Провадження 2/235/492/17
Справа 235/488/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 березня 2017 року м. Покровськ

Красноармійський міськрайонний суд Донецької області у складі:

Головуючого: Данилів С.В.,

за участю секретаря: Харенко Т.Ю.,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 13 у м. Покровську Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське», третя особа: Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Покровськ Донецької області про відшкодування моральної шкоди, у звязку з нещасним випадком на виробництві

в с т а н о в и в :

30 січня 2017 року до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області звернувся з позовною заявою ОСОБА_1 до ПАТ «Шахтоуправління «Покровське», третя особа: ВВД ФСС НВВ та ПЗУ у м. Покровську Донецької області про відшкодування моральної шкоди у звязку з нещасним випадком на виробництві.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що він працював у відповідача з 04.04.1999 року, а в якості прохідника підземного 5-го розряду з 17.03.2005 року до 28.01.2017 року.

Позивач вказує, що 12.01.2017 року він був звільнений з роботи по ст. 40 п. 2 КЗпП України, за станом здоровя.

Позивач зазначає, що 03.05. 2016 року о 10 год. 40 хв. з ним трапився нещасний випадок на виробництві. 07.05.2016 року було складено акт про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом по формі Н-1 № 26, а також акт розслідування нещасного випадку на виробництві по формі Н-5 без номера. Згідно виписки з акта огляду МСЕК від 12.01.2017 року йому встановлено 50 % втрати працездатності, у звязку з трудовим каліцтвом і потреба у медичній та соціальній допомозі: медикаментозне лікування, санкурслікування при відсутності протипоказань.

Внаслідок отриманої травми йому протипоказано важку працю, увігнуте положення тіла, підземні умови праці. Доступними для нього стали професії: сторожа, вахтера, охоронця, слюсаря на поверхні. Також, зазначає, що у звязку із отриманою ним травмою на виробництві, йому призначена 3-я група інвалідності.

Також, позивач зазначає, що у звязку з травмою на виробництві йому спричинена крім фізичних страждань ще і моральна шкода. Діагноз спричиненої йому травми: внутрішня черепно-мозкова травма, струс головного мозку, відкритий перелом зовнішньої пластини лобової кістки справа зі зміщенням, забита рана волосистої частини голови, забій, садна шиї, лівої поперекової області, забій грудного відділу хребта.

Позивач зауважив, що він зараз він також відчуває болі у голові і хребті, продовжує лікування. Це позначається на його душевному стані. В результаті травми на виробництві він втратив нормальні життєві звязки і йому доводиться приймати додаткові зусилля для організації свого життя. Він відчуває душевні страждання і переживання, особливо з урахуванням необоротності наслідків травми і стану його здоровя, бо працювати на роботах з підвищеними навантаженнями він не зможе.

Також, позивач вказав, що на його утриманні знаходиться неповнолітня дитина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та дружина ОСОБА_3, яка не працює, бо змушена доглядати за ним.

Спричинену йому моральну шкоду він оцінює в 100000 грн., яку просить суд стягнути з відповідача.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не зявився, надав суду заяву про слухання справи у його відсутність, на позовних вимогах наполягає.

Представника позивача ОСОБА_4 надав суду заяву про слухання справи у його відсутність, на позовних вимогах наполягає.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, проти позову заперечив у повному обсязі, надавши письмове заперечення, що міститься в матеріалах справи.

Третя особа: Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань України в м. Покровську у судове засідання не зявилася, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надала суду заяву, в якій просила позов розглянути за відсутності її представника, щодо ухвалення рішення поклалася на розсуд суду.

Відповідно до ст. 169 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи на підставі наявних доказів за відсутності осіб, які беруть участь у справі та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України.

З'ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог на підставі наданих доказів, судом встановлено наступне.

Судом встановлено, що відповідно до записів трудової книжки №№ 1-2, 4-6, 7-11, 12-15, 24- 28 позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем у наступних періодах: з 04.04.1995 року по 20.06.1996 рік; з 09.02.1998 року по 20.07.1998 рік; з 17.09.2001 року по 23.05.2002 рік; з 15.02.2005 року по 23.03.2005 рік; з 09.02.2009 року по 12.01.2017 рік (а.с. 9-13).

Позивача було звільнено 12.01.2017 року згідно п. 2 ст. 40 КЗпП України, у звязку з невідповідністю працівника роботі, яку він виконує, за станом здоровя.

З матеріалів справи вбачається, що під час роботи в шахті ОСОБА_1 отримав травму на виробництві, що підтверджується актом № 26 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, у п. 9 якого встановлено діагноз: ВЧМТ. Струс головного мозку. Відкритий перелом зовнішньої пластини лобової кістки справа зі зміщенням. Забита рана волосистої частини голови. Забій, садна шиї, лівої поперекової області. Забій грудного відділу хребта (а.с. 2, 3), Актом розслідування нещасного випадку, що стався 03.05.2016 о 10-40 год. (а.с. 4, 5), в пункті 6.1 якого вказано, що даний нещасний випадок повязаний з виробництвом, підлягає обліку на підприємстві, і по ньому необхідно скласти акт про нещасний випадок, повязаний з виробництвом за формою Н-1, згідно п. 6.2. комісія дійшла висновку, що особами, що допустили порушення нормативних актів з питань охорони праці, невиконання яких привело до даного нещасного випадку є ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8

Відповідно до довідки міжрайонної травматологічної МСЕК м. Покровська від 12.01.2017 року позивачу встановлено третю групу інвалідності та визначено ступінь втрати професійної працездатності у відсотках, а саме 50 % - первісно з 12.01.2017 р. по 01.02.2018 р., встановлено потребу у медикаментозному лікуванні, санкурлікуванні при відсутності протипоказань. Висновок про умови та характер праці: протипоказана тяжка фізична праця, може працювати сторожем, вахтером, охоронцем, слюсарем на поверхні (а.с. 6).

Зазначені обставини підтверджуються випискою з історії хвороби № 3713/389 (а.с. 15), висновком заключенням ВКК, на якій встановлено діагноз: ВЧМТ, струс головного мозку, відкритий перелом зовнішньої пластини лобової кістки справа зі зміщенням, забита рана волосистої частини голови, виробнича травма 03.05.2016 р. (а.с. 16).

Згідно ч. 2 ст. 153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Законом України «Про охорону праці», а саме ч. 1 ст. 9 було визначено, що відшкодування шкоди заподіяної працівнику внаслідок ушкодження здоров'я або у випадку смерті працівника здійснюється Фондом соціального страхування він нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Відповідно до змін, внесених до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності» від 23 липня 2007 року були виключені положення щодо відшкодування моральної шкоди з Фонду соціального страхування.

Оскільки Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві на час виникнення спірних відносин, в звязку із зміною спеціального закону, не відповідає за завдану моральну шкоду, то у разі отримання працівником виробничої травми чи професійного захворювання в цей період, він набуває права на відшкодування моральної шкоди на загальних підставах, встановлених законом.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань, або втрати нормальних життєвих зв'язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв'язку між попередніми умовами.

Право на відшкодування моральної шкоди у позивача виникло з моменту встановлення втрати професійної працездатності вперше висновком МСЕК від 12.01.2017 року (а.с.6).

Конституційний Суд України в п. 4.1 свого рішення від 27 січня 2004 року у справі № 1-9/2004 зазначив, що ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні і фізичні страждання. Втрата працездатності, яка встановлена висновком МСЕК, вже сама по собі свідчить про спричинення моральної шкоди, оскільки стан здоров'я потерпілого погіршено.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань та з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

Судом встановлено, що позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він, був здоровою працездатною людиною, в звязку із нещасним випадком на виробництві він втратив 50% працездатності та визнаний інвалідом третьої групи. Після втрати працездатності у нього змінилися умов життя, що тягнуть за собою зниження життєвої активності, систематичне нездужання і послаблення організму, переживання з приводу втрати роботи.

Судом встановлено факт заподіяння моральної шкоди позивачу і він має право на відшкодування цієї шкоди з відповідача.

Однак, ураховуючи ступінь втрати працездатності, характер, обсяг і тривалість страждань позивача, погіршення стану здоровя позивача, а також те, що професійна працездатність позивача, в звязку із виникненням професійного захворювання втрачена на 50%, інвалідність встановлено строком до 12.01.2018 року, суд вважає за можливе стягнути на його користь суму 20000 грн., яка буде справедливою сатисфакцією за заподіяну моральну шкоду.

Суд не приймає до уваги доводи письмових заперечень відповідача, оскільки моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю та спокою.

Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, та втраченому позивачем здоровя при виконанні своїх трудових обовязків, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI, позивач за подання позовів про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, а також смертю фізичної особи звільняються від сплати судового збору.

Частиною 3 ст.88 ЦПК України, встановлено, що якщо позивач, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Відповідно до п. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою встановлена ставка судового збору - 0,4 розміру мінімальної заробітної плати.

Згідно ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік», з 01 січня 2017 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становить 1600 грн.

Отже, з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір у сумі 640 грн.

Керуючись ст. ст. 3, 5, 7, 8, 10, 14, 57-60, 79, 88, 208-209,212-218 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське», третя особа ВВД ФСС НВВ та ПЗУ у м. Красноармійську Донецької області про відшкодування моральної шкоди, у звязку з нещасним випадком на виробництві задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» (р/р 0071 в ПАТ «ВТБ Банк» м. Київ, МФО 321767, код ЕДРПОУ 13498562) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, грошову компенсацію у сумі 20 000 (двадцять тисяч) гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоровя на виробництві.

В іншій частині позову - відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» (р/р 0071 в ПАТ «ВТБ Банк» м. Київ, МФО 321767, код ЕДРПОУ 13498562) на користь держави судовий збір у сумі 640 (шістсот сорок) гривень.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Красноармійський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: С.В. Данилів