Справа № 125/22/16-ц Провадження № 22-ц/772/785/2017Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 20 Доповідач Шемета Т. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області у складі:

головуючої судді Шемети Т. М.,

суддів: Зайцева А. Ю., Панасюка О.С.

за участі: секретаря судового засідання Куленко О. В.,

позивача ОСОБА_2

представника позивача адвоката ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2 Апеляційного суду Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23 про визнання нікчемного правочину дійсним та визнання права власності на нерухоме майно, -

за апеляційною скаргою особи яка не брала участі в розгляді справи ОСОБА_24 на рішення Барського районного суду Вінницької області від 25.01.2016 року

встановила:

У січні 2016 року позивач звернувся в суд із даним позовом, зазначивши що вона придбала у відповідачів приміщення контори в с. Чемериське Барського району по вул. Леніна, 10, однак останні не бажають нотаріально оформити договір купівлі-продажу, тому вона просила суд визнати дійсним укладений між нею та відповідачами договір купівлі-продажу майнових паїв нежитлового приміщення «контора» загальною площею 185,3 кв.м., розташованого в с. Чемериське вул. Леніна, 10 Барського району Вінницької області та визнати за нею право власності на вказане приміщення.

Рішенням Барського районного суду Вінницької області від 25.01.2016 року позов задоволено: визнано дійсним нікчемний правочин купівлі-продажу нежитлового приміщення «Контора», що розташоване за адресою Вінницька область, Барський район, с. Чемериське, вул. Леніна, 10, укладений між ОСОБА_2 та відповідачами, а також визнано за ОСОБА_2 право приватної власності на вказане приміщення.

Дізнавшись про таке рішення суду, ОСОБА_24, який не брав участі в розгляді справи, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. В апеляційній скарзі зазначає, що вказане рішення порушує його права, так як приміщення контори було включено в список майна віднесеного під кредиторську заборгованість СТОВ «Дружба» с. Чемериське, яке мало перед ним заборгованість по заробітній платі і саме йому та ще чотирьом працівникам приміщення контори було передано в рахунок погашення заборгованості по заробітній платі, що підтверджується протоколом № 7 засідання ліквідаційної комісії СТОВ «Дружба». Незаконність оскаржуваного рішення полягає в тому, що у відповідачів по справі приміщення контори не було у власності, так як їх право не було зареєстровано у відповідності до вимог закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а на підставі ч.4 ст. 334 ЦК України, право власності за договором на нерухоме майно, яке підлягає державній реєстрації, виникає з дати такої реєстрації. Причини, наведені позивачем стосовно ухилення відповідачів від нотаріального посвідчення договору є надуманими: позивач зазначає що відповідачі не бажають цього робити, так як це потягне додаткові витрати по реєстрації їх права власності на приміщення. Договору як такого взагалі немає в матеріалах справи, нерухоме майно не може продаватися без земельної ділянки, на що суд взагалі уваги не звернув.

В судове засідання апеляційного суду ОСОБА_24 не зявився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність та заяву про припинення повноважень представника ОСОБА_25.

Позивач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 заперечили проти задоволення апеляційної скарги, вважають що вказаним рішенням не порушено права ОСОБА_24, а в позивача іншого шляху оформлення права власності на приміщення контори не має.

Відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23 про день та час розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджено рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Відповідачі ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_6 відмовилися отримувати кореспонденцію, а тому в порядку ч.8 ст. 76 ЦПК України вважаються такими, що повідомлені про день та час розгляду справи.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб що зявилися, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає задоволенню з таких міркувань.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив із того, що позивач 04.05.2015 року купила у відповідачів приміщення контори, сплатила їм відповідні кошти за домовленістю, вони їй передали правовстановлюючі документи на приміщення та ключі і вона почала користуватися ним, проте, отримавши гроші, відповідачі ухиляються від нотаріального посвідчення договору, тому суд, з урахуванням норм статей 662, 640 ЦК України, вважав що нікчемний правочин слід визнати дійсним та визнати за позивачем право власності на придбане нерухоме майно. При цьому суд врахував, що відповідачі визнали позов і таке визнання прийнято судом.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства,! вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Частина четверта статті 10 ЦПК України передбачає, що суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Рішення Барського районного суду Вінницької області від 25.01.2016 року цим вимогам не відповідає.

Судом апеляційної інстанції по справі встановлено наступне:

Обґрунтовуючи позов, позивач додала ксерокопію рішення Барського районного суду Вінницької області від 06.02.2007 року, яким за ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23 , ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_6 визнано право власності на майновий пай реорганізованого КСП ім. Чкалова в СТОВ «Дружба» с. Чемериське Барського району та виділено їм в натурі майно приміщення контори вартістю 6 682 грн. під номером 80 в переліку майна пайового фонду (а.с.6-7), яке, як зазначено, набрало законної сили 19.02.2007 року.

Відомість на виплату коштів за майновий пай співвласникам с. Чемериське (а.с.13) свідчить, що відповідачі по справі отримали кожен певну суму ( без зазначення від кого та коли), а всього виплата здійснена в розмірі 6 682 грн..

Звертаючись до суду, позивач стверджувала, що вона усно домовилася з відповідачами про купівлю приміщення контори та саме вона виплатила їм обумовлені угодою кошти, а вони передали їй правовстановлюючі документи рішення суду яким визнано за ними право власності на будівлю і ключі від контори.

Відповідно до положень ст. ст. 59, 60 ЦПК України, обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Законом, зокрема статтею 182 ЦК України, передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Порядок такої реєстрації закріплений у законі України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Моментом виникнення права власності на нерухоме майно, права на яке підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації (ч.4 ст. 334 ЦК України). На час ухвалення рішення суду, яким за відповідачами визнано право власності на приміщення контори, частина 4 ст. 334 ЦК України була в іншій редакції, згідно якої вимагалася реєстрація договору про відчуження майна і тільки з моменту такої реєстрації виникало право власності у набувача за договором.

Однією з підстав реєстрації права власності закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачав в раніше діючих редакціях і на даний час, рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно (п.9 ч.1 ст. 27закону).

Як стверджує позивач та вбачається з матеріалів справи, відповідачі не зареєстрували у передбачений законом спосіб визнане за ними право власності рішенням Барського районного суду Вінницької області від 06.02.2007 року, тобто право власності у них не виникло.

Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Суд першої інстанції не звернув увагу на те, що відповідачі не є власниками приміщення контори, оскільки їх право не зареєстровано та не визнано державою у встановленому законом порядку, а тому вони й не вправі були ним розпоряджатися, в тому числі відчужувати на користь інших осіб, що призвело до безпідставного прийняття судом визнання ними позову та ухвалення по справі рішення всупереч нормам матеріального права.

З огляду на те, що відповідачі не набули право власності на обєкт нерухомого майна Конторащо розташоване за адресою Вінницька область, Барський район, с. Чемериське, вул. Леніна, 10, а тому й не вправі були розпоряджатися ним, - підстави для задоволення позову відсутні.

Зважаючи на вищевикладене, судова колегія не вдається в оцінку інших доводів позовної заяви та апеляційної скарги, так як це не має сенсу.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу особи, яка не брала участі в справі, ОСОБА_24 задовольнити.

Рішення Барського районного суду Вінницької області від 25.01.2016 року скасувати та ухвалити нове:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23 про визнання нікчемного правочину дійсним та визнання права власності на нерухоме майно.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, на рішення може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуюча підпис ОСОБА_26

Судді: підпис ОСОБА_27

підпис ОСОБА_28

Згідно з оригіналом

Головуюча суддя Т. М. Шемета