Справа № 513/1327/15-ц
Провадження № 2/513/13/17
Саратський районний суд Одеської області
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2017 року Саратський районний суд Одеської області у складі: судді Кожокар Т.Я., при секретарі Райчевої Т.М., за участю представника відповідача ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Сарата цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

13 жовтня 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов обґрунтовано тим, що 18 червня 2010 року банк уклав з ОСОБА_2 кредитний договір б/н, згідно з яким відповідач отримала кредит у розмірі 3000 гривень, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік, на суму залишку заборгованості. Кінцевий термін повернення кредиту відповідає строку дії картки.

За умовами договору відповідач зобовязана щомісяця сплачувати позивачу платежі, передбачені умовами договору. Однак, ОСОБА_2 порушила умови кредитного договору, не сплачує платежі, не повертає кредитні кошти. Станом на 31 серпня 2015 року має заборгованість за кредитом у розмірі 20993,80 гривень, яку позивач просив стягнути на свою користь, а також стягнути сплачений судовий збір у розмірі 1218 гривень.

Представник позивача, який діє на підставі довіреності в межах наданих йому повноважень, подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Позов підтримав, просив його задовольнити у повному обсязі.

Відповідач під час розгляду справи позов визнала частково, не заперечувала факт укладення з ПАТ КБ "Приватбанк" кредитного договору від 18 червня 2010 року та отримання кредитної картки зі встановленим кредитним лімітом у розмірі 3000 гривень. Пояснила суду, що є добросовісним клієнтом банка, користувалась кредитними коштами, своєчасно сплачувала належні платежі. Вона не надавала згоду банку на збільшення кредитного ліміту до 14800 гривень, не користувалась такими коштами, тому не повинна повертати їх банку. Вважає, що отримані у 2010 році кошти у розмірі 3000 гривень за час користування кредитною карткою до липня 2015 року повернула банку, сплатила всі належні платежі та проценти за користування коштами.

В подальшому ОСОБА_2 позов не визнала, вважає, що кредитний договір між нею та банком не було укладено, кредитні кошти не брала, тому просила відмовити позивачу у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення відповідача та її представника, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк ... (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Ч. 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Судом встановлено, що 18 червня 2010 року між ОСОБА_2 та публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» було укладено кредитний договір № б/н, згідно умов якого ОСОБА_2 оримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік, на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с 6,7,111).

Пунктом 2 Умов та правил надання банківських послуг встановлено, що кредитним лімітом (кредитом, кредитною лінією) є розмір грошових коштів, наданих банком клієнту на строк, визначений у договорі, на умовах платності та зворотності.

ОСОБА_2 було надано кредитні картки: 568781 (дата відкриття - 25.06.2010, термін дії - 03/14; 533101 (дата відкриття -05.02.2014, термін дії - 02/18), що підтверджується довідкою "Приватбанк" (а.с.95).

Вимогами ст. 634 ЦК України передбачена можливість укладення договору приєднання, тобто договору, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або стандартних формах, який може бути лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Позичальник ОСОБА_2 висловила свою згоду про укладання кредитного договору саме у вигляді Заяви позичальника та Умов і Правил надання банківських послуг, що підтверджується її підписом у заяві.

Зі змісту заяви, що підписана ОСОБА_2 вбачається, що вона ознайомлена з Умовами і правилами надання банківських послуг та погодилась на вказані умови, і згідно з виписки по картковому рахунку (а.с.98-110) користувалась кредитним лімітом шляхом отримання готівки, поповнення картки готівковими коштами. Отримуючи вказані кошти та повертаючи їх банку, ОСОБА_2 визнавала умови кредитного договору. Питання про визнання умов договору недійсними відповідач не ставила.

В заяві-анкеті клієнта зазаначено початкову суму кредитного ліміту, однак умовами договору (п.2.1.1.2.3) визначено, що Банк має право в будь-який момент збільшити, зменшити або анулювати кредитний ліміт.

Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п. 3.3 Умов та правил надання банківських послуг.

З довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки клієнта ОСОБА_2 вбачається, що 25 червня 2010 року кредитний ліміт в сумі 3000 гривень, надалі кредитний ліміт змінювався 18 грудня 2010 року -7800 гривень, , 23 січня 2011 року 9800 гривень, 25 лютого 2011 року - 11800 гривень, 19 вересня 2011 року -14800 гривень (а.с.96).

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 ЦК України).

Особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 614 ЦК України).

Згідно ст. 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК, якщо інше не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст. ст. 1049, 1050 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідач ОСОБА_2 належним чином не виконує свої зобов'язання за кредитним договором, укладеним з позивачем, внаслідок чого, в неї станом на на 31 серпня 2015 року є заборгованість за кредитом у розмірі 20993,80 гривень, у тому числі: заборгованість за кредитом 14800 гривень; заборгованість по процентам за користування кредитом 4517,90 гривень; нарахована комісія - 200 гривень, штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: фіксована частина - 500 гривень; процентна складова - 975,90 гривень (а.с. 4-5).

ОСОБА_2 не заперечувала факт отримання кредитної картки на користування кредитними коштами, заперечувала користування кредитники коштами збільшеним лімітом з 3000 гривень до 14800 гривень. Однак, з наявної в матеріалах справи виписки по особовому рахунку, виписки по кредитній картці вбачається, що відповідач користувалась кредитною карткою в період з 19 серпня 2010 року по 02 липня 2015 року, знімала гроші, і частково погашала заборгованість за договором.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору, та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Судом встановлено, що відповідач уклала з позивачем кредитний договір та отримала у банку кредитні кошти, які зобов'язана повернути у строки та в порядку, визначені договором. Однак, ОСОБА_2 умови кредитного договору належним чином не виконує, не сплачує належні платежі, ухиляється від повернення банку кредитних коштів.

За таких обставин суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором у розмірі 20993 гривні 80 копійок.

На підставі ч.1 ст. 88 ЦПК України, ОСОБА_2 повинна сплатити ПАТ КБ "Приватбанк" сплачений позивачем судовий збір у розмірі 1218 гривень.

Керуючись ст.ст. 509, 526, 543, 651, 1054, 1055 ЦК України, ст.ст. 5,6,10,11,60,212-215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

позов задовольнити. Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк, , рахунок 3111, МФО 305299 заборгованість за кредитним договором б/н від 18 червня 2010 року у розмірі 20993 (двадцять тисяч девятсот девяносто три) гривні 80 копійок, судовий збір у розмірі 1218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) гривень.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області протягом десяти днів з дня його проголошення, через Саратський районний суд Одеської області, а особами, які не були присутніми під час проголошення рішення протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Т. Я. Кожокар