доказом не лише факту укладення договорів, а й підтвердженням їх умов, оскільки за своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України у справі № 6-63цс13 від 18.09.2013 року письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 1050 ЦК України констатовано, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно правового висновку Верховного Суду України щодо застосування ч.2 ст.625 ЦК України , яка викладена у постанові від 01.10.2014 року у справі № 6-113 цс 14, за змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Статтею 545 ЦК України визначено умови підтвердження виконання зобовязання і зазначено, що, прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку.

У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов'язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Надані до суду боргові розписки в оригіналі підтверджують наявність боргу в сумі 117400 грн.

Копія боргової розписки на суму боргу в розмірі 105900 грн., яку до суду додала відповідач як доказ відсутності боргових зобовязань перед позивачем спростовується письмовим поясненням відповідачки про те, що ОСОБА_1 розписку їй повернув у березні 2014 року, що в свою ж чергу не відповідає тій обставині, що ОСОБА_1 у вересні 21014 року давав пояснення, що борг відповідачем йому не повернуто.

Дані докази подано самою ж відповідачкою, що дає суду підстави вважати про невідповідність її тверджень тим доказам, які вона подає.

Судом проведено розрахунок і інфляційні втрати по боргу 11500 грн становлять:

індекс інфляції за період з травня 2013 року по квітень 2016 року-100,1 х 100 х 99,9 х 99,3 х 100 х 100,4 х 100,2 х 100,5 х 124,9 х 143,3 х 100,9 х 99,6 х 101 х 103,5=188,8

11500 грн х 188,8 : 100%-11500 =10212 грн.

Інфляційні втрати по боргу 105900 грн. становлять: 105900 х 188,8 : 100%-105900 =94039,20 грн.

Всього інфляційні втрати становлять 104251 грн.20 коп.

Оскільки у відповідності до вимог ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог, тому до задоволення підлягає сума інфляційних втрат в сумі 75018 грн.60 коп.

Крім того, внаслідок простроченого виконання грошового зобов'язання, боржник зобовязаний сплатити кредитору також три проценти річних від простроченої суми, що в даному випадку становить:

11500 х 3% : 365 х 1096 днів = 1036 грн.

105900 х 3% : 365 х 1096 днів = 9539 грн. 70 коп.

Всього сума трьох процентів річних становить 10575 грн.70 коп.

Загальна сума боргових сплат становить 202994 грн.30 коп.

Відповідно до вимог ст.ст.10,60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може грунтуватись на припущеннях.

Відповідач в свою чергу належними та допустимими доказами не довів ті обставини, на які він посилався у поданому до суду запереченні.

Згідно ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві-пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Тому, за таких обставин, на користь позивача підлягає стягненню частково сплачений при подачі позовної заяви судовий збір на суму 2029 грн.94 коп.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 526, 533, 545, 625,1046,1047, 1049, 1050 ЦК України, ст. ст. 213, 214, 215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за борговими розписками в сумі 117400 грн., інфляційні втрати в сумі 75018 грн.60 коп., три проценти річних в сумі 10575 грн.70 коп., а всього 202994 грн.30 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 2029 грн.94 коп.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Кіровоградської області через Новоархангельський районний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги або у разі, якщо особи, які брали участь у справі, не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: