АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/5/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 39 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2017 року м. Черкаси

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4
секретарОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 ОСОБА_8, ОСОБА_9

за участю:

позивача ОСОБА_10

представника позивача ОСОБА_11

представників відповідачів ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14

третьої особи ОСОБА_15

представника третьої особи ОСОБА_16

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_17 правонаступниками якого є ОСОБА_18 та ОСОБА_19, на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 25 березня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_10 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_20 до ОСОБА_17, треті особи: Орган опіки та піклування Черкаської міської ради, приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_15, про визнання заповіту та свідоцтва недійсними, -

в с т а н о в и л а :

У січні 2015 року ОСОБА_10 звернулась до суду із вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона з 2003 року по 2012 рік перебувала у шлюбі із ОСОБА_21, від якого мають сина ОСОБА_22, ІНФОРМАЦІЯ_1. Під час шлюбу ними була придбана квартира № 129 в м. Черкаси по вул. Ярославська, 22.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 22.06.2012 року шлюб було розірвано та поділено спільне майно: виділено та визнано право власності за ОСОБА_10 та ОСОБА_21 по 1/2 частині вказаної квартири, а також встановлено порядок користування квартирою.

06.12.2012 року на підставі договору дарування частки квартири ОСОБА_21 передав у власність ОСОБА_23 належну йому 1/2 частину спірної квартири. Після набуття права власності ОСОБА_23 зареєструвала місце проживання відповідача ОСОБА_17 у зазначеній частині квартири.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 18 березня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 27 травня 2013 року, договір дарування частини квартири визнано нікчемним.

24 липня 2013 року між ОСОБА_23 та ОСОБА_21 в процесі виконання рішення Черкаського районного суду м. Черкаси від 04.07.2013 року про стягнення з ОСОБА_21 на користь ОСОБА_23 заборгованості в розмірі 85000 грн. та судових витрат в сумі 850 грн. було укладено мирову угоду, за умовами якої ОСОБА_21 в рахунок погашення заборгованості передає ОСОБА_23 у власність ? частку трикімнатної квартири АДРЕСА_1. Дана мирова угода була затверджена ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 09 вересня 2013 року.

23 січня 2014 року ОСОБА_23 склала заповіт на користь свого сина відповідача у справі ОСОБА_17 на належну їй на підставі вище зазначеної ухвали суду 1/2 частину спірної квартири.

03 березня 2014 року ОСОБА_23 померла, а на імя відповідача 27.10.2014 року було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом.

Позивачка вважає, що на час складання заповіту та на момент відкриття спадщини померла ОСОБА_23 не була власником частини спірної квартири, тому не мала права її відчужувати.

Враховуючи наведене, ОСОБА_10 просила суд визнати недійсним заповіт, складений померлою 03.03.2014 року ОСОБА_23 на користь ОСОБА_17; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом видане 27.10.2014 року на імя ОСОБА_17, та зобовязати приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_15 виключити запис з реєстру нотаріальних дій № 1749 від 27.10.2014 року про реєстрацію свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 23.01.2014 року.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 25 березня 2015 року позов задоволено частково.

Визнано недійсним заповіт, складений ОСОБА_23 23.01.2013 року (вірним є 23.01.2014 року) та посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_15, зареєстрований у реєстрі за № 122, спадкова справа № 14/2014.

Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 27.10.2014 року відносно 1/2 частини квартири АДРЕСА_1, видане приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_15, зареєстроване у реєстрі за № 1749.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, 06 квітня 2015 року ОСОБА_17 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального права просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

24 квітня 2015 року було відкрито апеляційне провадження та справу призначено до розгляду.

18 серпня 2015 року ОСОБА_17 помер, а тому ухвалою суду від 18 серпня 2015 року провадження у даній справі було зупинено до залучення до участі у справі правонаступника.

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 26 квітня 2016 року залучено ОСОБА_18 та ОСОБА_24 до участі в розгляді апеляційної скарги ОСОБА_17 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 25 березня 2015 року, як правонаступників ОСОБА_17, померлого 18.08.2015 року.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обгрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону ухвалене судове рішення не відповідає.

Відповідно до вимог ст.309 ЦПК України, Підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, а також розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні рішення судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, що викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглядав справу.

Задовольняючи позовні вимоги позивача ОСОБА_10, визнаючи недійсним заповіт, складений ОСОБА_23 23.01.2014 року та посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_15, зареєстрований у реєстрі за № 122, спадкова справа № 14/2014 і недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 27.10.2014 року відносно 1/2 частини квартири АДРЕСА_1, видане приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_15, зареєстроване у реєстрі за № 1749, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_23 на час складення заповіту та на час відкриття спадщини не була власником частини спірної квартири, тому не мала права її відчужувати, а сам заповіт та свідоцтво про право на спадщину за заповітом суперечать вимогам закону і порушують права неповнолітнього ОСОБА_20

При цьому суд першої інстанції виходив з того, відповідно до ч.5 ст.216 ЦК України, вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути предявлена будь-якою заінтересованою особою.

Встановлено, що позивачка ОСОБА_25 з 2003 року по 2012 рік перебувала у шлюбі з ОСОБА_21, в якому вони мають сина ОСОБА_22, ІНФОРМАЦІЯ_1. За час шлюбу ними була придбана квартира АДРЕСА_2.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 22.06.2012 року шлюб між ними було розірвано та поділено спільне майно, а саме: виділено і визнано право власності за ОСОБА_21 та ОСОБА_10 по 1/2 частині квартири АДРЕСА_3, за кожним.

Визначено порядок користування квартирою, виділивши в користування ОСОБА_10 з неповнолітнім сином ОСОБА_22 кімнати площею 17,2 кв.м. та 12,9 кв.м.; ОСОБА_21 кімнату площею 12,2 кв.м., інші приміщення квартири залишено в спільному користуванні. (т.1 а.с. 82-84).

На підставі договору дарування 06.12.2012 року ОСОБА_21 безоплатно передав у власність ОСОБА_23 належну йому 1/2 частину вказаної квартири (т.1 а.с.9-11).

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 18.03. 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 27.05.2013 року, визнано нікчемність вказаного договору дарування (т.1 а.с. 13-14, 18-19).

19.06.2013 року ОСОБА_23 звернулась до Черкаського районного суду Черкаської області з позовом до ОСОБА_21 про стягнення заборгованості за розпискою від 01.08.2012 року в розмірі 85000 грн. і рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 04.07.2013 року позов було задоволено.

В ході виконання зазначеного рішення суду про стягнення з ОСОБА_21 на користь ОСОБА_23 заборгованості в сумі 85000 грн. та судових витрат в сумі 850 грн.- 24.07.2013 року було укладено мирову угоду, за умовами якої ОСОБА_21 передає ОСОБА_23 у власність ? частину трикімнатної квартири АДРЕСА_3 в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_21 перед ОСОБА_23 (т.1 а.с.20-21).

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 09.09.2013 року визнано мирову угоду між ОСОБА_23 та ОСОБА_21, укладену 24.07.2013 року в процесі виконання рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 04.07.2013 року (т.1 а.с. 17).

23.01.2014 року ОСОБА_23 склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_15, яким заповіла синові ОСОБА_17 всю належну їй частку у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 80).

03.03.2014 року ОСОБА_23 померла.

Спадщину після померлої ОСОБА_23 прийняв її син ОСОБА_17

Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 27.10.2014 року, спадщина, на яку видане свідоцтво складається з 1/2 частки у праві власності на квартиру АДРЕСА_2, яка належала померлій ОСОБА_23 на підставі ухвали Придніпровського районного суду м. Черкаси від 09.09.2013 року (т.1 а.с. 7).

Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 03 лютого 2015 року скасовано ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 09 вересня 2013 року про затвердження мирової угоди, а питання про розгляд заяви представника боржника ОСОБА_21 ОСОБА_12 про визнання мирової угоди від 24 липня 2013 року передано на новий розгляд до Придніпровського районного суду м. Черкаси (т.1 а.с. 78-79).

Згідно ч.1 ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Нормами ч.2 ст.215 ЦК України встановлено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Згідно зі ст.1218 ЦК України, спадщина складається з усіх прав та обовязків, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини.

Частина 1 ст.1257 ЦК України, встановлює, що заповіт складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт складений з порушенням вимог його форми та посвідчення, є нікчемним.

Нормами ст.1301 ЦК України врегульовано, що свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до розяснень, які містяться в абз. 3 п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших обставин, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у звязку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб, тощо.

Оскільки ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 09.09.2013 року про затвердження мирової угоди, ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 03.02. 2015 року скасовано, посилаючись на те, що для укладення правочину, який стосується прав дитини, за законом обовязковою є згода органу опіки та піклування, що відповідно до п.1 ч.2 ст.177 СК України, ст.17 ЗУ «Про охорону дитинства», батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування вчиняти правочини щодо її майнових прав, в т.ч. укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, в тому числі договори щодо поділу або обміну житлового будинку, квартири, що при укладенні мирової угоди від 24.07.2013 року згода органу опіки та піклування була відсутня - суд першої інстанції прийшов до висновку про визнання недійсним заповіту, складеного ОСОБА_23 23.01.2013 року (вірним є 23.01.2014 року) та визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 27.10.2014 року відносно 1/2 частини квартири АДРЕСА_1, видане приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_15, зареєстроване у реєстрі за № 1749.

З даним висновком не погоджується колегія суддів, оскільки ОСОБА_23 на час складення заповіту та на час відкриття спадщини була власником частини спірної квартири, перешкод для складення заповіту не було, а сам заповіт та свідоцтво про право на спадщину за заповітом не суперечать вимогам закону і не порушують права неповнолітнього ОСОБА_20, виходячи з наступного.

Встановлено, що позивачка ОСОБА_25 з 2003 року по 2012 рік перебувала у шлюбі з ОСОБА_21, в якому вони мають сина ОСОБА_22, ІНФОРМАЦІЯ_1 і за час шлюбу ними була придбана квартира АДРЕСА_2.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 22.06.2012 року шлюб між ними було розірвано та поділено спільне майно, а саме: виділено і визнано право власності за ОСОБА_21 та ОСОБА_10 по 1/2 частині квартири АДРЕСА_3, за кожним та визначено порядок користування квартирою, а саме: виділено в користування ОСОБА_10 з неповнолітнім сином ОСОБА_22 кімнати площею 17,2 кв.м. та 12,9 кв.м.; ОСОБА_21 кімнату площею 12,2 кв.м., інші приміщення квартири залишено в спільному користуванні (т.1 а.с. 82-84).

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 04.07.2013 року позов ОСОБА_23 до ОСОБА_21 про стягнення заборгованості в сумі 85000 грн. та судових витрат в сумі 850 грн. було задоволено.

В ході виконання зазначеного рішення суду 24.07.2013 року було укладено мирову угоду, за умовами якої ОСОБА_21 передав ОСОБА_23 у власність ? частину трикімнатної квартири АДРЕСА_3 в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_21 перед ОСОБА_23 (т.1 а.с.20-21). Дана мирова угода була визнана ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 09.09.2013 року. (т.1 а.с. 17).

Встановлено, що заповіт ОСОБА_23 склала 23.01.2014 року, який посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_15, відповідно до якого, вона заповіла синові ОСОБА_17 всю належну їй частку у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 80).

На час складення заповіту 23.01.2014 року, як і на час своєї смерті 03.03.2014 року, ОСОБА_23 була власником ? частки у праві власності трикімнатної квартири АДРЕСА_3, що підтверджується також реєстрацією у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, зареєстроване 19.11.2013 року, номер запису про право власності 3670270, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 01, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №13924294, виданого Реєстраційною службою Черкаського міського управління юстиції в Черкаській області 04.12.2013 року.(т.1 а.с.7), а тому твердження позивача та висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_23 не була власником ? частки у праві власності трикімнатної квартири АДРЕСА_3 є помилковим і не підтверджується матеріалами справи. Перешкод для складення ОСОБА_23 заповіту 23.01.2014 року не було.

ОСОБА_23 була власником ? частки у праві власності трикімнатної квартири АДРЕСА_3 також і на час своєї смерті 03.03.2014 року та на час прийняття спадщини після її смерті, її сином ОСОБА_17 і отримання останнім свідоцтва про право на спадщину за заповітом 27.10.2014 року. (т.1 а.с. 7). ОСОБА_23 мала право розпоряджатися своїм майном у відповідності до вимог ст.ст.316,317,319 ЦК України в тім числі і заповідати своє майно ст.ст.1233,1234 ЦК України. Оспорюваний заповіт відповідає вимогам ст.ст.1247,1248,1253 ЦК України.

З позовом до суду позивач звернулася лише 17.01.2015 року (т.1 а.с.2-6).

Скасування ухвали Придніпровського районного суду м. Черкаси від 09.09.2013 року про затвердження мирової угоди відбулося 03.02.2015 року по ухвалі апеляційного суду Черкаської області та питання про розгляд заяви представника боржника ОСОБА_21 ОСОБА_12 про визнання мирової угоди від 24.07.2013 року передано на новий розгляд до Придніпровського районного суду м. Черкаси (т.1 а.с. 78-79), а рішення (ухвала) про відмову в затвердженні мирової угоди прийнято Придніпровським районним судом м. Черкаси 27.07.2015 року.

Колегія суддів не погоджується також з твердженням позивача та висновком суду першої інстанції про те, що складеним ОСОБА_23 заповітом 23.01.2014 року та свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 27.10.2014 року порушуються права та інтереси неповнолітнього ОСОБА_20

Так, рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 22.06.2012 року поділено спільне майно, а саме: виділено і визнано право власності за ОСОБА_21 та ОСОБА_10 по 1/2 частині квартири АДРЕСА_3, за кожним та визначено порядок користування квартирою, виділивши в користування ОСОБА_10 з неповнолітнім сином ОСОБА_22 кімнати площею 17,2 кв.м. та 12,9 кв.м.; ОСОБА_21 кімнату площею 12,2 кв.м., інші приміщення квартири залишено в спільному користуванні. Визначений судом порядок користування квартирою не змінився, право користування квартирою неповнолітнього не порушено, а право власності на зазначену квартиру чи її частину за неповнолітнім не встановлено, не відбулося і відчуження спірної квартири.

Колегія суддів приходить до висновку, що у суду першої інстанції були відсутні правові підстави для визнання заповіту та свідоцтва про право на спадщину за заповітом недійсними в тім числі з підстав зазначених в ст.ст.203,215,1257,1301 ЦК України.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до не обгрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог та визнання недійсними заповіту і свідоцтва про право на спадщину за законом відносно ? частини квартири АДРЕСА_1, при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права, а тому колегія суддів аеляційну скаргу ОСОБА_17 правонаступниками якого є ОСОБА_18 та ОСОБА_26 задовольняє, рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 25 березня 2015 року у даній справі скасовує та ухвалює нове, яким в задоволенні позову ОСОБА_10 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_20 до ОСОБА_17, правонаступниками якого є ОСОБА_18 та ОСОБА_26, треті особи: Орган опіки та піклування Черкаської міської ради, приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_15, про визнання заповіту та свідоцтва недійсними відмовляє.

Колегія суддів звертає увагу суду першої інстанції щодо допущеної описки в даті складення заповіту ОСОБА_23 в мотивувальній та резолютивній частині рішення (2013 року замість 2014 року), яка може бути виправлена в порядку ст. 219 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати ,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_17 правонаступниками якого є ОСОБА_18 та ОСОБА_19 задовольнити.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 25 березня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_10 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_20 до ОСОБА_17, правонаступниками якого є ОСОБА_18 та ОСОБА_19, треті особи: Орган опіки та піклування Черкаської міської ради, приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_15, про визнання заповіту та свідоцтва недійсними скасувати та ухвалити нове.

В задоволенні позову ОСОБА_10 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_20 до ОСОБА_17, правонаступниками якого є ОСОБА_18 та ОСОБА_19, треті особи: Орган опіки та піклування Черкаської міської ради, приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_15, про визнання заповіту та свідоцтва недійсними відмовити.

Рішення набирає чинності з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :