Справа № 222/60/17
Провадження № 2/222/86/2017
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 березня 2017 року Володарський районний суд Донецької області у складі:
судді Доценко С.І.,
при секретарі Болбат Н.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Нікольське цивільну справу за позовом:
Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України»
в особі філії Донецьке обласне управління акціонерного товариства «Ощадбанк»
про стягнення суми боргу за кредитним договором, -
Позивач звернувся до суду з позовною заявою за наступними підставами:
Представник позивача у судове засідання не зявився, однак залишив суду заяву в якій наполягає на задоволенні позову та просить суд розглянути справу у його відсутність та не заперечує проти ухвалення по справі заочного рішення.
Відповідач у судове засідання не з'явилася, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи, що дає суду право розглянути справу на підставі наявних у справі доказів та постановити заочне рішення, про що не заперечує позивач.
Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі, тому що доводи позивача підтверджуються дослідженними у судовому засіданні доказами.
Так, у судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 та АТ «Ощадбанк» в особі відділення № НОМЕР_1 «Ощадбанк» уклали кредитний договір № 20080032 від 28.02.2008 року згідно якого ОСОБА_1 був надан кредит в розмірі 105000 гривень, строком користування 120 місяців, зі сплатою 16 % річних за користування кредитом.
Статтею 1054 ЦК України встановлено, що 1. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. 2. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Статтею 1050 ЦК України встановлено, що 1. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 ЦК України, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України.
Статтями 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має бути виконано належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. ст. 530 ч.1 ЦК України зазначено, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ст. 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Боржник не звільняється від відповідальності за неможливості виконання ним грошового зобовязання (ст. 625 ЦК України).
Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.
Згідно з положеннями пунктів 3.1. та 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" від 17.12.2013 року № 14 інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобовязання.
Суд приходить до висновку, що у судовому засіданні підтвердився факт, порушення ОСОБА_1Є, умов кредитного договору та свого грошового зобовязання перед позивачем, у звязку із чим позовні вимоги позивача в межах заявлених вимог підлягають задоволенню у повному обсязі.
Відповідно ст.88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати по сплаті судового збору.
Керуючись ст.ст.209, 212-215, 226 ЦПК України, суд, -
Позовну заяву Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Донецьке обласне управління акціонерного товариства «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу за кредитним договором - задовольнити.
На заочне рішення може бути подано заяву про перегляд протягом 10 /десяти/ днів з дня отримання його копії до Володарського районного суду Донецької області.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем до Апеляційного суду Донецької області в м. Маріуполі через Володарський районний суд Донецької протягом 10 днів з дня його проголошення.
Суддя С.І. Доценко