Справа № 522/7739/16-ц
Провадження № 2/521/1121/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2017 року

Малиновський районний суд м.Одеси у складі

головуючого судді Мурзенка М. В.,

при секретарі Кіліян О. В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Малиновського районного суду м.Одеси цивільну справу за позовом представника ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду із позовом до ОСОБА_4 про стягнення боргу в розмірі 6 000 дол.США, процентів за користування сумою позики у розмірі 2 003 дол.США, 3% річних за прострочку виконання договору позики у розмірі 540 дол.США.

Позов мотивовано тим, що в 04.05.2012 році між позивачем та відповідачем був укладений договір позики, відповідно до умов якого позивач передала відповідачці в борг 6000 дол.США, із зобовязанням повернути через два місяці, а саме 04.07.2012 року, факт отримання вказаних грошових коштів відповідач підтвердила власноруч складеною нею розпискою, дотепер борг позивачу не повернутий, відповідач свої зобов'язання не виконала.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, додатково пояснив, що відповідач обіцяла повертати борг частинами, проти наявності заборгованості не заперечувала, у звязку із чим позивач не зверталась до суду протягом тривалого часу зі спливу строку повернення боргу.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позову, просив відмовити в задоволенні заявлених позовних вимог з огляду на пропуск строку позовної давності, про що надав відповідну заяву. (а.с.36)

Заслухавши пояснення осіб. що беруть участь у справі, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку про відмову в задоволенні позовних вимог з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 04.05.2012 року відповідач отримала від позивача в борг 6 000 дол. США зі строком повернення через два місяці, що підтверджується оригіналом розписки (а.с.40).

Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ст. ч. 2 ст. 625 ЦК України, Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сторонами не заперечується факт неповернення відповідачем суми боргу, у звязку із чим суд доходить висновку про обґрунтованість заявлених вимог.

Проте, суд погоджується з доводами відповідача про пропуск позивачем строку позовної давності для звернення до суду з відповідними вимогами, що є самостійною підставою для відмови в позові, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. 258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Зі змісту договору позики вбачається, що строк повернення боргу за укладеним між сторонами договором позики встановлений через два місяці після отримання коштів, тобто 04.07.2012 року, позивач звернулась до суду з позовом 29.04.2016 року, тобто з пропуском строків позовної давності.

Суд відхиляє доводи представника позивача про поважність пропуску строків позовної давності з посиланням на обіцяння відповідача повернути кошти та відсутність у позивача відомостей про адресу проживання відповідача (а.с. 9), оскільки суду не надано належних, допустимих та беззаперечних доказів зміни сторонами строку повернення боргу, відсутність відомостей про актуальне місце проживання відповідача не є перешкодою для предявлення позову з огляду на положення ч. 9 ст. 110 ЦПК України, з матеріалів справи вбачається, що відомості про зареєстроване місце проживання відповідача містяться на зворотному боці оригіналу розписки (а.с. 40), з відомостей, що надійшли з ОСОБА_5 України в Одеській області (а.с. 32) вбачається, що відповідач зареєстрована за зазначеною адресою з 25.01.2012 р. й зареєстроване місце проживання не змінювала.

Відповідно до ст. 266, 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Враховуючи викладене, суд доходить висновку про відмову в задоволенні позову з цих підстав.

Керуючись ст. 256- 258, 261, 266, 267 ЦК України, ст. 10, 11, 14, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя М. В. Мурзенко