Ухвала

іменем україни

22 березня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.,

суддів: Леванчука А.О., Маляренка А.В.,

Ситнік О.М., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» до ОСОБА_3 про відшкодування майнової шкоди, завданої злочином, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 23 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (далі - ПАТ «Промінвестбанк») звернулося до суду із указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 14 липня 2008 року між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вікно-Тернопіль» (далі - ТОВ «Вікно-Тернопіль») було укладено кредитний договір № 04-11/57, за умовами якого ним було надано позичальнику кредит в розмірі 260 тис. грн. Зі сторони банку умови кредитного договору та взяті зобов'язання щодо видачі кредиту були виконані в повному обсязі, на поточний рахунок контрагента позичальника Приватного підприємства «Укрбудінвест плюс» (далі - ПП «Укрбудінвест плюс») загалом було перераховано 260 тис. грн, проте ТОВ «Вікно-Тернопіль» за отриманий кредит та проценти за користування ним не розрахувався.

Ухвалою Чортківського районного суду Тернопільської області від 27 лютого 2014 року ОСОБА_3 звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 222 КК України та ч. 2 ст. 366 КК України на підставі ст. 49 КК України у зв'язку із закінченням строків давності, кримінальне провадження № 0000285 стосовно останнього закрито. При розгляді даного кримінального провадження встановлено, що ОСОБА_3 у 2008 році, обіймаючи посаду директора ТОВ «Вікно-Тернопіль», вчинив зловживання службовим становищем, завдавши ПАТ «Промінвестбанк» матеріальних збитків на суму 344 213 грн 79 коп., а також шахрайство з фінансовими ресурсами.

Оскільки неправомірні дії, розмір шкоди та вина відповідача встановлені ухвалою Чортківського районного суду Тернопільської області від 27 лютого 2014 року, між злочинними діями ОСОБА_3 та спричиненою шкодою є причинно-наслідковий зв'язок, позивач просив стягнути зі ОСОБА_3 260 тис. грн на відшкодування майнової шкоди, завданої злочином.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Останнім рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 квітня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 23 червня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ «Промінвестбанк» просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу апеляційного суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на таке.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зміст ухвали суду апеляційної інстанції передбачено в ст. 315 ЦПК України, в якій, зокрема, зазначаються узагальнені доводи та заперечення осіб, які беруть участь у справі; встановлені судом першої інстанції обставини; мотиви, з яких апеляційний суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався; у разі відхилення апеляційної скарги зазначаються мотиви її відхилення.

Проте оскаржувані судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій зазначеним вимогам процесуального права не відповідають.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, із висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із передчасності тверджень позивача про завдання йому матеріальної шкоди, оскільки триває процедура стягнення заборгованості у виконавчому провадженні, а тому у разі стягнення суми з відповідача убачається подвійне стягнення грошових коштів.

Проте з такими висновками судів погодитись не можна виходячи наступного.

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Зокрема, згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, на суд як державний орган, покладено обов'язок вирішення справи відповідно до закону, у зв'язку з чим він має право й зобов'язаний визначити суб'єктний склад учасників спору залежно від характеру правовідносин і норм матеріального права, які підлягають застосуванню.

Частиною 1 ст. 33 ЦПК України визначено, що належним відповідачем є особа, яка має відповідати за позовом.

Відповідно до роз'яснень, які містяться у п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (ч. ч. 1 та 2 ст. 3 ЦПК України), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Суд не має права вирішувати питання про права та обов'язки осіб, не залучених до участі у справі, оскільки це є порушенням норм процесуального права, які тягнуть за собою безумовне скасування рішення суду.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Статтею 57 ЦПК України установлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Судами установлено, що 14 липня 2008 року між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком, правонаступником якого є ПАТ «Промінвестбанк», та ТОВ «Вікно-Тернопіль» в особі директора ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 04-11/57, відповідно до умов якого банк зобов'язався надати позичальнику кредит у сумі 260 тис. грн, а позичальник зобов'язався повернути кредит та сплатити проценти, встановлені договором.

Відповідно до п. 3.1 договору кредит надається банком позичальнику шляхом оплати протягом дії цього договору розрахункових документів (платіжних доручень) позичальника безпосередньо з позичкового рахунку № НОМЕР_1, відкритого банком у філії «Відділення Промінвестбанку в м. Чорткові Тернопільської області», код банку 338921, на рахунки контрагентів позичальника відповідно до цільового призначення кредиту.

Згідно з платіжними дорученнями від 11 липня 2008 року № 00496 на суму 50 тис. грн, від 14 липня 2008 року № 00497 на суму 50 тис. грн, від 17 липня 2008 року № 00504 на суму 50 тис. грн, від 18 липня 2008 року № 00516 на суму 50 тис. грн, від 21 липня 2008 року № 00518 на суму 60 тис. грн, на поточний рахунок контрагента позичальника ПП «Укрбудінвест плюс» було перераховано грошові кошти в загальній сумі 260 тис. грн, які ТОВ «Вікно-Тернопіль» отримало як кредит.

Ухвалою Чортківського районного суду Тернопільської області від 27 лютого 2014 року ОСОБА_3 звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 222 КК України та ч. 2 ст. 366 КК України на підставі ст. 49 КК України у зв'язку із закінченням строків давності, кримінальне провадження № 0000285 стосовно останнього закрито. Цивільний позов ПАТ «Промінвестбанк» залишено без розгляду. Згідно зі змістом вказаної ухвали ОСОБА_4 своїми умисними діями, які виразились у складанні завідомо неправдивого офіційного документа, що спричинило тяжкі наслідки, вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 366 КК України. Також своїми умисними діями, які виразились у наданні завідомо неправдивої інформації Чортківському відділенню ПАТ «Промінвестбанк» з метою одержання кредиту, що завдало великої матеріальної шкоди, ОСОБА_3 вчинив злочини, передбачені ч. 2 ст. 222 КК України (в редакції 2008 року).

09 березня 2010 року господарським судом Тернопільської області ухвалено рішення у справі за позовом ПАТ «Промінвестбанк» до ТОВ «Вікно-Тернопіль» про звернення стягнення на заставне майно, яким позов задоволено, стягнуто з ТОВ «Вікно-Тернопіль» на користь ПАТ «Промінвестбанк» 292 126 грн 04 коп. заборгованості за кредитним договором від 14 липня 2008 року № 04-11/57 шляхом звернення стягнення на заставне майно відповідача згідно з договором застави № 04-12/30, укладеним 14 липня 2008 року на забезпечення виконання умов кредитного договору.

03 червня 2010 року господарським судом Тернопільської області на виконання рішення цього ж суду від 09 березня 2010 року, яке набрало законної сили 26 квітня 2010 року, та ухвали апеляційного господарського суду від 26 квітня 2010 року, видано наказ про стягнення з ТОВ «Вікно-Тернопіль» 292 126 грн 04 коп. заборгованості за вказаним кредитним договором шляхом звернення стягнення на заставне майно відповідача згідно з договором застави від 14 липня 2008 року № 04-12/30.

Постановою державного виконавця ВДВС Тернопільського РУЮ від 17 квітня 2014 року повернуто виконавчий документ стягувачу з тих підстав, що заставне майно, на яке має бути звернуто стягнення згідно з договором застави від 14 липня 2008 року № 04-12/30, відсутнє.

Згідно з вимогами ч. 4 ст. 338 ЦПК України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Отже, цивільно-правова деліктна відповідальність - це забезпечений державним примусом обов'язок відповідальної особи відшкодувати потерпілому заподіяну шкоду.

Аналіз положень ст. 1166 ЦК України дозволяє дійти висновку про те, що загальною підставою деліктної відповідальності є протиправне, винне діяння заподіювача шкоди (цивільне правопорушення), яке містить такі складові: протиправна поведінка особи, настання шкоди, причинний зв'язок між ними та вина заподіювача шкоди.

Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Під шкодою розуміється майнова шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права.

Причинний зв'язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов'язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стає об'єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди (умислу або необережності).

Відсутність будь-якої з цих умов є підставою для звільнення особи від відповідальності, якщо інше не встановлено законом.

Така правова позиція Верховного Суду України викладена у постанові від 12 лютого 2014 року у справі № 6-168цс13, а згідно з абз. 2 ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Скасовуючи попередні судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій у цій справі, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 23 вересня 2015 року виходила із того, що зазначені в ухвалі Чортківського районного суду Тернопільської області від 27 лютого 2014 року обставини підлягали перевірці судом на загальних підставах для встановлення фактів заподіяння шкоди, винної в заподіянні шкоди особи, ступеня її вини в цьому, і залежно від установлених судом обставин суд повинен був визначитися щодо підстав, розміру та порядку відшкодування шкоди.

Таким чином, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що, відмовляючи у задоволенні позову, суди попередніх інстанцій не повністю встановили фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, не надали належної оцінки наданим сторонами доказам у їх сукупності, зокрема, що отримувачем грошових коштів у розмірі 260 тис. грн, які були предметом кредитного договору, укладеного між ПАТ «Промінвестбанк» та ТОВ «Вікно-Тернопіль», було ПП «Укрбудінвест плюс», проте вказана обставина залишилась поза увагою суду.

Однак вищевказаних висновків і мотивів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ суди першої й апеляційної інстанцій не врахували усупереч положенням ч. 4 ст. 338 ЦПК України, чим порушили норми як процесуального, так і матеріального права.

За таких обставин судові рішення першої та апеляційної інстанцій не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» задовольнити частково.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 23 червня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.В. Дем'яносов

Судді: А.О. Леванчук

А.В.Маляренко

О.М.Ситнік

О.В.Ступак