Провадження № 2-р/461/5/17
У Х В А Л А

судового засідання

24.03.2017 року Галицький районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Стрельбицького В.В.,

при секретарі Кахнич С.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 про роз'яснення рішення суду від 22 січня 2015 року,

встановив:

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 22 січня 2015 року визнано недійсними договори фінансового лізингу №011028 та №011029 від 13.08.2014 року, укладені між ОСОБА_1 та ТзОВ «Лізингова компанія «Автофінанс». Застосовано правові наслідки недійсності правочинів - зобовязано ТзОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» повернути усі сплачені ОСОБА_1 кошти, що були спрямовані на організацію та виконання договорів фінансового лізингу №011028 та №011029 від 13.08.2014 року.

22.02.2017 року представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 подала до суду заяву про розяснення цього рішення Галицького районного суду м.Львова від 22.01.2015 року, в якій просить розяснити, що розуміти під формулюванням «зобовязати ТзОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» повернути усі сплачені ОСОБА_1 кошти, що були спрямовані на організацію та виконання договорів фінансового лізингу №011028 та №011029 від 13.08.2014 року».

Заявник в судовому засіданні заяву підтримала з мотивів наведених у ній та подала доповнення до заяви про розяснення рішення суду, в якій просила також зазначити, яка сума коштів підлягає стягненню з ТзОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» на користь ОСОБА_1

Інші учасники процесу в судове засідання не зявились, однак їх неявка не перешкоджає розгляду заяви, згідно ч.3 ст.221 ЦПК України

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 221 ЦПК України, якщо рішення суду є незрозумілим для осіб, які брали участь у справі, або для державного виконавця, суд за їхньою заявою постановляє ухвалу, в якій роз'яснює своє рішення, не змінюючи при цьому його змісту. Подання заяви про розяснення рішення суду допускається, якщо воно ще не виконано або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути предявлене до примусового виконання.

Зі змісту ч.2 ст.216 ЦК України випливає, що застосування реституції при визнанні правочину недійсним полягає у зобов'язанні повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Як видно із поданої заяви, заявник фактично просить змінити зміст рішення, оскільки стягнення коштів за рішенням суду можливе лише у випадку наявності спору щодо виплати таких (виконання зобовязання) та тим самим розяснити яким чином виконувати рішення суду, тобто сам зміст такого рішення є зрозумілим, а наслідком визнання недійсним правочину є застосування реституції.

Зі змісту та резолютивної частини вищевказаного рішення видно, що таке викладено чітко та є зрозумілим із наведенням мотивів його прийняття.

За таких обставин, суд вважає, що рішення Галицького районного суду м.Львова від 22.01.2015 року є зрозумілим, а питання порушені у заяві належить до компетенції органів, на які покладено обовязок виконання рішення суду, а тому в задоволенні заяви слід відмовити.

Керуючись ст. 221 ЦПК України, суд

ухвалив:

Відмовити в задоволенні заяви.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Львівської області протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга може бути подана протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Стрельбицький В.В