АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/135/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 2 Сакун Д. І.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоНерушак Л. В.
суддівВініченка Б. Б., Фетісової Т. Л.
при секретаріСиниці Д. Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 01 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_6 до Шевченківської сільської ради, відділу Держгеокадастру в Звенигородському районі Черкаської області про визнання права власності на земельну частку (пай) ,-

в с т а н о в и л а :

29 серпня 2016 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до Шевченківської сільської ради, відділу Держгеокадастру в Звенигородському районі Черкаської області про визнання права власності на земельну частку (пай), посилаючись на те, що відповідно довідки Держгеокадастру від 25 грудня 2015 року він є власником земельної частки (паю) на підставі сертифіката на право на земельну частку Шевченківської сільської ради, який зареєстрований за № 22 на його ім'я в книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), сертифікат НОМЕР_1 від 17 вересня 1996 року площею 2,55 умовних кадастрових гектарів.

Позивач зазначає в позові, що сертифікат НОМЕР_1 від 17 вересня 1996 року площею 2,55 умовних кадастрових гектарів втрачений. У зв'язку із втратою документа мала місце публікація оголошення в газеті «Шевченків карай» про втрату сертифікату НОМЕР_1 від 17 вересня 1996 року площею 2,55 умовних кадастрових гектарів.

Крім того, позивач вказує, що на даний час у нього виникла необхідність виділити в натурі (на місцевості) свою частку (пай) та отримати правовстановлюючий документ на земельну ділянку. Однак, в зв'язку з тим, що він втратив документ - сертифікат на право на земельну частку (пай), який є підставою для виділення в натурі земельної ділянки, як власнику земельної частки (паю), позбавлений можливості використати своє право, а тому виникла необхідність в судовому порядку визнати за позивачем право власності на вищевказану земельну частку (пай). Тому позивач ОСОБА_6 просив суд визнати за ним право на земельну частку (пай), на яку в книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за ОСОБА_6 Шевченківською сільською радою Звенигородського району зареєстрований сертифікат № 22 на ім'я ОСОБА_6 серії НОМЕР_1 від 17 вересня 1996 року, площею 2,55 умовних кадастрових гектарів, призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 01 листопада 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_6 до Шевченківської сільської ради, відділу Держгеокадастру в Звенигородському районі Черкаської області про визнання права власності на земельну частку (пай) відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_6, через свого представника ОСОБА_7 оскаржив рішення в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, суд не звернув увагу на характер правовідносин між сторонами, надав невірну оцінку дослідженим в судовому процесі доказам та дійшов хибного висновку щодо підстав відмови у позові. Вважає, що суд першої інстанції безпідставно та необґрунтовано дійшов хибного висновку, що позивач на час проведення паювання земель не був членом КСП «Шевченків край» та був виключений із списків осіб, які мають право на земельну частку (пай). Апелянт просить рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 01 листопада 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_6.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін та їх представників , які з'явилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачу було відомо про те, що його сертифікат визнано недійсним та його виключено із списку осіб, що мали право на земельну частку (пай) та у випадку незгоди з таким рішенням загальних зборів колгоспу він мав змогу звернутись до суду за захистом своїх прав протягом трьох років, починаючи з лютого 1998 року.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні згідно даних трудової книжки № 208 ОСОБА_6 працював у КСП «Шевченків край» з 1964 року по 1973 рік різноробочим, з 1972 року по 1993 рік газоелектрозварником (а. с. 11).

Згідно протоколу загальних зборів № 1 від 16 лютого 1994 року ОСОБА_6 звільнений та не є членом колгоспу.

Відповідно даних протоколу сходки громадян села № 2 від 11 листопада 1996 року, затвердженого комісію по розпаюванню земель, переданих у колективну власність КСП «Шевченків край», якій було доручено переглянути попередні списки для уточнення осіб, які працювали і працюють у КСП «Шевченків край», і затверджено список осіб, які мають право на середню земельну частку (пай) в КСП «Шевченків край».

ОСОБА_8 був включений до даного списку під № 22 (а. с. 24-25).

Згідно витягу з протоколу загальних зборів КСП «Шевченків край» від 12 лютого 1998 року визнано 76 загальних сертифікатів, які підписані по основних списках на розпаювання земель помилково, так як ці особи не є членами КСП «Шевченків край», серед яких і є сертифікат ОСОБА_6 (а. с. 27-28).

У витязі з протоколу загальних зборів КСП «Шевченків край» від 10 лютого 1998 року зазначено, що у зв'язку з тим, що у основний список на розпаювання земель було виведено 76 осіб помилково і дані особи не є членами КСП, тому такі сертифікати вважати не дійсними, серед яких недійсним є і сертифікат ОСОБА_6 (а.с.28-29).

Згідно даних довідки відділу Держгеокадастру у Звенигородському районі Черкаської області від 25 грудня 2015 року в книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) Шевченківської сільської ради дійсно зареєстрований сертифікат за № 22 на ім`я ОСОБА_6, серія НОМЕР_1 від 17 вересня 1996 року, площею 2,55 умовних кадастрових гектарів.

Однак, державний акт на земельну частку на гр. ОСОБА_6 не виготовлявся та відповідно книг записів реєстрації державних актів фізичних осіб державний акт на право приватної власності на земельну частку (пай) на ім`я ОСОБА_6 не зареєстровано (а. с. 12) .

Представник відповідача в суді першої інстанції підтвердив, що сертифікат позивача був вилучений та знищений, тому безпідставними є посилання позивача про його втрату, оскільки таких доказів позивачем не надано про втрату сертифікату за

№ 22 від 17 вересня 1996 року.

За таких обставин, суд дійшов вірного висновку, що оскільки право на отримання земельної частки ( паю) та Державного акту у позивача не виникло, тому і право його не є порушеним і не підлягають до задоволення його позовні вимоги.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції помилково послався на статті щодо застосування строку давності згідно ЦК УРСР 1963 року, оскільки судом відмовлено в задоволенні позову по суті за безпідставністю заявлених вимог, тому підстав для застосування ще і строків давності у суду немає.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що посилання на застосування строків давності слід виключити із мотивувальної частини рішення, оскільки судом відмовлено в задоволенні позову по суті заявлених позовних вимог .

Доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими, спростовуються висновками суду та доказами в матеріалах справи, яким судом дана належна оцінка, тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Посилання апелянта, що рішення суду першої інстанції є незаконним не підтверджено доказами та не наведено підстав, визначених у ст. 309 ЦПК України, які б давали підстави для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції.

Виходячи з викладеного, доводи апелянта носять суб'єктивний характер, не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не є суттєвими і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, тому підстави для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313 - 315, 317 ЦПК України, колегія суддів ,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 - відхилити.

Рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 01 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_6 до Шевченківської сільської ради, відділу Держгеокадастру в Звенигородському районі Черкаської області про визнання права власності на земельну частку (пай) - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :