У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 березня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі: головуючого судді - Боймиструка С.В., суддів: Ковальчук Н.М., Гордійчук С.О.,

секретар судового засідання - Демчук Ю.Ю.

з участю ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 23 листопада 2016 року в справі за первісним позовом уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційного банку «Надра» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційного банку «Надра» Стрюкова І.О. про визнання кредитного договору недійсним,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 23 листопада 2016 року первісний позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства «Комерційного банку «Надра» 332 207 доларів США 49 центів (еквівалент у національній валюті по курсу НБУ станом на 18 серпня 2015 року складає 7 314 813 гривень 31 копійку заборгованості за кредитним договором №01/1905/КН/19-2008-840 від 19 травня 2008 року.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 3 654 гривні в рахунок відшкодування судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог за первісним позовом відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційного банку «Надра» Стрюкова І.О. про визнання кредитного договору недійсним - відмовлено.

У поданій на вказане рішення апеляційній скарзі ОСОБА_2 покликався на його незаконність та необґрунтованість через порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вказував, що в даному випадку відсутній належний обсяг цивільної дієздатності представника Банку на укладення кредитного договору, що є підставою для визнання спірного договору №01/1905/КН/19-2008-840 від 19 травня 2008 року недійсним.

Доводив, що в даній справі мова йде не про перевищення повноважень представника юридичної особи при укладенні конкретного правочину, а саме про відсутність взагалі таких повноважень, оскільки у відповідності до ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців» ОСОБА_4 не була включена в ЄДРПОУ як особа, яка має право без довіреності представляти інтереси ВАТ КБ «Надра», а тому і довіреність, на підставі якої вона діяла є нікчемною.

Крім того, відповідно до п.3.1. Кредитного договору надання кредиту проводиться шляхом зарахування коштів на поточний рахунок обраного тарифного пакету при наявності належним чином оформленої заяви на переказ готівки, або видачі готівки через касу Банку на підставі заяви на видачу готівки, проте на підтвердження видачі кредитних коштів Банком до суду першої інстанції не надано жодних документів, щоб підтверджували виконання Банком своїх зобов'язань щодо надання кредитних коштів.

З цих підстав просив рішення Рівненського міського суду від 23 листопада 2016 року скасувати. Прийняти нове рішення, яким в задоволенні первісного позову відмовити в повному обсязі та задоволити зустрічний позов.

ОСОБА_2. у встановленому законом порядку, завчасно був повідомлений про час і місце розгляду справи, однак до суду не з'явився і причин неявки суду не повідомив, а тому колегія суддів прийшла до висновку про можливість розгляду справи за його відсутності.

Представник банку ОСОБА_1 просив апеляційну скаргу відхилити, а рішення місцевого суду залишити без змін.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Суд першої інстанції ухвалюючи оскаржуване рішення виходив з того, що при укладанні кредитного договору №01/1905/КН/19-2008-840 від 19 травня 2008 року сторонами було додержано вимоги, встановлені в ст.203 ЦК України, а підстав для визнання недійсним цього правочину відповідачем за первісним позовом не було надано і не здобуто їх і судом.

Факт укладання кредитного договору та отримання кредитних коштів не оспорюється і самим ОСОБА_2, тому суд першої інстанції прийнявши до уваги, що 30 жовтня 2015 року позичальник здійснив платіж в розмірі 46 472, 19 грн. за вказаним кредитним договором, та стягнув загальну суму заборгованості 7 314 813, 31 грн. (7 361 285, 50 грн. - 46 472, 19 грн.).

Такі висновки місцевого суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається, що 19 травня 2008 року між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №01/1905/КН/19-2008-840 за умовами якого банк надав позичальнику кредит в сумі 400 000 дол. США зі сплатою відсотків у сумі 14% річних, строком дії до 18 травня 2023 року (а.с.7-11).

Згідно ч.1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Банк виконав свої зобов'язання та надав позичальнику кредит в 400 000 доларів США, що підтверджується валютним меморіальним ордером № 557 від 19 травня 2008 року.(а.с.14).

ОСОБА_2 порушував умови кредитного договору та допустив заборгованість 334 318, 06 дол. США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на 18 серпня 2015 року становить 7 361 285, 50 грн., що складається із заборгованості за кредитом (в тому числі простроченої) - 312 285, 34 дол. США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ становить 6 876 151, 25 грн., заборгованість по сплаті відсотків (у тому числі прострочена) - 18 653, 88 дол. США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ становить 410 736, 22 грн. та пеня за прострочення сплати кредиту - 3 378, 84 дол. США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ становить 74 398, 03 грн., що спонукало банк звернутись до суду та вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту та заборгованості за ним.

Відповідно до вимог ст.ст. 526,527,530,599 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Оскільки свої зобов'язання перед банком позичальник ОСОБА_2 не виконав, то місцевий суд обґрунтовано задовольнив вимоги банку, стягнув заборгованість за кредитним договором та за відсутності на те законних підстав, відмовив в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 про визнання кредитного договору недійсним.

Відповідно до ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Тобто, предметом доказування в зустрічних позовних вимогах є доведення не додержання сторонами в момент укладення договору вимог закону, проте таких обставин відповідачем-позивачем у справі не доведено.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 1 ст. 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 628 цього Кодексу зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У ст. 629 ЦК України зазначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Кредитний договір та його умови ОСОБА_2 визнавались та виконувались на протязі семи років. Після пред'явлення до нього позову банком в 2015 році в даній справі в поданих запереченнях на позов він фактично визнавав наявність кредитних відносин з банком та заборгованість (а.с.38-40). Через рік після відкриття провадження в даній справі ОСОБА_2 заявив зустрічний позов з підстав відсутності повноважень у працівника банку, який підписував кредитний договір з ним, однак як саме цим порушено права його як позичальника, якому були надані кредитні кошти, так і не довів перед судом.

Крім того, слід зазначити, що повноваження на укладення кредитного договору з позичальником ОСОБА_2 у працівника банку були та підтверджені належними документами наявними в справі.

За таких обставин рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, судом в повній мірі з'ясовано обставини, що мають значення для справи, доводи апеляційної скарги правильності висновків суду не спростовують, а тому колегія суддів не знаходить підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, п.1 ч.1 ст. 307, 308, 313-315, 317, 324,325 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргуОСОБА_2 відхилити.

Рішення Рівненського міського суду від 23 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею чинності.

Головуючий: С.В. Боймиструк

Судді: С.О. Гордійчук

Н.М. Ковальчук