Номер провадження: 22-ц/785/2040/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Ващенко Л. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.03.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого Ващенко Л.Г.

суддів Колеснікова Г.Я. Плавич Н.Д.

при секретарі Ярахмедові Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 10 березня 2015 року у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 «Надра» до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИЛА:

29.05.2014 року, публічне акціонерне товариство ОСОБА_3 "Надра" /правонаступник відкритого акціонерного товариства/, (далі-Банк) звернулось із позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 91 820,05 доларів США еквівалент 01 080 218,91 гривень.

Позов обґрунтовано тим, що 17.07.2008 року між ОСОБА_5 і ОСОБА_4 укладено кредитний договір № 05/07/2008/840-К/501 (далі-кредитний договір) за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 60 088 доларів США. У забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, між ОСОБА_5 і ОСОБА_2 17.07.2008 року укладено договір поруки, згідно умов якого поручитель зобовязалась відповідати перед ОСОБА_5, як солідарний боржник, за належне виконання позичальником умов кредитного договору.

Посилаючись на те, що позичальник належним чином не виконував умови кредитного договору, порушував строк сплати кредиту та процентів, а у подальшому припинив погашення кредиту, у звязку з чим за ним утворилась заборгованість з повернення кредиту та процентів, за порушення умов зобовязання ОСОБА_3 нарахував неустойку у вигляді пені, поручитель несе солідарну відповідальність разом із позичальником за порушення умов кредитного договору, позивач просив позов задовольнити.

Представник позивача і відповідачі не приймали участі в судовому засіданні у суді першої інстанції.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 10.03.2015 року позов задоволено: суд стягнув солідарно з позичальника і його поручителя на користь ОСОБА_5 заборгованість у розмірі 91 820,05 доларів США еквівалент 01 080 218,91 гривень і судові витрати.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у позові до ОСОБА_2, посилаючись на незаконність рішення суду у частині стягнення заборгованості з поручителя, припинення поруки, порушення вимог закону щодо стягнення пені в іноземній валюті.

У засіданні колегії суддів: представник ОСОБА_2 скаргу підтримав; представник ОСОБА_5 скаргу не визнала.

Відповідач ОСОБА_4 у засідання колегії суддів не зявився.

Рішення суду від 10.03.2015 року за апеляційною скаргою позичальника ОСОБА_4 апеляційним судом не переглядалось (а.с.82-99).

Рішення суду першої інстанції у частині вимог до поручителя ОСОБА_2 підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення на підставі ст. 309 ч.1 п.п.3,4 ЦПК України.

За змістом ст. 309 ч.1 п.п.3,4 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду і ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

ОСОБА_5 просив стягнути із позичальника ОСОБА_4 і його поручителя ОСОБА_2 заборгованість у солідарному порядку в розмірі 91 820,05 доларів США еквівалент 01 080 218,91 гривень з тих підстав, що між сторонами існують зобовязання, які виникли на підставі кредитного договору та договору поруки, які позичальник належним чином не виконує, допустив заборгованість з повернення кредиту й сплати процентів (а.с.3-6) .

Між сторонами виникли правовідносини із зобовязань, які регулюються нормами ЦК України.

Встановлено, що 17.07.2008 року між ОСОБА_5 і ОСОБА_4 укладено кредитний договір за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 60 088 доларів США на строк до 16.07.2026 року зі сплатою 14,19% річних за користування кредитними коштами (а.с.15-19).

Щомісячна сума мінімально необхідного платежу становить 780 доларів США (п.п.3.3.1 кредитного договору, а.с.15).

Позичальник вносить мінімально необхідний платіж по кредиту, визначений п.п.3.3.1 кредитного договору, щомісячно до 10 числа поточного місяця, а ОСОБА_3 здійснює списання з поточного рахунку на рахунок погашення заборгованості до 12 числа поточного місяця. (п.п.3.3.3 кредитного договору, а.с.16).

ОСОБА_5 вправі вимагати від позичальника дострокового виконання зобовязань щодо повернення кредиту, сплати нарахованих відсотків та інших платежів, передбачених кредитним договором, якщо, зокрема, позичальник не вніс чергові мінімально необхідні платежі у термін, визначений п.3.3.3 кредитного договору (п.4.2.4 кредитного договору, а.с.16).

У забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, між ОСОБА_5 і ОСОБА_2 17.07.2008 року укладено договір поруки №05/07/2008/840-П/501 (далі-договір поруки), згідно умов якого поручитель зобовязалась відповідати перед ОСОБА_5, як солідарний боржник, за належне виконання позичальником умов кредитного договору (п.п.1.1,1.2 договору поруки, а.с.20,21).

Дія договору поруки закінчується належним виконанням позичальником взятих на себе зобовязань за кредитним договором чи виконанням поручителем своїх зобовязань згідно умов договору поруки (п.5.3. договору поруки, а.с.21).

Згідно розрахунків заборгованості, наданих ОСОБА_5, з квітня 2010 року позичальник став порушувати умови кредитного договору шляхом несплати чергових платежів з погашення кредиту (а.с.13).

Наведене свідчить про те, що в травні 2010 року у ОСОБА_5 виникло право на дострокове стягнення кредитного заборгованості.

Із позовом до суду за захистом порушеного права до позичальника і його поручителя ОСОБА_5 звернувся у травні 2014 року (а.с.3-47).

Колегія суддів відмовляє ОСОБА_5 у позові до поручителя ОСОБА_2 зважаючи на наступне.

Відповідно до ст. 554 ч.1 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Порука припиняється після закінчення строку, встановленого у договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не пред'явить вимоги до поручителя (ст 559 ч.4 ЦК України).

Строк дії договору поруки, визначений ст. 559 ч.4 ЦК України, не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора та суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку, який є преклюзивним, жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту права /шляхом пред'явлення позову/, кредитор вчиняти не може.

Виходячи з положень другого речення ч.4 ст. 559 ЦК України, вимога до поручителя про виконання ним солідарного із боржником обов'язку за договором має бути пред'явлена до суду у межах строку дії договору поруки, тобто протягом шести місяців з часу настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням /якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами/ або з дня, встановленого кредитним договором для дострокового погашення кредиту, у порядку реалізації кредитором свого права, передбаченого ст. 1050 ч.2 ЦК України.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобовязань, застосоване у другому реченні ч. 4 ст. 559 ЦК України словосполучення пред'явлення вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, як умови чинності поруки, слід розуміти пред'явлення кредитором, у встановленому законом порядку, протягом зазначеного строку саме позовної заяви, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення, при цьому, не виключає можливість пред'явленння кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутись з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання.

Сплив 6-ти місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся із позовом до поручителя.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до умов кредитного договору позичальник зобов'язався повернути кредит у повному розмірі в строк до 16.07.2026 року, при цьому, погашення мало відбуватись по 10 число кожного місяця мінімально необхідним платежем, згідно п.п.3.3.1, 3.3.3 кредитного договору, а.с.15,16).

Договір поруки не зазначає про час його припинення (а.с.20.21).

ОСОБА_6 умовами кредитного договору погашення кредиту мало відбуватись щомісячно по 10 число кожного місяця мінімально необхідним платежем, з квітня 2010 року позичальник припинив здійснювати погашення кредиту, тобто позичальник порушив умови зобов'язання і допустив заборгованість, з травня 2010 року у ОСОБА_5 виникло право протягом 6-ти місяців з часу виявлення порушення, тобто у період з 11.05.2010 року по 11.11.2010 року, звернутись до суду із позовом про стягнення заборгованості з поручителя ОСОБА_2

Між тим, із позовом про стягнення заборгованості з поручителя ОСОБА_5 звернувся у травні 2014 року.

ОСОБА_6 своєчасно не скористався своїм правом на звернення із позовом до поручителя, виходячи з вимог ст. 559 ч.4 ЦК України, договір поруки між ОСОБА_5 і ОСОБА_2 з лисиопада 2010 року припинив свою дію, у звязку з чим у ОСОБА_5 відсутнє право на стягнення заборгованості з поручителя.

Зважаючи на викладене, колегія суддів відмовляє ОСОБА_5 у позові до поручителя про стягнення заборгованості.

Заперечення представника ОСОБА_5 в засіданні колегії з посиланням на те, що досудова письмова вимога направлена позичальнику в травні 2014 року не заслуговують на увагу, оскільки порушення зобовязання мало місце в квітні 2010 року, і, оскільки умовами кредитного договору погашення кредиту мало відбуватись черговими щомісячними платежами, саме в травні 2010 року у ОСОБА_5 виникло право протягом 6-ти місяців звернутись в суд із позовом до поручителя ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Апеляційна скарга представника ОСОБА_2 підлягає задоволенню частково.

За відсутності апеляційної скарги ОСОБА_4, колегія суддів не вправі втручатись в рішення суду, яким вирішені вимоги ОСОБА_5 до позичальника.

ОСОБА_4, у встановленому законом порядку, не уповноважував представника поручителя ОСОБА_2 на представництво його інтересів в суді апеляційної інстанції..

Приймаючи до уваги, що рішення суду першої інстанції у частині стягнення заборгованості і судових витрат з позичальника не відповідає обставинам справи та вимогам закону, апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду у частині скасуванню з прийняттям нового рішення.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.п.3,4, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 10 березня 2015 року у частині стягнення заборгованості у солідарному порядку з поручителя ОСОБА_2 і судових витрат скасувати.

Відмовити публічному акціонерному товариству ОСОБА_3 «Надра» у позові до поручителя ОСОБА_2 про стягнення заборгованості у солідарному порядку за кредитним договором №05/07/2008/840-К/501 від 17.07.2008 року і договором поруки №05/07/2008/840-П/501 від 17.07.2008 року.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення.

Рішення апеляційного суду може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України із розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської області Л.Г. Ващенко

ОСОБА_7

ОСОБА_8