Справа № 487/216/17
Провадження № 2/487/783/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.03.2017 року

Заводський районний суд м. Миколаєва у складі:головуючого- судді Павлової Ж.П.,секретаря Табунщик К.С.,за участю позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2, представника позивачів ОСОБА_3,представників відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5, розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Миколаївського обласного будинку дитини та Органу опіки та піклування виконкому Миколаївської міської ради про повернення дитини,

В С Т А Н О В И В

16.01.2017 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом про повернення дитини, посилаючись на те, що вони є батьками малолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, якого за рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 14.06.2016 року відібрано та передано відповідачу. В подальшому дитину помістили до Миколаївського обласного будинку дитини. Вказують на те, що за час знаходження дитини в Миколаївському будинку дитини вони відвідували сина, спілкувалися з ним, у них нормальні стосунки і вони хочуть виховувати і утримувати сина. Посилаються на те, що обоє вони працевлаштовані, наміру в подальшому вживати алкогольні напої в них немає, матеріально забезпечені, для дитини створені належні побутові умови. Просили позов задовольнити та повернути їм сина.

В судовому засіданні позивачі та їх представник підтримали позовні вимоги, наполягали на задоволенні позову.

Представники відповідачів ОСОБА_7 обласного будинку дитини та Органу опіки та піклування виконкому Миколаївської міської ради в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили відмовити в здоволені позову, посилаючись на те , що спиртними напоями вони продовжують зловживати,офіційно ОСОБА_2 не працює, порушує громадський порядок за місцем проживання, про що надходять скарги на неї від сусідів. Тому таке повернення малолітньої дитини не буде відповідати інтересам дитини.

Вислухавши пояснення сторін, покази свідків та дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі обставини та відповідні правовідносини.

Так, судом встановлено,що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками малолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, якого за рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 14.06.2016 року відібрано та передано відповідачу. В подальшому дитину помістили до Миколаївського обласного будинку дитини. Приймаючи рішення суд виходив з того, що батьки часто вживають алкогольні напої, між ними виникають конфліктні ситуації. Дитина знаходиться в колі нетверезих осіб, без належного піклування,

що могло спричинити загрозу його життю та здоров*ю. Часто малолітній ОСОБА_6 залишається з бабусею.

Відповідно до листа Миколаївського обласного будинку дитини від 30.03.2017 року батьки відвідують малолітнього ОСОБА_6 постійно на протязі 2016 та 2017 року.

Допитана в якості свідка ОСОБА_8 суду показала , що є прабабусею малолітнього ОСОБА_6 та бабусею ОСОБА_1 Фактично батьки дитини не проживають однією сім*єю більше одного місяця. ОСОБА_2 продовжує зловживати спиртними напоями, часто дитина залишалася в неї, оскільки мати працює на полях.

Покази свідка ОСОБА_9 суд розцінює критично, оскільки вказана особа не зареєстрована за адресою мешкання позивачки ОСОБА_2 та доказів її проживання за однією адресою із нею суду не надала. Не змогла вказаний свідок навіть назвати прізвище особи, в якої вона нібито наймає житло в будинку по вул. Космонавтів, 132-А.

Відповідно до характеристик з останнього місця роботи ОСОБА_2 , а саме з КУ Миколаївський зоопарк, де вона пропрацювала з 07.10.2016 року по 06.12.2016р. та дільничного інспектора міліції вона характеризується негативно, продовжує зловживати спиртними напоями, підтримує зв*язок з особами, які ведуть антигромадський спосіб життя.За час її роботи в КУ Миколаївський зоопарк неодноразово з*являлась на роботу в стані сильного алкогольного спяніння, про що було складено акт від 07.11.2016року.

Відповідно до характеристик дільничного інспектора поліції Інгульського ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_1 також характеризується з негативної сторони, зловживає спиртними напоями, підтримує зв*язок з особами , які ведуть антигромадянський спосіб життя, відносно нього надходять скарги щодо порушення громадського порядку і безпеки.Також встановлено, що ОСОБА_1 був прийнятий вантажником з 11.10.2016 року на ВТФ"Велам". З 27.02.2017 року по 20.03.2017 рік на роботу не з*являється, був помічений у стані алкогольного спяніння.

Відповідно до акту обстеження умов проживання, складеного головним спеціалістом служби у справах дітей адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради від 10.03.2017 року , складеного зі слів сусідів, ОСОБА_2 продовжує систематично вживати алкогольні напої, з її кімнати, де вона проживає ,постійно чути сварку, нецензурну лайку та крики.

Частиною 3 статті 170 СК України встановлено, що якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини.

Згідно із ст.3 «Конвенції про права дитини», прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року (набрала чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Положеннями норм Сімейного кодексу України встановлено, що кожний із батьків зобов'язаний піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, проявляти у відношенні неї батьківське піклування, зобов'язаний виховувати та утримувати дитину до її повноліття. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ст.ст. 150, 151, 152, 155 Сімейного кодексу України).

Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального,культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно із ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами (ч.2 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків, і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Таким чином, судом встановлено, що причини, які перешкоджали належному вихованню дитини та з яких у позивачів рішенням суду

відібрано малолітнього ОСОБА_6, 23.10.2013 року народженя не відпали. Так, ОСОБА_10 та ОСОБА_2 разом однією сім*єю не проживають, проживають окремо за різними адресами, спосіб життя вони не змінили , не створили належних умов для проживання та виховання дитини, за місцем мешкання характеризується негативно , органи опіки та піклування в інтересах малолітньої дитини вважають не доцільним повернення дитини батькам.

За таких підстав позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10,60,212,213,215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволені позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Миколаївського обласного будинку дитини та Органу опіки та піклування виконкому Миколаївської міської ради про повернення дитини відмовити.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 640 грн.

Рішення набуває законної сили через 10 днів після його проголошення. Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області в порядку визначеної ст.294 ,ст.295 ЦПК України.

СУДДЯ Ж.П.ПАВЛОВА