Апеляційний суд Житомирської області
Справа №280/249/17 Головуючий у 1-й інст. Щербаченко І. В.
Категорія 6 Доповідач Миніч Т. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2017 року Апеляційний суд Житомирської області у складі:

головуючого - судді Миніч Т.І.

суддів: Павицької Т.М.,

Трояновської Г.С.

секретаря

судового засідання Ковальської Я.В.

з участю позивача

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 04 квітня 2017 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Коростишівської міської ради про визнання права власності на добудову,

встановив:

У березні 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом. Просила визнати за нею право власності на самочинно збудовану надвірну будівлю, прибудовану до належного їй житлового будинку: «А-1» (тамбур, коридор, туалет, кладовка, ванна, кухня) та гараж «Г» по АДРЕСА_1. В обґрунтування заявлених вимог зазначала, що у 2004 році без дозволу Коростишівської міської ради на земельній ділянці, яка їй була надана в користування, а згодом приватизована, вона звела спірну будівлю. На даний час без узаконення самовільного будівництва вона не може належним чином розпорядитися своїм майном. З часу будівництва цих споруд жодних скарг чи претензій до неї не надходило, сусіди надали згоду на узаконення самовільно збудованих споруд та добудов. Вона в усній формі зверталася до Коростишівської міської ради і до відділу регіонального розвитку містобудування та архітектури Коростишівської РДА, проте їй було відмовлено в узаконенні самовільного будівництва та рекомендовано звернутися до суду.

Рішенням Коростишівського районного суду від 04 квітня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_3 порушує питання про скасування зазначеного рішення з ухваленням нового - про задоволення позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального права. На думку апелянта, суд не врахував, що відповідно до ч.5 ст.376 ЦК України передбачено право суду на вимогу власника земельної ділянки визнати за останнім право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Розглянувши справу в межах доводів,викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 31 вересня 1998 року виконавчим комітетом Коростишівської міської ради народних депутатів позивачу ОСОБА_3 видано свідоцтво НОМЕР_1 на право особистої власності на жилий будинок по АДРЕСА_2 (а.с.5).

Відповідно до копії технічного паспорта, який виготовлений 17 травня 2013 року, зазначений житловий будинок збудований у 1998 році. Зміст технічного паспорта також свідчить про наявність самовільно збудованих та переобладнаних підсобних приміщень та господарських приміщень: тамбура, коридора, туалета, кладовки, ванної кімнати, кухні та гаража (а.с.6-8).

Позивач зареєструвала право власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд 17 квітня 2013 року (а.с.12-13).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції по суті дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Так, згідно з ч.1 ст.376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Частиною 2 цієї статті передбачено, що особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Водночас згідно з ч.3 ст.376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Аналіз норм частини 3 ст.376 ЦК України дає підстави для висновку про те, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки забудовнику власником та користувачем, якщо такий є та не являється забудовником. Ця умова є єдиною для визнання права власності на самочинно збудований об'єкт нерухомості за такою особою на підставі рішення суду.

При цьому слід ураховувати положення частини першої статті 376 ЦК, а саме: наявність в особи, що здійснила будівництво, належного дозволу та належно затвердженого проекту, а також відсутність істотних порушень будівельних норм і правил у збудованому об'єкті нерухомості.

В даному випадку передбачені законом підстави відсутні. А тому суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у визнанні права власності на самочинне будівництво.

Доводи апеляційної скарги про те, що самочинне будівництво не порушує прав інших осіб і позов підлягає задоволенню з підстав, передбачених ч.5 ст.376 ЦК не заслуговують на увагу, зважаючи на наступне.

Відповідно до роз»ясень, що викладені в п.27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)», розташовані на земельній ділянці поряд із житловим будинком господарсько-побутові будівлі й споруди: сараї, гаражі, літні кухні тощо відповідно до положень ст.ст.186,381 ЦК є приналежністю головної речі (будинку). У зв»язку із цим положення ч.5 ст.376 ЦК не є підставою для визнання за власником такого житлового будинку самостійного права власності на самочинно побудовані господарсько-побутові будівлі й споруди, що були зведені після набуття ним права власності на будинок чи садибу. Прийняття в експлуатацію таких об»єктів нерухомості має здійснюватися відповідною інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у спосіб, визначений Порядком прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків І та ІІ категорії складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 24 червня 2011 року №91.

За наведених обставин, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування правильного по суті рішення.

Керуючись ст.ст.209,303,304,307,308,313-315ЦПК України, суд у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 04 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Судді: