Справа № 489/5238/16-ц
Номер провадження 2/489/341/17
Ухвала

Іменем України

23 січня 2017 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Кокорєва В. В.,

при секретарі Недавній А. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду заяву ОСОБА_1 про забезпечення зустрічного позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна подружжя

встановив

В жовтні 2015 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що після розлучення з відповідачем сторони не можуть дійти згоди щодо розподілу спільного автомобілю, який вони придбали за спільні кошти, перебуваючи у шлюбі.

Позивач просив суд поділити між сторонами майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, а саме автомобіль та визнати за позивачем право власності на 1/2 частку спірного автомобілю.

12.01.2017 до суду від відповідача надійшла зустрічна позовна заява. Просив суд визнати спільною сумісною власністю подружжя та виділити частки у праві власності на житловий будинок і земельну ділянку, легковий автомобіль; виділити відповідачу у власність частину перерахованого рухомого майна в натурі.

Разом з зустрічною позовною заявою відповідачем подано заяву про забезпечення позову. Вказує, що на даний час право власності на будинок та земельну ділянку, правовстановлюючі документи, технічна документація перебуває у позивача, тому таке майно може бути відчужене без згоди відповідача. Крім того, право власності на спірний автомобіль хоч і належить відповідачу, проте експлуатується позивачем. Все рухоме майно, щодо якого відповідач заявляє вимогу про визнання спільною сумісною власністю та його поділ наразі знаходиться у позивача, а від так останній може їх знищити.

В судовому засіданні представник позивача проти задоволення заяви про забезпечення позову заперечував.

Відповідач заяву про забезпечення позову підтримав.

Дослідивши докази у справі, суд встановив такі обставини.

Інститут забезпечення позову передбачає можливість захисту особою порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Разом з тим у Кодексі встановлено систему захисту прав особою, щодо якої застосовано заходи забезпечення позову. Складовими такої системи є: співмірність видів забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами; можливість суду вимагати від позивача забезпечити його вимогу заставою; відшкодування особі збитків, завданих забезпеченням позову; право на апеляційне оскарження ухвали суду щодо забезпечення позову (частина третя статті 152, частина четверта статті 153, стаття 155, пункт 2 частини першої статті 293 Кодексу) ( 1618-15 ).

Аналіз зазначених положень Кодексу дає підстави для висновку, що законодавець збалансував права як особи, яка ініціює питання про застосування заходів забезпечення позову, так і особи, щодо якої такі заходи застосовано.

Частина 3 статті 151 ЦПК України встановлює, що забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Позов може бути забезпечено шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб, забороною вчиняти певні дії (п. 1, 2 ч. 1 ст. 152 ЦПК України).

Позов забезпечується шляхом передачі речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам (п. 7 ч. 1 ст. 152 ЦПК України).

Згідно з ч. 2 ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: 1) причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; 2) вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 3) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Як вбачається з матеріалі справи, відповідно до договору купівлі - продажу від 19.08.2009 власником житлового будинку №84 по вул. Железнодорожна (нов. Залізнична) в м. Миколаєві є ОСОБА_2. Право власності позивача підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 09.09.2009.

Враховуючи позицію Пленуму Верховного суду України, висловлену в постанові № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» суд приходить до висновку, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позовних вимог, отже заява в частина накладення арешту на житловий будинок та земельну ділянку є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Крім того, відповідач просив суд забезпечити позов шляхом передачі рухомих речей і легкового автомобілю на зберігання іншим особам, на що суд зазначає наступне.

В прохальній частині заяви про забезпечення позову не міститься точного переліку всіх рухомих речей щодо яких він просить вжити заходів забезпечення позову.

Окрім того, зі змісту заяви вбачається, що відповідач вказує на те, що сторони не можуть дійти згоди щодо поділу комп'ютеру, принтеру, пральної машини, холодильнику, морожениці, люстри, комп'ютерного столу, обіднього столу, пилососу, кімнатних квітів, ліжка односпального, столу - стінки, обігрівачів.

Зі змісту заяви не можливо встановити ідентифікуючі ознаки спірного рухомого майна. Крім того, з матеріалів справи не можливо встановити в який саме період часу придбано спірне майно та чи є воно об'єктом права спільної сумісної власності а також його вартість.

Щодо спірного автомобіля, то він зареєстрований на відповідача тому позивач не має можливості перереєструвати його. Відповідач не просить виділити автомобіль їй в порядку поділу, а лише визнати за нею право на частку, тому не зрозуміло, яким чином не вжиття заходів забезпечення позову може ускладнити виконання рішення суду.

Враховуючи наведене, суддя не вбачає підстав для задоволення заяви про забезпечення позову в цій частині.

Керуючись ст. ст. 151, 152, 153 ЦПК України, суд

ухвалив

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову - задовольнити частково.

Накласти арешт на нерухоме майно, а саме: житловий будинок та земельну ділянку, які розташовані за адресою: вул. Залізнична, 84 в м. Миколаєві та належить на праві власності ОСОБА_2.

В задоволенні клопотання про передачу рухомого майна на зберігання іншим особам відмовити.

Особа, щодо якої вжито заходи забезпечення позову без її повідомлення, протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали може подати до суду заяву про їх скасування, яка розглядається судом протягом двох днів.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвалу може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя В. В. Кокорєв