Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.01.2017 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області

в складі головуючого судді - Леміш О.М

при секретарі - Химинець О.Я

з участю представника відповідача ОСОБА_1І

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Ужгород цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування збитків та стягнення моральної шкоди , -

Встановив:

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування збитків та стягнення моральної шкоди . Свій позов позивачка мотивувала тим, що отримавши у спадщину домоволодіння розташоване за адресою Ужгородський р-н с. Гайдош № 26, вона , на протязі певного періоду вирішила привести в порядок всі документи що до права на земельну ділянку яка розташована біля вищевказаного домоволодіння на праві Державного акту на право приватної власності на землю серія ЗК -012-12784 , отриманого на підставі рішення 11 сесії 22 скликання Киблярівської сільської ради народних депутатів від 25.03.1998 року виданого на імя ОСОБА_4 і для цього виготовити технічну документацію для присвоєння ділянці кадастрового номеру.

Отримавши у спадщину земельну ділянку, при обмірах ділянки, позивач виявила що її право було порушене тим, що її сусід ОСОБА_3 самовільно захопив частину виділеної їй земельної ділянки та поставив огорожу(межовий знак). Після чого Позивач звернулась до відповідача з усною претензією що до порушення її права власності і вони спільно досягли згоди що Позивач зробить уступку відповідачу , задля того щоб не руйнувати огорожу, а Відповідач в свою чергу не буде чинити перепони в користуванні земельною ділянкою та погодження меж. В подальшому коли була виготовлена технічна документація на земельну ділянку Відповідач з невідомої причини, почав перешкоджати реалізації права власності Позивача, а саме відмовляється підписувати межі, чим унеможливлює виготовлення технічної документації із землеустрою що до встановлення меж земельної ділянки в натурі.

Для вирішення спору з Відповідачем, Позивачка подала до суду позовну заяву про встановлення меж та порядку користування земельною ділянкою яка була задоволена та було прийнято рішення від 01.09.2015 року яким зобовязано ОСОБА_3 усунути перешкоди ОСОБА_2 у користуванні земельною ділянкою за адресою: Ужгородський р-н, с. Гайдош, 26, шляхом демонтажу самовільно збудованої ним огорожі та не чинити перешкод у майбутньому. Вказане рішення набуло законної сили в вересні 2015 року.

В процесі судового засідання Позивачка понесла ряд витрат повязаних з вирішенням спору на загальну суму 11 320,60 грн.(одинадцять тисяч триста двадцять грн. 60 коп.) з яких: Юридичних послуг - 7000,00грн , Комісія банку при оплаті юридичних послуг - 70,00грн., За надання висновку земельно-технічної експертизи - 2800,00грн., За встановлення меж земельної ділянки в натурі - 1200,00 грн., Судовий збір - 243,60грн., Комісія банку при оплаті судового збору - 7,00 грн.

Таким чином, оскільки судом при винесенні рішення не було стягнуто судові витрати , позивачка просить суд стягнути на її користь такі.

Окрім того , позивачка зазначає, що неправомірними діями відповідача позивачу завдано моральної шкоди, яка виразилась у негативних емоціях та переживаннях, неможливості нормального користування власним майном, порушення звичного способу життя, необхідності докладання додаткових зусиль для його нормалізації протягом декількох років.

Отже ОСОБА_2Ю ., окрім стягнення судових витрат , просила на її користь стягнути заподіяну їй моральну шкоду , яку вона оцінила 11 000,00 грн.

В судове засідання позивачка не з"явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена.

Разом з тим, від представника позивача да суду надійшла заява про розгляд справи у їх відсутності.

Предстаник відповідача по сраві в судовому засіданні проти позову заперечила, просила суд відмовити в його задоволенні.

Заслухавши позицію учасників процесу, дослідивши матеріали справи , оцінивши належність та допустимість кожного доказу, суд при приходить до висновку про вдмову в задоволенні даного позову з огляду на наступне.

Так, судом встановлено, що між ОСОБА_2Ю та ОСОБА_3Ю виник спір, для вирішення якого позивачка подала до суду позовну заяву про встановлення меж та порядку користування земельною ділянкою яка була задоволена та було прийнято рішення від 01.09.2015 року яким зобовязано ОСОБА_3 усунути перешкоди ОСОБА_2 у користуванні земельною ділянкою за адресою: Ужгородський р-н, с. Гайдош, 26, шляхом демонтажу самовільно збудованої ним огорожі та не чинити перешкод у майбутньому. Вказане рішення набуло законної сили в вересні 2015 року.

В процесі судового засідання Позивачка понесла ряд витрат повязаних з вирішенням спору на загальну суму 11 320,60 грн.(одинадцять тисяч триста двадцять грн. 60 коп.) з яких: Юридичних послуг - 7000,00грн , Комісія банку при оплаті юридичних послуг - 70,00грн., За надання висновку земельно-технічної експертизи - 2800,00грн., За встановлення меж земельної ділянки в натурі - 1200,00 грн., Судовий збір - 243,60грн., Комісія банку при оплаті судового збору - 7,00 грн.

При винесенні вищевказаного рішення, судом не було вирішено питання щодо понесених ОСОБА_2Ю судових витрат.

Ст. 59 Конституції України закріплено принцип, згідно з яким кожен має право на правову допомогу.

Частина перша статті 88 ЦПК України передбачає, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Відповідно до ч. 1ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи.

Згідно з п. 3ст. 79 ЦПК України, до витрат, повязаних з розглядом судової справи належать витрати на правову допомогу.

Разом з тим, згідно зі ст.ст.79, 86 ЦПК України до судових витрат належать витрати, повязані з проведенням судових експертиз.

Положеннями ст. 84 ЦПК України передбачено, що витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони.

Відповідно до вимог вище зазначених норм процесуального закону та роз'яснень постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року № 10 - витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені, а відсутність документального підтвердження на правову допомогу та розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Відповідно до п.4 ст.220 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Отже , з наведеного вбачається, що законодавством України передбачено процедуру повернення судових витрат шляхом звернення з заявою про додаткове рішення суду, в межах справи яка розглядалась та по якій було винесено рішення , а тому позов в даній частині до задоволення не підлягає.

Окрім наведеного обгрунтовуючт свої позовні вимоги , ОСОБА_2Ю вказувала на те, що неправомірними діями відповідача їй завдано моральної шкоди, яка виразилась у негативних емоціях та переживаннях, неможливості нормального користування власним майном, порушення звичного способу життя, необхідності докладання додаткових зусиль для його нормалізації протягом декількох років , яку вона оцінила 11 000,00 грн.

Відповідно до ст. 23 ЦК України Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

В п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» також зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Зокрема, необхідно зясувати, чи підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Вищезазначене законодавство, а також роз'яснення Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року із змінами від 25.05.2001 року "Про судову практику" по справам про відшкодування моральної (немайновоі) шкоди» пов'язують факт заподіяння моральної шкоди не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв'язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.

Поряд з цим, факт звернення до суду з вимогами про відшкодування моральної шкоди покладає на позивача обовязок довести, що зазначені ним втрати немайнового характеру не є абстрактними, а дійсно були понесені позивачем. Відповідно до загальних засад змагальності кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В свою чергу позивачем не доведено в чому саме полягає спричинена йому моральна шкода, з яких міркувань позивач виходив, визначаючи її розмір та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18.12.2009 року передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення.

У відповідності до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищевказані вимоги чинного законодавства, суд приходить до висновку про недоведеність позивачем своїх позовних вимог в частині стягнення коштів за спричинену моральну шкоду.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 209, 212, 214, 215, 218, ЦПК України, суд, -

РІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування збитків та стягнення моральної шкоди - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

З повним рішенням суду сторони можуть ознайомитись через 5 днів.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_5