Справа №490/5036/16-ц 24.01.2017 24.01.2017 24.01.2017
Справа № 490/5036/16-ц
Провадження № 22-ц/784/195/17 Суддя першої інстанції - Мамаєва О.В.
Категорія 59 Суддя-доповідач апеляційного суду - Крамаренко Т.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого - Крамаренко Т.В.,

суддів - Колосовського С.Ю., Ямкової О.О.,

із секретарем судового засідання - Лептуга С.С.,

за участю: представника позивачки - ОСОБА_2, представника відповідача - ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_4

на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 16 листопада 2016 року по справі за позовом ОСОБА_4 до Адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради за участю третіх осіб - ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання незаконними та скасування рішень, знесення самовільного будівництва,

в с т а н о в и л а :

16 травня 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до Адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради про визнання незаконними та скасування рішень, знесення самовільного будівництва.

Позивачка зазначала, що після смерті матері - ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 6 вересня 1995 року є співвласницею домоволодіння АДРЕСА_1.

Співвласниками зазначеного домоволодіння є ОСОБА_6, ОСОБА_5. У зв'язку з вирішенням питання щодо користування та розпорядження земельною ділянкою за зазначеною адресою у 2012 році вона отримала архівні витяги з рішень виконавчого комітету Центральної районної ради депутатів трудящих від 17 вересня 1976 року №788 із додатками та від 1 жовтня №825 із додатками, якими дозволено колишній співвласниці ОСОБА_8 оформити переобладнаний із нежилого сараю житловий будинок В-1, сіни в-1 по АДРЕСА_1 та затверджено акт приймання в експлуатацію цього будинку.

На час прийняття рішень згідно ст. 105 ЦК УРСР, виконавчий комітет повинен був зобов'язати ОСОБА_8 знести самочинний будинок, або зарахувати до Фонду Центральної районної ради народних депутатів, крім того не було отримано згоду співвласників на таке переладнання та подальше оформлення. Також вказані рішення прийняті з перевищенням повноважень виконавчого комітету Центральної районної ради народних депутатів, оскільки такі питання на той час повинні були розглядатися виконкомом міської Ради депутатів трудящих на підставі поданих інспекцією по індивідуальному будівництву та відділом міського комунального господарства матеріалів. Зведений самочинно житловий будинок В-1, сіни в-1 по АДРЕСА_1, узаконено оскаржуваними рішення з порушенням норм матеріального права та збудовані в порушення будівельних норм і правил, чим порушують права позивачки на безпечне володіння майном та належним чином здійснювати свої права власника.

Посилаючись на викладене, позивачка просила суд визнати незаконними та скасувати рішення виконавчого комітету Центральної районної ради депутатів від 17 вересня 1976 року №788 «Про оформлення житлового будинку по АДРЕСА_1», від 1 жовтня 1976 року №825 «Про затвердження акту приймання будинків громадянами» в частині затвердження акту приймання будинку АДРЕСА_1, який належить ОСОБА_8. та відновити становище, яке існувало до видання вищевказаних рішень виконавчого комітету Центральної районної ради народних депутатів, шляхом знесення житлового будинку літ.В-1 із сінями в-1 по АДРЕСА_1.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 15 листопада 2016 року у задоволені позову відмовлено.

В апеляційний скарзі позивачка, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, просила про його скасування та ухвалення нового рішення про задоволення позову в повному обсязі.

В запереченнях на апеляційну скаргу представник відповідача просив апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників позивачки та відповідача, дослідивши докази по справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається та встановлено судом, ОСОБА_8 на праві власності належало 48/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1. Для своєї матері ОСОБА_8 переобладнала сарай В-1, Б-1 та Ж-1 в житлове приміщення, яке просила оформити враховуючи вкрай тяжкі житлові умови сім'ї. У зв'язку з вказаними обставинами виконавчим комітетом Центральної районної ради народних депутатів 17 вересня 1976 року було прийнято рішення №788 «Про оформлення житлового будинку по АДРЕСА_1», яким дозволено ОСОБА_8 оформити житловий будинок літ.В-1 розміром 4,5 х 5 м. із сінями в-1 розміром 4,2 х 3,2 м.; 4,2 х 2,8 м. по АДРЕСА_1 (а.с.25).

В подальшому рішенням виконавчого комітету Центральної районної ради народних депутатів від 1 жовтня 1976 року №825 затверджено акт прийму будинку АДРЕСА_1, який належить ОСОБА_8(а.с.29-30).

На підставі нотаріально посвідченого договору дарування від 12 червня 1986 року ОСОБА_8 подарувала, а ОСОБА_6 прийняв у дар 2/5 частини домоволодіння АДРЕСА_1 (а.с.9).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Першою Миколаївською державною нотаріальною конторою 18 березня 1992 року після смерті ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, її донька - ОСОБА_5 успадкувала 1/5 частину домоволодіння АДРЕСА_1 (а.с.10).

За договором дарування від 26 грудня 1955 року, посвідченого нотаріусом Першої міської Миколаївської державної нотаріальної контори Закржевська В.Г. подарувала, а ОСОБА_7 прийняла у дар 58/100 частини домоволодіння АДРЕСА_1 (а.с.11).

На підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Першою Миколаївською державною нотаріальною конторою 6 вересня 1995 року, ОСОБА_4 після смерті своєї матері ОСОБА_7 успадкувала 2/5 частини домоволодіння АДРЕСА_1 (а.с.7-8).

Рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 27 лютого 2007 року №461 2/5 частинам житлового будинку по АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_4 надано нову адресу - АДРЕСА_2 (а.с.118).

22 травня 2007 року ОСОБА_4 отримала свідоцтво про право власності на нерухоме майно - житловий будинок літ.А, житловою площею 34,4 кв.м., загальною площею 39,8 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами (а.с.119).

Як на підставу задоволення своїх вимог, ОСОБА_4 посилається на порушення своїх прав як співвласника домоволодіння АДРЕСА_1, внаслідок введення в експлуатацію в 1976 році самовільного будівництва ОСОБА_8 житлового будинку рішеннями виконкому Центральної районної ради народних депутатів прийнятими з порушенням норм закону, діючого на той час.

Відповідно ч.3 ст.10, ст. 59, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Як встановлено, на момент прийняття оскаржуваних рішень 1976 рік, позивачка не була співвласницею спірного домоволодіння, а отримала у спадщину частину будинку лише у 1995 році, коли майже двадцять років існував житловий будинок, переобладнаний ОСОБА_8 із нежилого сараю і мати позивачки, яка на той час була співвласницею будинку не оскаржувала рішень відповідно до діючого законодавства.

Крім того, твердження позивачки про порушення її права на безпечне володіння своєю власністю, а також в чому саме полягає це порушення не знайшли свого підтвердження.

Доводи про необґрунтовану відмову у призначенні будівельно-технічної експертизи на увагу не заслуговують, оскільки судом при вирішенні цього клопотання зазначено, що предметом доказування в даній справі є правомірність прийняття виконавчим комітетом Центральної районної ради народних депутатів оскаржуваних рішень щодо самовільних споруд, а не факт їх зведення, про що неодноразово зазначала представник позивачки.

З урахуванням встановленого та положень вказаних вище норм суд першої інстанції дійшов вірного висновку про недоведеність позивачкою вимог та обґрунтовано відмовив у задоволені позову.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що мати позивачки не знала про існування оскаржуваних рішень, а тому не мала змоги їх оскаржити на увагу суду не заслуговують, оскільки їй було відомо про переобладнання нежитлового сараю в житловий будинок і ніяким чином протягом майже двадцяти років не виказувала свою незгоду щодо самовільного будівництва та порушення своїх прав як співвласниці, яке прийнято в експлуатацію оскаржуваними рішеннями.

Доводи апеляційної скарги про те, що оскаржувані рішення порушували права власності декількох поколінь співвласників є безпідставними, оскільки належних доказів на підтвердження вказаних обставин матеріали справи не містять.

Посилання на необґрунтований висновок суду щодо неналежного відповідача стосовно вимог про знесення самовільно зведеного житлового будинку не заслуговують на увагу, оскільки як на підставу задоволення цих вимог позивачка посилалася на ст. 105 ЦК УРСР 1963 року.

За змістом статті 105 ЦК УРСР в редакції 1963 року, громадянин, який збудував або будує жилий будинок, здійснив або здійснює його перебудову чи прибудову без встановленого дозволу, або без належного затвердженого проекту, або з істотним відхиленням від проекту, або з грубим порушенням основних будівельних норм і правил, не вправі розпоряджатися цим будинком чи частиною його (продавати, дарувати, здавати в найом тощо). За позовом виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів такий будинок або частина його можуть бути безоплатно вилучені судом і зараховані до фонду місцевої ради народних депутатів або за рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті ради народних депутатів знесені громадянином, який провадив самовільне будівництво, або за його рахунок.

Отже, саме на особу, яка провадила самовільне будівництво жилого будинку покладається обов'язок його знесення, або за його рахунок.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують обґрунтованих висновків суду.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, то апеляційна скарга в силу ч.1 ст. 308 ЦПК України підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 16 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Т.В. Крамаренко

Судді: С.Ю. Колосовський

О.О. Ямкова