АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2017 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Одинака О. О.

суддів: Кулянда М.І., Половінкіна Н.Ю.

секретар Чебуришкіна Н.Ю.

за участю: ОСОБА_1, ОСОБА_2 та їх представника ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_1, ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_6, про визнання дублікату свідоцтва про право власності частково недійсним та визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням та за зустрічним позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про встановлення факту належності правовстановлюючих документів, визнання свідоцтв про право на спадщину за законом частково недійсними, визнання права власності на майно колишнього колгоспного двору та спадкове майно, за апеляційною скаргою ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_1, ОСОБА_2, на рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 20 січня 2017 року,

встановила:

У липні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом.

Просила:

- визнати ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_4 такими, що втратили право користування жилим будинком, який розташований по вулиці Шевченка, 42 в селі Михальча Сторожинецького району Чернівецької області;

- визнати дублікат свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 21 березня 1988 року, зареєстрованого в реєстрі 6 квітня 2006 року, виданого виконавчим комітетом Михальчанської сільської ради Сторожинецького району на імя ОСОБА_7 недійсним в частині незалежності до колгоспного двору будинку по вулиці Шевченка, 42 в селі Михальча Сторожинецького району.

Посилалася на те, що вона є власником житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами , які розташовані по вулиці Шевченка, 42 в селі Михальча Сторожинецького району Чернівецької області.

Зазначала, що ОСОБА_8, ОСОБА_2, ОСОБА_4 не проживають за вказаною вище адресою без поважних причин понад один рік.

Також вважала, що дублікат свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 21 березня 1988 року порушує її права, оскільки в ньому помилково зазначено, що будинковолодіння по вулиці 42 в селі Михальча Сторожинецького району Чернівецької області належить колгоспному двору, головою якого є ОСОБА_7

ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися до суду з зустрічною позовною заявою.

Просили:

- встановити факт належності ОСОБА_1 записів про реєстрацію ОСОБА_8 в особовому рахунку №208 погосподарської книги №3 села Михальча на 1980-1982 роки, в особовому рахунку №214 погосподарської книги №3 села Михальча на 1986-1990 роки та в особовому рахунку №225 погосподарської книги №6 села Михальча на 1991-1995 роки;

- визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 09 грудня 2011 року державним нотаріусом Сторожинецької державної нотаріальної контори та зареєстроване в реєстрі за № 2353, яким посвідчено, що ОСОБА_4 після смерті ОСОБА_7, який помер 06 квітня 2011 року, в порядку спадкування за законом є власником житлового будинку з належними до нього будівлями та спорудами, що знаходиться по вулиці Шевченка, 42 в селі Михальча Сторожинецького району, Чернівецької області;

- визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 02 серпня 2006 року державним нотаріусом Сторожинецької державної нотаріальної контори та зареєстроване в реєстрі за № 1642, яким посвідчено що ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_9, який помер 13 серпня 2005 року в порядку спадкування за законом є власником майнового паю в колективній власності СВК «Михальчанський», села Михальча, Сторожинецького району, Чернівецької області;

- визнати за ОСОБА_1 право власності на частку в майні колишнього колгоспного двору, а саме 1/5 частку житлового будинку літера «А», прибудови літера «а1», підвалу літера «Пд/А», ганку літера «а2», ганку літера «а3», сараїв літ «Д, Е,Ж», 1/5 вбиральні літера «З», криниці під № 1, огорожі під № 3, воріт з хвірткою під № 4, які розташовані по вулиці Шевченка, 42 в селі Михальча Сторожинецького району;

- визнати за ОСОБА_2 право власності 1/20 частку житлового будинку літера «А», прибудови літера «а1», підвалу літера Пд/А», ганку літера «а2», ганку літера «а3», сараїв літера «Д, Е,Ж», вбиральні літера «З», криниці під № 1, огорожі під № 3, воріт з хвірткою під № 4, які розташовані які розташовані по вулиці Шевченка, 42 в селі Михальча Сторожинецького району;

- визнати за ОСОБА_2 право власності на спадкове майно, а саме на 1/4 частку майнового паю в колективній власності СВК «Михальчанський», села Михальча, Сторожинецького району, Чернівецької області, належного ОСОБА_9, який помер 13 серпня 2005 року, на підставі свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат), серії ЧВ № 10/000063, виданого Михальчанською сільською радою, Сторожинецького району, Чернівецької області 19 вересня 2001 року, відповідно до списку осіб, які мають право на майновий пай затвердженого зборами співвласників 09 лютого 2001 року.

Посилалися на те, що ОСОБА_10 був головою колгоспного двору, до складу якого увійшов житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами, що знаходяться в по вулиці Шевченка, 42 в селі Михальча Сторожинецького району Чернівецької області.

Станом на березень 1988 року членами колгоспного двору були ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_9, ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_2, які набули право власності на 1/6 вказаного вище будинку та господарських споруд.

13 серпня 2005 року помер ОСОБА_9 Після його смерті відкрилася спадщина, що складається з 1/6 частки жилого будинку з належними до нього будівлями та спорудами, що знаходяться в по вулиці Шевченка, 42 в селі Михальча Сторожинецького району Чернівецької області та майнового паю в колективній власності СВК «Михальчанський».

На час відкриття спадщини зі спадкодавцем постійно проживали ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_2, ОСОБА_2, які вважаються такими, що прийняли спадщину. Кожний з вказаних осіб має право на 1/24 частку спірного будинку та господарських споруд та 1/4 частку майнового паю.

2 серпня 2006 року на імя ОСОБА_2 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом. Згідно вказаного свідоцтва посвідчено право ОСОБА_2 на майновий пай, а тому порушено право ОСОБА_2 на ? частку вказаного паю.

9 грудня 2011 року на імя ОСОБА_4 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом. Згідно вказаного свідоцтва посвідчено право ОСОБА_4 на житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами, які розташовані по вулиці Шевченка, 42 в селі Михальча Сторожинецького району Чернівецької області, а тому порушено право ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на 1/6 частку будинковолодіння.

Також у вказаному свідоцтві помилково вказано, що ОСОБА_7 був власником вказаного вище будинковолодіння, оскільки власником вказаного нерухомого майна був колгоспний двір, головою якого був ОСОБА_7

Рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 20 січня 2017 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.

ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_4, визнано такими, що втратили право користування жилими приміщеннями в будинковолодінні по вулиці Шевченка, 42 в селі Михальча, Сторожинецького району Чернівецької області.

В задоволенні позовних вимог про визнання дублікату свідоцтва про право власності на нерухоме майно відмовлено у звязку пропуску позивачем строку позовної давності.

Зустрічний позов задоволено частково.

Встановлено факт належності ОСОБА_1 записів про реєстрацію її, як ОСОБА_8, в особовому рахунку № 208 погосподарської книги № 3 села Михальча за 1980-1982 роки, в особовому рахунку № 214 погосподарської книги № 3 села Михальча за 1983-1985 роки, в особовому рахунку № 219 погосподарської книги № 3 села Михальча за 1986-1990 роки та в особовому рахунку № 225 погосподарської книги № 6 села Михальча за 1991-1995 роки та в особовому рахунку № 225.

Визнано недійсним в 1/4 частині свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 02 серпня 2006 року державним нотаріусом Сторожинецької державної нотаріальної контори та зареєстроване в реєстрі за № 1642, яким посвідчено, що ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_9, який помер 13 серпня 2005 року в порядку спадкування за законом є власником майнового паю в колективній власності СВК «Михальчанський», села Михальча Сторожинецького району Чернівецької області.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на спадкове майно , яке складається з 1/4 частки майнового паю в колективній власності СВК «Михальчанський», села Михальча Сторожинецького району Чернівецької області, належного ОСОБА_9, на підставі свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат), серії ЧВ № 10/000063, виданого Михальчанською сільською радою, Сторожинецького району Чернівецької області 19 вересня 2001 року, відповідно до списку осіб, які мають право на майновий пай затвердженого зборами співвласників 09 лютого 2001 року.

В іншій частині зустрічних позовних вимог відмовлено за безпідставністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_1, ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову про визнання ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_4 такими, що втратили право користування жилим приміщенням в будинку, який розташований по вулиці Шевченка, 42 в селі Михальча Сторожинецького району Чернівецької області, в частині відмови у задоволенні первісного позову у звязку з пропуском строку позовної давності про визнання дублікату свідоцтва про право власності на нерухоме майно, в частині відмови у задоволенні зустрічного позову про визнання недійсним в частині 1/4 свідоцтва про право на спадщину законом, виданого 9 грудня 2011 року, про визнання за ОСОБА_1 права власності на частку у майні колишнього колгоспного двору, про визнання за ОСОБА_2 права власності на спадкове майно скасувати.

Ухвалити нове рішення у вказаній частині, яким відмовити в задоволенні первісного позову.

Зустрічний позов задовольнити.

Визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 09 грудня 2011 року державним нотаріусом Сторожинецької державної нотаріальної контори та зареєстроване в реєстрі за № 2353, яким посвідчено, що ОСОБА_4 після смерті ОСОБА_7, який помер 06 квітня 2011 року, в порядку спадкування за законом є власником житлового будинку з належними до нього будівлями та спорудами, які знаходиться по вулиці Шевченка, 42 в селі Михальча Сторожинецького району, Чернівецької області.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на частку в майні колишнього колгоспного двору, а саме на 1/5 частку житлового будинку літера «А», прибудови літера «а1», підвалу літера «Пд/А», ганку літера «а2», ганку літера «а3», сараїв літ «Д, Е,Ж», вбиральні літера «З», криниці під № 1, огорожі під № 3, воріт з хвірткою під № 4, які розташовані по вулиці Шевченка, 42 в селі Михальча Сторожинецького району.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на спадкове майно за законом, а саме на 1/20 частку житлового будинку літера «А», прибудови літера «а1», 1/20 підвалу літера Пд/А», ганку літера «а2», ганку літера «а3», сараїв літера «Д, Е,Ж», вбиральні літера «З», криниці під № 1, огорожі під № 3, воріт з хвірткою під № 4, які розташовані по вулиці Шевченка, 42 в селі Михальча Сторожинецького району.

Посилається на те, що суд першої інстанції порушив норми матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у розгляді справи, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що голова господарства ОСОБА_7 працював у колгоспі імені Дзержинського, але не був членом цього колгоспу.

В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази про те, що ОСОБА_7 був членом колгоспу імені Дзержинського.

Спірне будинковолодіння відносилося до суспільної групи господарств - двір робітників, оскільки голова двору та інші особи, які в ньому проживали не були членами колгоспу.

Забудовниками спірного будинку були ОСОБА_7 та його дружина ОСОБА_4, які були співвласниками цього нерухомого майна. Спадкоємцем частки в спільній сумісній власності подружжя, після смерті ОСОБА_7 була його дружина, яка прийняла спадщину.

Інші спадкоємці майна померлого ОСОБА_7 своє право на спадщину не оспорюють.

Спадкоємцями майнового паю члена СВК «Михальчанський» після смерті ОСОБА_9 були його мати і батько та двоє дітей.

ОСОБА_2, який оформив право на спадщину за законом на вказаний майновий пай, визнав вимоги за зустрічним позовом в цій частині.

Також представником відповідача за зустрічним позовом визнано вимоги про встановлення факту належності правовстановлюючих документів.

Запис в дублікаті свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 21 березня 1988 року, виданого на імя ОСОБА_7, про те, що будинок №42 по вулиці Шевченка в селі Михальча належить колгоспному двору є неправильним та незаконним.

Позивачка ОСОБА_4 пропустила строк позовної давності щодо вимоги про визнання недійсним дублікату свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 21 березня 1988 року, оскільки про порушення свого права знала під час прийняття спадщини у 2006 році.

ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_4 які не проживають в будинку де зареєстровано їх постійне місце проживання раніше були членами сімї ОСОБА_4, в силу того, що ОСОБА_1 була дружиною сина позивачки ОСОБА_9

Припинення спільного проживання ОСОБА_1 із сином позивачки внаслідок розірвання шлюбу та перехід на проживання в інше місце, свідчить про беззаперечну втрату ОСОБА_1 статусу члена сімї власника будинку.

Вказане стосується також і ОСОБА_2, якій на час розірвання шлюбу між її батьками було 13 років і яка також не проживає більше пяти років в житловому будинку її бабусі, де значиться зареєстроване її місце проживання.

Проживання із своєю матірю ОСОБА_2, визначено і місце проживання ОСОБА_4, а не в будинку ОСОБА_4

Такі висновки суду першої інстанції є правильними.

Так, згідно частини 1 статті 120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу).

Частиною 2 статті 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Відповідно до частини 2 статті 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно частини 4 статті 156 ЖК України до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Згідно частини 1 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Відповідно до вимог ст.ст. 213, 215 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим, а за змістом має містити встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини. При встановленні фактів суд оцінює належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно ст. 214 ЦПК України суд ухвалюючи рішення повинен вирішити такі питання:

- чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

- які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

- яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції ОСОБА_7 та ОСОБА_4 уклали шлюб 7 березня 1954 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження від 7 березня 1954 року серії ЯТ №736902 (а.с.113 т1.).

Згідно дублікату свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 21 березня 1988 року серії ЯЯЯ №876536 власником господарськими будівлями та спорудами, які знаходяться по вулиці Шевченка, 42 в селі Михальча Сторожинецького району Чернівецької області є колгосприй двір, головою якого є ОСОБА_7 (а.с.57 т1.)

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 9 грудня 2011 року ОСОБА_7 набула у власність житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, які знаходяться по вулиці Шевченка, 42 в селі Михальча Сторожинецького району Чернівецької області (а.с.11 т1.).

Технічний паспорт на вказаний будинок, складався у1988 році, а реєстрація поточних змін проводилась 14 лютого 2006 року та 10 листопада 2011 року, тобто відповідно в ті роки коли Михальчанською сільською радою видавався дублікат свідоцтва про право власності на будинок та коли здійснювалась реєстрація свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_7 на вказаний будинок. Згідно зазначеного технічного паспорту вбачається, що початком забудови будинковолодіння є 1968 рік, а закінчення будівництва припадає на 1985 рік. (а.с.60-62 т.1).

Довідкою виконкому Михальчанської сільської ради, Сторожинецького району від 09 червня 2015 року № 379 та довідкою від 25 серпня 2015 року № 1628 стверджується, що згідно по господарських книг № 3 і № 6 села Михальча за 1986-1990 та за 1991-1995 роки, за особовими рахунками №№ 219, 225, значиться господарство суспільна група якого колгоспний двір, головою якого є ОСОБА_7, а членами ОСОБА_4, його дружина, ОСОБА_9 - син, ОСОБА_9 невістка, ОСОБА_2 і ОСОБА_2 внуки (а.с.58,59 т.1).

ОСОБА_7 з 1958 року до 1985 року працював в колгоспі імені Дзержинського шофером, що підтверджено трудовою книжкою (а.с.119 т.1).

З листа архівного відділу Сторожинецької РДА від 16 грудня 2016 року № 631 та копій протоколів загальних зборів колгоспу ім. Дзержинського за 1958 рік вбачається, що ОСОБА_7 у 1958 році не приймався у члени колгоспу імені Дзержинського (а.с.227, 228-280 т.1).

У будинку по вулиці Шевченка, 42 в селі Михальча Сторожинецького району Чернівецької області крім власника, зареєстровані також ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_4, які в будинку не проживають більше 5 років, що підтверджується довідкою про склад сімї від 23 червня 2015 року, виданою виконавчим комітетом Михальчанської сільської ради, Сторожинецького району, актом обстеження житлового будинку від 08 червня 2015 року (а.с.14,15 т.1).

Враховуючи наведене вище, суд першої інстанції ухвалив рішення з дотримання норм матеріального та процесуального права, а тому його слід залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовуючись.

Зокрема, помилковими є доводи скарги про те, що суд першої інстанції незаконно визнав ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_4, такими, що втратили право користування спірним будинком не врахувавши, що вказані відповідачі станом на грудень 2011 року, тобто на момент набуття ОСОБА_4 права власності на спірне нерухоме майно не були членами сімї позивачки.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сімї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сімї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сімї власника ( подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Відтак за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жилого приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сімї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів та членів його сімї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сімї власника без поважних причин понад один рік.

Таку правову позицію Верховний Суд України виклав в постанові від 16 листопада 2016 року № 6-709 цс 16.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачі ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_4, на момент набуття права власності позивачем на спірний будинок у грудні 2011 року та після того у спірному будинку як член сімї позивача не проживали.

Зокрема ОСОБА_1 пояснила суду апеляційної інстанції про те, що вона не проживає в спірному будинку з 1998 року.

ОСОБА_2 пояснила суду апеляційної інстанції про те, що вона не проживає в спірному будинку з 2006 року.

За таких обставин суд помилково застосував до спірних правовідносин положення статей 150, 156 ЖК України та статті 405 ЦК України, оскільки за встановлених судами фактичних обставин спір підлягає вирішенню з підстав статей 383 та 391 ЦК України.

З огляду на те, що судом правильно встановлені фактичні обставини справи, та правильно вирішено по суті спір немає підстав для скасування або зміни рішення суду першої інстанції.

Безпідставними є також доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції неправильно встановив ту обставину, що спірне господарство не належало до до суспільної групи господарств колгоспний двір.

Відповідно до частини першої статті 120 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Згідно із частиною другою статті 123 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Відповідно до розяснень, що викладені в пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме:

а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба);

б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12 травня 1985 року № 5-24/26 (далі Вказівки № 5-24/26), а згодом Вказівками № 69.

Згідно зі змістом Вказівок № 5-24/26 і № 69 суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сімї). Особи, які працюють у колгоспі, але не є членами колгоспу, належать до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади.

Таким чином, застосування судами норм статей 120, 123 ЦК УРСР без належного зясування питання щодо правильності зарахування будинку до суспільної групи господарств колгоспний двір є помилковим.

Таку правову позицію Верховний Суд України виклав в постанові від 24 грудня 2014 року № 6-192 цс 14.

Суд першої інстанції на підставі всебічного зясування обставин справи та належної оцінки доказів зробив правильний висновок про те, що спірне господарство помилково було віднесено до суспільної групи господарств колгоспний двір.

Зокрема суд першої інстанції дослідив всі протоколи загальних зборів членів колгоспу імені Дзержинського села Михальча Чернівецької області за 1958 рік та встановив, що загальні збори не приймали рішення про прийняття ОСОБА_10 в члени колгоспу.

Сторони не надали суду доказів того , що загальними зборами колгоспу приймалось рішення про прийняття ОСОБА_10 в члени колгоспу.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_1, ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 20 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту її вступу в законну силу.

Головуючий О.О. Одинак

Судді: М.І. Кулянда

ОСОБА_11