Справа № 610/4052/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.03.2017 рокуБалаклійський районний суд Харківської області в складі:

головуючого - судді Тімонової В.М.,

за участі: секретаря Косолапової Ю.А.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Балаклія цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна, -

ВСТАНОВИВ:

06.12.2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3, в якому просив здійснити поділ спільного майна подружжя: визнати за ОСОБА_1 право власності на автомобіль марки Volkswagen T-4, 2001 року випуску, державний номер НОМЕР_1 вартістю 162000,00 грн. та зобовязати відповідача не чинити перешкоди у користуванні належним йому майном; визнати право власності за ОСОБА_3 на надувну гірку-батут моделі «Прокотись» вартістю 70000,00 грн. і гараж №51 в кооперативі «Голубий факел»; судові витрати поділити між сторонами порівну.

21.03.2017 р. позивач звернувся до суду із заявою про відмову від вимоги про поділ гаражу №51 в кооперативі «Голубий факел». Ухвалою Балаклійського районного суду Харківської області від 21 березня 2017 року провадження за позовною вимогою про поділ спільного майна, а саме: гаражу № 51 в кооперативі «Голубий факел» закрито..

В обґрунтування позову позивач посилався на те, що з 01 серпня 2009 року по 06 березня 2015 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 06 березня 2015 року шлюб між ними розірваний.

В період шлюбу з ОСОБА_3 до моменту фактичного припинення шлюбних відносин та припинення ведення спільного господарства в жовтні 2011 року за спільні кошти ними був придбаний пасажирський автомобіль марки Volkswagen Т-4, 2001 року випуску, колір білий, номер кузова НОМЕР_2, обєм двигуна 2461. Вказаний автомобіль 18 жовтня 2011 року був зареєстрований у ВРЕР ГУМВСУ в Харківській області м Балаклія та на його імя видано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу САК 113949 (копія додається). Після розірвання шлюбу відповідач утримує у себе та користується спірним автомобілем без його згоди і відома, перешкоджає користуватися зазначеним автомобілем.

Згідно звіту про визначення вартості пасажирського автомобіля марки Volkswagen Т-4,2001 року випуску, р.н. НОМЕР_1 при курсі гривні до долару 25,5154 грн. складає 162000,00 грн. (сто шістдесят дві тисячі грн.00 коп.).

Також в період шлюбу з ОСОБА_3 до моменту фактичного припинення шлюбних відносин та припинення ведення спільного господарства 24 червня 2013 року за спільні кошти на підставі договору купівлі-продажу ними було придбано надувну гірку-батут моделі «Прокотись», вартість якої складала 54000,00 грн. (пятдесят чотири тисячі грн..00 коп.), а на теперішній час складає 70000,00 грн.(сімдесят тисяч грн.00 коп.) В серпні 2016 року ОСОБА_3 забрала надувну гірку-батут моделі «Прокотись» та на теперішній час відмовляється її повернути.

22.02.2017 року ОСОБА_3 надала до суду заперечення проти позову ОСОБА_1 про розподіл майна, в яких вказала, що вимога позивача про визнання його права власності на автомобіль є абсурдною, оскільки саме позивач ОСОБА_1 є власником вказаного автомобіля, що підтверджується наданою копією технічного паспорту і його право власності ніхто не заперечує. Відповідач з 2001 року є підприємцем і в рамках своєї підприємницької діяльності 05.04.2014 р. закупила надувну гірку-батут моделі «Прокотись», яка використовувалась нею для здійснення підприємницької діяльності. ОСОБА_1 ніякої участі у придбанні гірки не приймав, оскільки з 2011 року їхні стосунки не були сімейними. Тому відповідач ОСОБА_3 просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Крім того, 22.02.2017 р. ОСОБА_3 звернулась із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1, в якій просила визнати за нею право власності на ? частину автомобіля марки «Volkswagen T-4», 2001 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину автомобіля марки «Volkswagen T-4», 2001 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Позивач ОСОБА_1 та представник позивача позов просили задовольнити повністю та відмовити у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3

Відповідач ОСОБА_3 проти задоволенні позову ОСОБА_1 заперечувала та просила відмовити у його задоволенні, просила зустрічну позовну заяву задовольнити.

Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача та свідків, встановив наступне.

Відповідно до положень статті 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини.

Згідно з ч. 1ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 ст. 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно роз'яснень,викладених у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання.

Пунктами 2,3 ч.1ст. 57 СК України визначено перелік майна, що є особистою власністю дружини,чоловіка, зокрема: майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування, або набуте за кошти, які належали їй, йому, особисто.

Матеріалами справи встановлено, що 01.08.2009 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зареєстрували шлюб у Андріївській селищній раді Балаклійського району Харківської області за актовим записом № 11 (а.с.8).

У вказаному шлюбі народились діти: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.75-76).

Рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 06.03.2015 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було розірвано. Вказане рішення набрало законної сили 17.03.2015р. ( а.с.20).

05 квітня 2014 року подружжям було придбано надувну гірку-батут моделі «Прокатись» за 40 000 грн., що підтверджується договором № 000208 від 05.04.2014 р. (а.с.60).

У період шлюбу сторонами також було придбано автомобіль марки «Volkswagen T-4», 2001 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, білого кольору, зареєстрований 18.10.2011 року за ОСОБА_1, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу САК 113949 (а.с.16).

Відповідно до звіту про визначення вартості автомобіля марки «Volkswagen T-4», 2001 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, вартість вказаного автомобіля складає 162000 грн. (а.с.25).

ОСОБА_3 зареєстрована як фізична особа-підприємець та з 15.05.2013 року по15.05.2016 року орендувала магазин іграшок в смт. Донець Балаклійського району Харківської області по вул. Леніна б. 38А (а.с.54-55, 60-66).

У судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснив, що влітку 2016 року гірка «Лунтик» стояла на алейках між 4 і 6 мікрорайоном в м. Первомайськ, де проживав ОСОБА_1 Коли не стало гірки, він спитав, де вона. ОСОБА_1 відповів, що її забрала колишня дружина. 08 жовтня 2016 року він з ОСОБА_7 бачив цю гірку в с. Олексіївка Первомайського району.

Свідок ОСОБА_7 пояснив, що він з ОСОБА_6 бачив гірку-батут з Лунтиком в с. Олексіївка Первомайського району 08.10.2016 р. на день села. Перед цим ОСОБА_1 говорив, що гірку вкрали. Все літо гірка стояла в м. Первомайськ, в кінці серпня гірка зникла. Зі слів ОСОБА_1 він знає, що гірку забрала його дружина.

Суд критично ставиться до посилань ОСОБА_3 про те, що гірка-батут «Прокатись» згоріла під час пожежі 11 серпня 2016 року. Наданий нею акт про пожежу в чотирьох зблокованих торгівельних павільйонах в смт. Донець Балаклійського району Харківської області вул. Центральна, 38а є неналежним доказом, так як доказів про оренду нею зазначеного приміщення не надано. Строк дії договору оренди закінчився 15.05.2016 року. Крім того, після пожежі, а саме: 08 жовтня 2016 року гірка-батут «Прокатись» знаходилася у Первомайському районі в с. Олексіїївка, про що повідомили в судовому засіданні два свідки.

За змістом ст.ст. 60, 63, 70, 71 СК майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Дружина та чоловік мають рівні права володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ним. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному із подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою та за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Будь-яких домовленостей між сторонами судом встановлено не було.

Спірний автомобіль знаходиться у користуванні відповідачки, доказів виплати відповідачу компенсації половини його вартості не надано.

Згідно до ст. 71 СК України та роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», підставою для поділу неподільної речі є обов'язкова згода одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Відповідно до ст. 365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Наявність цієї умови дозволяє створити ефективний механізм охорони прав співвласників, право на частку яких припиняється, щодо гарантованого отримання вартості частки в разі ухвалення судового рішення. Адже на підставі цього рішення не тільки припиняється право, але й набувається право на частку іншим співвласником.

Отже, процедура внесення суми відшкодування вартості частини майна на депозит суду, з одного боку, є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв'язку з припиненням її права на частку у спільному майні, а з іншого боку, є технічною функцією щодо забезпечення виконання позивачем у справі своїх зобов'язань перед відповідачем.

Неврахування положень ч. 2 ст. 365 ЦК України, яка вимагає обов'язкове попереднє внесення позивачем вартості частки на депозитний рахунок суду є підставою для скасування рішення суду (аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 02.07.2014р. № 6-68 цс 14, від 24.02.2016р. № 6-2784, цс 15).

На час розгляду справи не убачається доказів узгодження сторонами суми грошової компенсації та попереднього внесення позивачем відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Вимог щодо припинення права на частку у спільному майні в п орядку ст. 365 ЦК України позивач не заявляв, а суд розглядає справу лише в межах заявлених вимог.

За таких обставин відсутні правові підстави для стягнення з одного співвласника на користь другого грошової компенсації вартості частки у спільному майні подружжя.

З огляду на це, суд вважає за необхідне визначити ідеальні частки подружжя у спірному майні без його реального поділу.

За таких обставин суд приходить до висновку, що частка кожного з пожружжя у спірному майні, а сааме: автомобілі та гірці-батут складає по 1/2 частині, залишивши їх у спільній частковій влачності сторін, в зв»язку з чим позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна та зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10, 11,60 ЦПК України, ст.ст. 57,60,70 СК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна та зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину автомобіля марки «Volkswagen T-4», 2001 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, білого кольору, зареєстрований 18.10.2011 року за ОСОБА_1, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу САК 113949.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на ? частину автомобіля марки «Volkswagen T-4», 2001 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, білого кольору, зареєстрований 18.10.2011 року за ОСОБА_1, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу САК 113949.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину надувної гірки-батут моделі «Прокатись», розміром 11х6х7.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на ? частину надувної гірки-батут моделі «Прокатись», розміром 11х6х7.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлений 27.03.2017 року.

СУДДЯ