№336/6236/16-ц
пр.№2/336/237/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2017 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді Суркової В.П.,

при секретарі Прохоровій А.О.,

за участю представника

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: комунальне підприємство «Наше місто», про визнання таким, що втратив право користування жилим приміщенням і зняття з реєстраційного обліку та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про вселення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1.

В позові зазначила, що вона на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26.06.2013 року зареєстрована та проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1. Відповідач лише зареєстрований у спірній квартирі, але з 2000 року не проживає у ній, особистих речей не зберігає, оплату комунальних послуг не здійснює, має інше постійне місце проживання у ІНФОРМАЦІЯ_2.

Оскільки відповідач у 2000 році вибув на постійне проживання до іншого населеного пункту, добровільно знятися з реєстраційного обліку відмовляється та на підставі ст. ст. 71, 107 ЖК України, позивач просила визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням квартирою № 379 в будинку № 32 по пр. Моторобудівників у м. Запоріжжі та зняти його з реєстрації місця проживання.

В судовому засіданні представник позивача за довіреністю ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги та уточнив правову підставу позову, а саме: просить визнати відповідача таким, що втратив право користування спірною квартирою на підставі ст. 107 ЖК України.

Відповідач ОСОБА_4 та його представник заперечують проти задоволення позову, предявив зустрічний позов про вселення. На обґрунтування зустрічного позову зазначено, що позивач з дитинства проживав разом зі своїми батьками у спірній квартирі та з 1992 році зареєстрований у ній. Квартира перебуває у комунальній власності. Також у квартирі мешкає його сестра ОСОБА_3, яка на підставі рішення суду у 2013 році зареєстрована у квартирі разом з сином ОСОБА_5 З моменту реєстрації сестри він періодично заходив до квартири, користувався своїм побутовим майном, а також проживав в квартирі. Після реєстрації сестри у квартирі з невідомих причин її ставлення до нього змінилось, вона почала уникати від спілкування з ним. У липні 2016 року виявив, що відповідач змінила замки на вхідній двері та з цього часу не допускає його до квартири, на телефонний зв'язок не виходить. Просив вселити його у квартиру АДРЕСА_1.

В судовому засіданні ОСОБА_4 підтримав позов з підстав, викладених у позові та пояснив, що ОСОБА_3 мешкає у квартирі разом з цивільним чоловіком та сином. Ніколи не втрачав інтересу до спірної квартири, неодноразово пропонував ОСОБА_3 приватизувати квартиру, але вона відмовляла йому та чинить перешкоди в користуванні нею, тому вимушений жити у селі. Окрім спірного житла, іншого житла він не має. Крім того, за характером своєї роботи він постійно перебуває у відрядженнях по Запорізької області, тому йому зручно тимчасово проживати у ІНФОРМАЦІЯ_2. У селі він проживає у двохкімнатній квартирі разом з дружиною, сином та невісткою. Квартира на праві власності належить батькам дружини.

Представник ОСОБА_4 також підтримав доводи свого довірителя, просить задовольнити позов про вселення та залишити без задоволення позов ОСОБА_3

Представник позивача ОСОБА_1 запере проти задоволення зустрічного позову, наполягає на задоволенні первісного позову.

Представник третьої особи КП «Наше місто» у встановленому порядку повідомлялась про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявилася, надала заперечення проти позову., зазначивши, що спірний будинок на підставі рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради № 627/45 від 24.10.2016 року передано на баланс обєднанню співвласників багатоквартирного будинку «Моторобудівників 32».

Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, доводи представників сторін, свідків, зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд знаходить позов ОСОБА_4 обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26.06.2013 року, що набрало законної сили встановлено, що спірна квартира на підставі ордеру № 6355 від 01.11.1979 року була надана батькам сторін на сімю у складі чотирьох осіб, у тому числі і на сина ОСОБА_4, який зареєстрований у квартирі, як член сімї наймача і постійно проживав в ній. На теперішній час батьки померли (ОСОБА_6 18.06.2002 року, ОСОБА_7 13.12.2011 року. Цим рішенням за ОСОБА_3 визнано право користування спірною квартирою (а.с. 9-10).

Згідно довідок центру обслуговування абонентів від 22.09.2014 року, 08.06.2015 року, в квартирі АДРЕСА_2 зареєстровані також позивач ОСОБА_3 та її малолітній син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 ( а.с. 12).

На підставі рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради № 627/45 від 24.10.2016 року житловий будинок № 32 по пр. Моторобудівників у м. Запоріжжі з господарського відання комунального підприємства «Наше місто» Запорізької міської ради передано в управління обєднанню співвласників багатоквартирного будинку «Моторобудівників 32».

Свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні пояснив, що з 26.09.2011 року по 16.04.2013 року він виконував обовязки начальника філії «Запорізька дорожньо-експлуатаційної дільниці». ОСОБА_4 працює на даному підприємстві водієм автотранспортних засобів і за характером своєї роботи постійно перебуває у відрядженні тривалістю до одного місяця.

Свідок ОСОБА_9 пояснила, що з 1983 року вона мешкає у квартирі АДРЕСА_3, що розташована на пятому поверсі, а ОСОБА_3 живе на 9 поверсі. ОСОБА_3 та ОСОБА_4 знає з дитинства, знала їх батьків, які вже померли. У спірній квартирі живе ОСОБА_3 з сином, відповідач ОСОБА_4 у квартирі не живе, його речей у квартирі не бачила. Останній раз бачила його на похованні матері. Комунальні послуги оплачує ОСОБА_3, має заборгованість по сплаті комунальних послуг у розмірі 16000 грн. Щодо наявності чи відсутності речей ОСОБА_4 у квартирі їй нічого невідомо.

Свідок ОСОБА_10 пояснила, що з 1978 року вона мешкає у квартирі АДРЕСА_4, що розташована на 4 поверсі, а ОСОБА_3 живе на 9 поверсі. ОСОБА_3 та ОСОБА_4 знає з моменту заселення будинку. Вона буває у спірній квартири десь один раз на 2 тижня. ОСОБА_4 у квартирі не живе майже 10 років. У квартирі мешкає лише ОСОБА_3 з сином.

Свідок ОСОБА_11 пояснила, що являється сусідкою ОСОБА_3, знає її майже 35 років У спірній квартирі відповідач не живе, не бачила його більше 6 років. ОСОБА_3 живе у квартирі з сином.

Свідок ОСОБА_12 пояснила, що ОСОБА_4 являється її зятем. Їй відомо про те, що ОСОБА_4 з 1998 року мешкав разом з батьками за адресою: АДРЕСА_5. Після смерті матері ОСОБА_4 у квартирі не живе через те, що ОСОБА_3 не допускає його до квартири, змінила замки на вхідній двері і він вимушений жити у квартирі її внука у с. Новоолександрівка.

За положеннями ст. ст. 24, 47 Конституції України, ч. 3 ст. 9 ЖК України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.. Кожен має право на житло. Держава створює умови , за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Позов ОСОБА_3 про визнання ОСОБА_4 таким, що втратив право користування жилим приміщенням задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

В обґрунтування позову позивач ОСОБА_3 посилається на ст. 107 ЖК України, якою передбачено, що у разі вибуття наймача та членів його сімї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сімя, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сімї, який вибув, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

На думку суду, ОСОБА_3 не довела наявність у ОСОБА_4 іншого постійного житла, тоді як сукупність наданих її опонентом доводів, оцінку яких навів суд, переконують в ґрунтовності та законності його вимог.

Не переконує суд в ґрунтовності вимог ОСОБА_3 і акт про непроживання від 07.07.2016 року, складеній центром ЦОА МКП «Основаніє» (а.с. 11), оскільки факт непроживання в квартирі протягом певного часу не заперечує ОСОБА_4, при цьому посилання комісії на початок цього строку (з 2000 року), на думку суду, є відображенням, отриманих від ОСОБА_3, а не наслідком самостійного зясування комісією цього питання.

Виходячи з того, що ОСОБА_3 не довела факт того, що ОСОБА_4 втратив право користування спірною квартирою, а залишення ним житла було вимушеним, є всі підстави захисту порушеного права у спосіб, який обраний позивачем.

Керуючись ст. ст. 24, 47 Конституції України, ст. ст. 9, 107 ЖК України, ст. ст. 3, 10, 11, 57-60, 208, 209, 212-215, 294, 296 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

В задоволенні первісного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: «Наше місто», про визнання таким, що втратив право користування жилим приміщенням і зняття з реєстраційного обліку відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_4 задовольнити.

Вселити ОСОБА_4 у квартиру АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Запорізької області шляхом подачі апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя протягом десяти днів з дня його проголошення., а особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.П. Суркова