АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/7103/16-ц Номер провадження 22-ц/786/902/17Головуючий у 1-й інстанції Васильєва Л. М. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
23 березня 2017 року м. Полтава
Ухвалою колегії суддів Апеляційного суду Полтавської області від 23 березня 2017 року апеляційна скарга ОСОБА_2 відхилена, ухвала Київського районного суду м.Полтави від 14 грудня 2016 року залишена без змін.
Залишаючи без змін ухвалу суду першої інстанції, колегія суддів, погодилася з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нежитлове приміщення по вул.. Маршала Бірюзова,84 у м.Полтаві загальною площею 742,7 м.кв. Відхиляючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходила з того, що відповідачами ухвала судді про відкриття провадження у справі не оскаржена, а тому питання про підвідомчість спору не може досліджуватися у цьому провадженні. Одночасно колегія суддів зробила висновок про те, що цей спір виник з цивільних правовідносин, а питання відносно власника приміщення відноситься до предмету спору, а тому суд не має права наперед висловлювати думку щодо вирішення спору по суті.
З такими висновками погодитися не можу виходячи з такого.
Як слідує з позовної заяви та заяви про забезпечення позову, ОСОБА_3, колишній засновник і учасник ТОВ «Фірма «САВА», пред?явив вимогу до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання за ним права власності на ? частину нежитлового приміщення по вул.. Маршала Бірюзова,84 у м.Полтаві загальною площею 742,7 м.кв., яке належить на праві власності юридичній особі, засновниками якої є відповідачі.
Позовна вимога обґрунтована наявністю у позивача права на половину майна, належного ТОВ «Фірма «САВА». Вимога про забезпечення позову мотивована реальною можливістю відповідачів як учасників ТОВ «Фірма «САВА» відчужити спірне приміщення.
Як роз?яснено у п.4 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 22 грудня 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у звязку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого субєкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.
Згідно наведених роз?яснень суд при вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову має, зокрема з?ясувати чи дійсно між сторонами виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову. Суд також має переконатися, що вжиті заходи не порушать права інших осіб, які не є учасниками спору.
Наведені обставини ставлять під сумнів існування реального спору між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 і ОСОБА_5
При вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову суду першої інстанції було відомо, що власником приміщення є ТОВ «Фірма «САВА», яке взагалі не є учасником спору. Отже, суд першої інстанції обмежив права власника, до якого не заявлено будь-яких вимог.
За змістом ст..1, ст..3, ст..4, ст..15, ст..27, ст..31, ст..213, ст..303 ЦПК України учасник розгляду справи має право окремо оскаржити ухвали суду першої інстанції, перелічені у ст..293 ЦПК України, при цьому суд апеляційної інстанції має перевірити законність і обгрунтованість ухвали суду першої інстанції, у тому числі поза доводами апеляційної скарги. Та обставина, що ухвалене судове рішення безпосередньо не порушує права сторони по справі, яка його оскаржує, за умови встановлення незаконності такого рішення, не може бути підставою для залишення цього рішення без змін.
Отже, з урахуванням наведеного вважаю, що ухвала суду першої інстанції є незаконною.
Суддя Апеляційного суду
Полтавської області ОСОБА_6