АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2017 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Лисака І. Н.

суддів: Височанської Н.К., Владичана А.І.,

секретар Костюк Л.С.

за участю представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Глибоцького професійного ліцею до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 19 листопада 2015 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2013 року Глибоцький професійний ліцей звернувся до суду з позовними вимогами до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про солідарне стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги за період з 01.03.2012 року по 30.11.2013 року в сумі 13 158,30 грн.

Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 19 листопада 2015 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто солідарно зОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Глибоцького професійного ліцею заборгованість за житлово-комунальні послуги за користування жилим приміщенням у розмірі 12 634,45 грн. та 243,60 грн. судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 через порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, просить вищезазначене рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог. Обґрунтовує незаконність рішення невідповідністю висновків суду наявним в матеріалах справи доказам, а саме пролонгацією укладеного 01.07.2010 року договору найму житла з умовами оплати за користування жилим приміщенням із розрахунку 1 грн. за 1 м2, змін до умов якого в частині збільшення вартості за користування приміщенням у встановленому законом порядку не вносилося.

Справа №715/3070/13 Провадження №22-ц/794/39/17 Категорія 24

Головуючий у 1-й інстанції Цупкан В.В. Доповідач Лисак І.Н.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, осіб, які беруть участь у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи в межах заявлених в суді першої інстанції вимог, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

На підставі ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В силу ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

В силу абз.1 ч.1 ст. 60 ЦПК України та ч. 3 цієї норми кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд керується ст.303 ЦПК України та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, про те не обмежений її доводами, якщо під час розгляду буде встановлено неправильне застосування норм матеріального або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

В силу ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Про те, оскаржуване рішення таким вимогам частково не відповідає, оскільки суд першої інстанції при оцінці доказів припустився помилки щодо встановлення суми заборгованості.

Так, частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції вірно прийшов до висновку, що дія договору №44 від 01.07.2010 року, укладеного між Глибоцьким професійним ліцеєм з одної сторони та наймодавцем ОСОБА_2 з іншої про тимчасове користування кімнатою у гуртожитку ліцею закінчилася 01.07.2012 року.

Законність встановлення та збільшення тарифів з боку позивача доведена рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 09.09.2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 31.08.2015 року, що в силу ч.3 ст.61 ЦПК України не підлягає доказуванню або спростуванню у цій справі.

У зв'язку з цим, вартість за користування житловим приміщенням була встановлена та нарахована не відповідно до умов договору, а в силу п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в ред. на час звернення до суду, далі по тексту -«Закон») в сукупності зі ст.11 ЦК України за реальне надання таких послуг з боку ліцею та фактично їх отримання користувачами житлового приміщення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 спільно з ОСОБА_4, який є неповнолітнім сином ОСОБА_3

Належних та допустимих доказів на спростування встановлених обставин користування житловим приміщенням апелянта спільно з ОСОБА_3 та її сином, а також своїх розрахунків нарахування за спожиті послуги згідно норм споживання та показників лічильника апеляційна скарга не містить.

Крім того, відповідно до п.п.4-6 ч.1 ст.20 Закону споживач має право на усунення протягом строку, встановленого договором або законодавством, виявлених недоліків у наданні житлово-комунальних послуг; на зменшення розміру плати за надані послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості в порядку, визначеному договором або законодавством; на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім'ї при відповідному документальному оформленні, а також за період фактичної відсутності житлово-комунальних послуг, визначених договором у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Крім того, ст.18 цього Закону передбачені випадки та порядок оформлення претензій споживача до виконавця.

Відповідно до розрахунків у меморіальних ордерах за період з березня 2012 року по листопад 2013 року відповідачам нарахована належна до сплати сума комунальних послуг в розмірі 13158,30 грн.

Так, наказом по ліцею №73 від 15.02.2012 року була встановлена плата за користування приміщенням із розрахунку 16 грн. за 1м2 в опалюваний період та 8,56 грн. в між опалювальний, що також відображено в наказі від 21.06.2012 року №268 (т.1,а.с.9,11). Крім того, п.3 наказу від 01.12.2011 року №411 встановлена вартість вивезення побутових відходів із розрахунку 8грн. за 1 особу, відомості про зміну чи скасування якого відсутні.

Таким чином, наданий позивачем розрахунок відповідає тарифам виходячи із займаної відповідачами площі 69,40м2, що також належним чином не спростовано, та нарахувань за користування електроенергією без водопостачання та водовідведення, правильність нарахування згідно показів лічильника не спростовано.

Проте, в загальну суму безпідставно включено 619,10 грн. станом на 01 березня 2012 року, що утворилась за лютий цього року, що не входить в межі встановленого періоду в позовній заяві, обґрунтуваннями якої була відсутність належної оплати за спожиті послуги з 1 березня 2012 року до 1 грудня 2013 року, що судом першої інстанції залишилося поза увагою.

Надані ОСОБА_5 в апеляційній інстанції квитанції про сплату комунальних послуг в межах періоду позову загальним розміром 3088,64 грн. були врахована судом першої інстанції, оскільки ці суми відображені в розрахунках позивача. Інших доказів сплати за спожиті комунальні послуги не стосується періоду, за який заявлено позов.

Таким чином, різниця між заявленою сумою позову 13158,30 грн. та безпідставно включеною 619,10 грн. з урахуванням зменшеною судом на 523,85 грн., що не оскаржується позивачем, то до стягнення підлягало 12015,35 грн.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення, крім іншого є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права. Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Враховуючи наведене рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 19 листопада 2015 року підлягає зміні в частині визначення розміру заборгованості згідно вище викладених підстав.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 19 листопада 2015 року змінити, визначивши до стягнення розмір заборгованості в сумі 12015 (дванадцять тисяч п'ятнадцять) гривень 35 копійок.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів у касаційному порядку до Верховного Суду.

Головуючий

Судді: