Провадження № 2/344/227/17
Р І Ш Е Н НЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2017 року Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого - судді Мелещенко Л.В.

секретаря Мічути Т.Б.

за участю сторін:

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Івано-Франківськ цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини, -

В С Т А Н О В И В:

11 листопада 2015 року позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини, стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що позивач та відповідач перебувають у зареєстрованому шлюбі з 05 жовтня 2011 року. Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Причиною розпаду сімї стали різні погляди на життя та різні інтереси, через що між позивачем та відповідачем постійно виникають конфлікти та суперечки. Вагомою причиною розпаду сімї є конфлікт, який створив відповідач з родиною позивача. Неприязні відносини з боку відповідача призвели до втрати взаєморозуміння між сторонами та добрих почуттів один до одного. Шлюбні відносини припинені остаточно. Ведення спільного господарства та сумісне проживання між позивачем та відповідачем на даний момент припинено. Спору про майно немає. Відповідач сином не цікавиться, дитина проживає з позивачем та перебуває на його утриманні.За таких обставин позивач просить шлюб розірвати, сина залишити проживати з позивачемта стягнути з відповідача аліменти на утримання сина ОСОБА_5 у твердому грошовому розмірі по 800,00 грн. щомісяця до досягнення сином повноліття.

01 грудня 2015 року позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить шлюб розірвати, визначити місце проживання дитини з матірю,стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі у розмірі 800,00 грн. щомісячно до досягнення сином повноліття, а також аліменти на своє утримання у розмірі 500,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною трьох років.

Ухвалою від 19 вересня 2016 року розєднані позовні вимоги та виділені у два самостійні провадження: за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання та за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Ухвалою від 22 вересня 2016 року залучено до участі у справі в якості органу, якому законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити.

Відповідач у судовому засіданні проти розірвання шлюбу не заперечував, вимоги про визначення місця проживання сини з позивачем не визнав.

Представник Органу опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради у судове засідання не прибула, подала до суду заяву про розгляд справи без участі представника.

Суд, вислухавши пояснення осіб, які приймають участь у справі, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Сторони перебувають у шлюбі з 05 жовтня 2011 року (а.с. 4).

ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 5).

Відповідно до наказу № 13-к позивачу надана відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років з 28 березня 2014 року по 27 грудня 2016 року (а.с. 13).

ОСОБА_3 разом з сином ОСОБА_5 зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 14).

Відповідач працює фрезерувальником у Виробничому структурному підрозділі «Івано-Франківські механічні майстерні «Регіональна філія «Львівська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (а.с. 15-16).

Відповідач має позитивну характеристику (а.с. 17-18).

Відповідач звернувся з заявою до головного лікаря Центральної міської клінічної лікарні про період перебування його дружини ОСОБА_3 у даному закладі, на яку отримав відповідь (а.с. 74-75).

Згідно висновку виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради Івано-Франківської області, вважається за доцільне визначити місце проживання дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з матірю ОСОБА_3 (а.с. 88-90).

З матеріалів справи та пояснень сторін вбачається, що подружні стосунки сторін фактично припинені.

Суд, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини припинення сімейних стосунків, дійшов до висновку про задоволення позовних вимог про розірвання шлюбу.

Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу це одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка (стаття 24 Сімейного кодексу України). Шлюб припиняється внаслідок його розірвання (стаття 104 Сімейного кодексу України). Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (стаття 110 Сімейного кодексу України).

Судом встановлено, що причина розладу подружніх відносин між сторонами є справжньою, глибинною, подружжя фактично припинили спільне проживання і сімейне життя з поважних причин, а також встановлено у судовому засіданні, що сторони не підтримують сімейних відносин.

Підстав для надання сторонам строку для примирення суд не вбачає.

Суд дійшов висновку, що у даний час шлюб носить формальний характер, подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому вважає, що шлюб між сторонами необхідно розірвати.

У відповідності зі статтею 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_3 не відновлювати дошлюбне прізвище.

Згідно частини другої статті 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Щодо позовних вимог про визначення місця проживання дитини, то суд виходить з наступного.

Стаття 141 Сімейного кодексу України передбачає, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до частини першої статті 160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Згідно положень статті 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Якщо орган опіки та піклування або суд визнав, що жоден із батьків не може створити дитині належних умов для виховання та розвитку, на вимогу баби, діда або інших родичів, залучених до участі у справі, дитина може бути передана комусь із них. Якщо дитина не може бути передана жодній із цих осіб, суд на вимогу органу опіки та піклування може постановити рішення про відібрання дитини від особи, з якою вона проживає, і передання її для опікування органу опіки та піклування.

За статтею 9 Конвенції від 20 листопада 1989 року «Про права дитини», ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Декларацією прав дитини від 20 листопада 1959 року встановлений принцип 6, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір'ю лише у винятковій ситуації.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (стаття 155 Сімейного кодексу України).

При вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовязків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоровя та інші обставини, що мають істотне значення.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, сторони знаходилися у зареєстрованому шлюбі з 05 жовтня 2011 року, від якого мають сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який після припинення сімейних стосунків постійно проживав з матірю.

Сімейні стосунки між сторонами припинено і вони проживають окремо.

Обидві сторони відповідально ставляться до виконання своїх батьківських обов'язків, мають позитивні характеристики, належні матеріально-побутові умови для забезпечення потреб малолітньої дитини.

Мати не чинила перешкод у спілкуванню дитини з батьком, проте батьки не знаходили порозуміння щодо визначення місця проживання дитини.

Також відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів щодо неналежного відношення позивача до виховання сина

Окрім того, відповідач ОСОБА_2 не обмежений у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з матірю дитини щодо встановлення часу спілкування.

За таких обставин, враховуючи інтереси дитини та її благополуччя, трирічний вік дитини, психофізіологічні особливості малолітньої дитини, її прихильність у цьому віці до матері, виходячи з балансу інтересів дитини та її батьків, суд дійшов висновку про відсутність виняткових обставин для розлучення дитини з матір'ю, а тому встановлення місця проживання дитини з матір'ю на даному етапі розвитку дитини буде максимально відповідати інтересам дитини.

Виходячи з вищевикладеного, суд, оцінивши докази, надані сторонами у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо і взаємний звязок доказів у їх сукупності, дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини слід задовольнити у повному обсязі.

На підставі вищевикладеного, відповідно до Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, статей 24, 110, 112, 113, 114, 141, 160, 161Сімейного кодексу України, керуючись статтями 3, 4, 6, 7, 10, 11, 57-60, 77, 169, 197, 209, 212-215, 218, 222, 223, 292, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини задовольнити у повному обсязі.

Шлюб між ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище Стасів) ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрований 05 жовтня 2011 року у Перлівецькій сільській раді Галицького району Івано-Франківської області, актовий запис за № 2, розірвати.

Визначити місце проживання малолітньої дитини сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, за місцем проживання його матері ОСОБА_3.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області у десятиденний строк з дня проголошення рішення. Особи, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Вступна та резолютивна частини рішення складені, підписані у нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 23 січня 2017 року.

Повний текст рішення суду складений 27 січня 2017 року.

Суддя Л.В. Мелещенко