Провадження № 22-ц/773/187/17 Категорія: 30 Доповідач: Данилюк В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого судді Данилюк В. В.,

суддів Шевчук Л. Я., Подолюка В. А.,

секретар Черняк О. В.,

з участю:

представника позивача Лещенко Н.С.,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом Дочірнього підприємства «Волинський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, за апеляційною скаргою позивача Дочірнього підприємства «Волинський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 грудня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

В жовтні 2016 року позивач Дочірнє підприємство «Волинський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (скорочено - ДП «Волинський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України») звернулось в суд з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди. Позов мотивовано тим, що відповідач перебував з позивачем у трудових відносинах -працював на посаді директора. 10.10.2008 року між ДП «Волинський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» та ПП «Айслаг» був укладений договір № 267/48 на поставку нафтопродуктів. Надалі до вказаного договору укладалися додаткові угоди. На виконання протоколу балансової комісії ПАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» з розгляду фінансово-господарського стану дочірніх підприємств за 2012 рок від 07.02.2013 року № 4 ДП «Волинський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» була підготовлена додаткова угода № 2 від 26.03.2013 року до договору про виключення з договору пунктів 5.2, 5.3, 5.4 розділу 5 «Порядок розрахунків» щодо товарного кредиту. Однак, на наступний день відповідачем, як директором ДП «Волинський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України», була підписана та скріплена печаткою інша додаткова угода № 3 від 27.03.2013 року, якою було анульовано прийнятні для ДП умови майнової відповідальності, передбачені попередніми додатковими угодами. Додатковою угодою від 28.11.2013 року було змінено термін дії договору поставки від 10.10.2008 року і встановлено термін дії до 31.03.2016 року. З огляду на укладення відповідачем 27.03.2013 року додаткової угоди № 3, з ДП «Волинський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» судовими рішеннями на користь ПП «Айслаг» були стягнуті кошти за невиконання грошового зобов'язання в загальному розмірі 2622050,44 грн. Такі дії відповідача призвели до того, що на позивача було покладено додаткові витрати, які повинні бути відшкодовані за рахунок відповідача на підставі ст. ст. 22, 1166 ЦК України. На підставі викладеного, позивач просить суд стягнути з відповідача на користь ДП «Волинський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» грошові кошти в сумі 1825921,04 грн.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 грудня 2016 року у задоволенні позовних вимог відмовлено за необґрунтованістю.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги повністю.

В судовому засіданні представник позивача Лещенко Н. С. підтримала апеляційну скаргу з підстав в ній наведених та просила її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні апеляційну скаргу позивача не визнали та просили її відхилити.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, а також доводи апеляційної скарги, пояснення сторін, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу позивача слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що звернувшись до суду з даним позовом, ДП «Волинський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» поставило питання про відшкодування матеріальної шкоди, завданої працівником під час виконання трудових обов'язків на підставі ст. 1166 ЦК України. Оскільки передбачені вказаною нормою підстави відповідальності особи за шкоду застосовуються при наявності спору в деліктних зобов'язаннях, а спір по даній справі виник з трудових правовідносин, тому суд першої інстанції прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову.

Так, з наявних у матеріалах справи та досліджених у судовому засіданні письмових доказів, судом першої інстанції встановлено, що відповідач ОСОБА_2 перебував з ДП «Волинський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» у трудових відносинах - працював на посаді директора в період з 08.08.2008 року до 20.11.2013 року (а.с. 5, 11).

08.08.2008 року ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» уклало з ОСОБА_2 Контракт № 103 з керівником дочірнього підприємства (а.с. 6-10).

10.10.2008 року між ДП «Волинський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» та ПП «Айслаг» був укладений договір № 267/48 на поставку нафтопродуктів (а.с. 12-13).

В подальшому 08.04.2011 року, 26.03.2013 року та 27.03.2013 року до вказаного договору поставки нафтопродуктів між ДП «Волинський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» та ПП «Айслаг» були укладені додаткові угоди №№ 1, 2, 3 відповідно (а.с. 14-16), які є невід'ємною частиною договору поставки № 267/48 від 10.10.2008 року.

На день розгляду даної справи судом договір поставки № 267/48 від 10.10.2008 року з додатковими угодами до нього в судовому порядку не оспорений.

Рішенням Господарського суду Волинської області від 14.10.2014 року, ухваленому за позовом ПП «Айслаг» до ДП «Волинський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України», з останнього було стягнуто заборгованість за договором поставки № 267/48 від 10.10.2008 року в сумі 2532907,12 грн. з яких: 1391157,11 грн. основний борг, 1119343,55 грн. 60% річних, 22406,46 грн. пеня, 51106,27 грн. витрати, пов'язані з оплатою судового збору (а.с. 18-23).

Дане рішення суду набрало законної сили (а.с. 24-27, 28-29).

Рішенням Господарського суду Волинської області від 23.02.2016 року, ухваленому за позовом ПП «Айслаг» до ДП «Волинський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України», з останнього було стягнуто заборгованість за договором поставки № 267/48 від 10.10.2008 року в сумі 1429194,16 грн. з яких: 802678 грн. 60% річних, 626515,56 грн. інфляційні втрати, 21437,91 грн. витрати, пов'язані з оплатою судового збору (а.с. 30-31).

Дане рішення суду набрало законної сили (а.с. 32-34, 35-37).

Статтею 130 КЗпП України передбачено, що працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення, покладених на них трудових обов'язків.

При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише у межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівникаі не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством.

За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності.

Статтею 134 КЗпП визначено випадки, коли працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, завданої з їх вини підприємству, установі, організації, а саме: між працівником та підприємством укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості та інших цінностей, переданих йому для збереження або для інших цілей; майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами; шкоду завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку; шкоду завдано працівником, який був у нетверезому стані; шкоди завдано недостачею, умисним знищенням або умисним зіпсуттям матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції); відповідно до законодавства на працівника покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, завдану підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків; шкоди завдано не при виконанні трудових обов'язків, службова особа винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу; керівник підприємства, установи, організації, винний у несвоєчасній виплаті заробітної плати понад один місяць.

Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги та апеляційну скаргу, посилається на ст. 1166 ЦК України та ст. ст. 65, 89 ГК України, вважаючи збитки, завдані неефективним управлінським рішенням відповідача, як органу управління підприємством, не дисциплінарною відповідальністю керівника, а деліктною шкодою, що обґрунтовується згідно вимог цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Отже, цивільно-правова деліктна відповідальність це забезпечений державним примусом обов'язок відповідальної особи відшкодувати потерпілому заподіяну шкоду.

Аналіз положень статті 1166 ЦК України дозволяє дійти висновку про те, що загальною підставою деліктної відповідальності є протиправне, винне діяння заподіювача шкоди (цивільне правопорушення), яке містить такі складові: протиправна поведінка особи, настання шкоди, причинний зв'язок між ними та вина заподіювача шкоди.

Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Під шкодою розуміється майнова шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права.

Причинний зв'язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов'язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стає об'єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди (умислу або необережності).

Відсутність будь-якої з цих умов є підставою для звільнення особи від відповідальності, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи, що в даному випадку відсутні умови для відповідальності за ст. 1166 ЦК України, а також те, що реальних збитків не заподіяно, оскільки рішення суду не виконано, про що свідчать матеріали справи, то суд першої інстанції дійшов вірного висновку про безпідставність позовних вимог.

Покликання в апеляційній скарзі на ту обставину, що судом першої інстанції було неправильно зазначено про пропущення строку позовної давності, не заслуговує на увагу, оскільки суд відмовив у задоволенні позову за безпідставністю.

На підставі викладеного суд апеляційної інстанції відхиляє доводи апеляційної скарги, які були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається, а тому колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін як таке, що є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу позивача Дочірнього підприємства "Волинський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 грудня 2016 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді