АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_____________________________________
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого - судді Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Музичко С.Г.

при секретарі Чумаченко А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 3 лютого 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на дитину,

Справа № 755/16506/16-ц
Апеляційне провадження: №22-ц/796/4326/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Савлук Т.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Рейнарт І.М.
встановила:

у листопаді 2016 року позивач звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів на малолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 25 % заробітної плати щомісячно, починаючи з дня подання заяви і до досягнення повноліття.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначала, що 5 грудня 2015 року між нею та відповідачем укладено шлюб, зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №3322, ІНФОРМАЦІЯ_1 року у них народився син ОСОБА_7.

Позивач посилалась на те, що сімейні стосунки вони не підтримують, дитина проживає з нею, однак відповідач, який працює і має стабільні доходи ухиляється від утримання дитини та матеріальної допомоги добровільно не надає.

У січні 2017 року позивач подала заяву про зміну предмету позову і просила стягнути з відповідача аліменти на малолітнього сина у твердій грошовій сумі в розмірі 4 000грн. щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, посилаючись на те, що їй невідомо місце роботи відповідача та розмір його заробітку.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 3 лютого 2017 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 700грн. щомісячно, починаючи з 3 листопада 2016 року та до досягнення дитиною повноліття. Зараховано в рахунок сплати аліментів грошові кошти сплачені ОСОБА_3 за період грудень 2016 року, січень 2017 року, лютий 2017 року в розмірі 1530грн. та вирішено питання судових витрат.

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить змінити рішення суду в частині розміру аліментів та стягнути з відповідача аліменти на дитину у розмірі 4000грн. щомісячно, починаючи з дня подання заяви і до досягнення дитиною повноліття.

Представник позивача посилається на неврахування судом тієї обставини, що позивач витрачає на дитину щомісяця суму грошей, яка в декілька разів перевищує присуджену

- 2 -

судом, при цьому вона не працює, оскільки доглядає дитину, а відповідач хоча і є інвалідом, працює неофіційно та має стабільні доходи.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, який підтримав апеляційну скаргу, пояснення представника відповідача, який просив залишити рішення суду без змін, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що сторони є батьками ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає з матір'ю.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач зобов'язаний надавати матеріальну допомогу на утримання свого сина, а визначаючи її розмір, виходив з матеріальної спроможності відповідача.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції відповідає обставинам справи, наданим сторонами доказам та ґрунтується на нормах матеріального права.

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України).

Частиною 1 ст. 184 СК України визначено, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідачем не було надано суду доказів надання позивачу матеріальної допомоги на утримання сина до пред'явлення нею позову до суду, тому суд прийшов до правомірного висновку про стягнення з нього аліментів у примусовому порядку.

З наданих суду першої інстанції документів вбачається, що відповідач отримує пенсію по інвалідності у розмірі 2346грн. щомісячно, імперативної заборони стягнення у такому випадку аліментів у твердій грошовій сумі, норми сімейного законодавства не містять, тому суд першої інстанції мав законні підставі для стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, як про це просила позивач.

При цьому, суд першої інстанції при визначенні розміру аліментів законно врахував матеріальне становище відповідача та відсутність доказів отримання ним іншого доходу.

Доводи апеляційної скарги про те, що визначений судом першої інстанції розмір аліментів не є достатнім для належного утримання дитини, не можуть бути єдиною підставою для збільшення розміру аліментів, так як відповідно до вищезазначених норм матеріального права суд при визначенні розміру аліментів зобов'язаний враховувати матеріальне становище платника аліментів.

Разом з тим, у разі понесення додаткових витрат на дитину у зв'язку із її хворобою, позивач не позбавлена можливості звернутися до суду з відповідним позовом.

Твердження у апеляційній скарзі про те, що відповідач працює неофіційно та має

- 3 -

стабільний дохід, крім пенсії, належними доказами не підтвердженні, тому не можуть бути враховані судом при визначенні розміру аліментів.

Судом повно з'ясовані обставини справи, оцінені надані сторонами докази, правильно застосовані норми матеріального права, не допущено порушень норм процесуального права, тому колегія суддів не вбачає підстав для зміни рішення суду та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.303. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 відхилити, рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 3 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом

двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: