АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження: 22-ц/790/499/17 Головуючий І інстанції -
Справа № 644/4341/16-ц Клименко А.М.
Категорія: Спори, що виникають із трудових правовідносин Доповідач - Міненкова Н.О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2017 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого: Міненкової Н.О.

суддів: Кокоші В.В.

Пономаренко Ю.А.

за участю секретаря: Лашакової Д.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Орджонікідзевського районного суду Харківської області від 19 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю фірма «Елавус ЛТД» про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні працівника та грошової компенсації втрати частини доходів,-

в с т а н о в и л а:

У травня 2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ТОВ фірма «Елавус ЛТД» про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні працівника, стягнення інфляційних витрат та трьох відсотків річних і просила стягнути з відповідача на її користь: середній заробіток за весь час затримки в розмірі 105 579 грн. 36 коп. з моменту звільнення та по день фактичного розрахунку, а саме з 29 січня 2014 року по 14 грудня 2015 року включно; інфляційні втрати в розмірі 12 671 грн. 76 коп. від суми заборгованості в розмірі 17 477 грн. 62 коп., яка стягнута з відповідача на його користь на підставі судового наказу, виданого Орджонікідзевським районним судом м. Харкова 26 березня 2014 року, що утворились за період з 26 березня 2014 року по 14 грудня 2015 року включно; три відсотка річних в розмірі 903 грн. 57 коп. від суми заборгованості в розмірі 17 477 грн. 62 коп., яка стягнута з відповідача на його користь на підставі судового наказу, виданого Орджонікідзевським районним судом м. Харкова 26 березня 2014 року, що утворились за період з 26 березня 2014 року по 14 грудня 2015 року включно.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду Харківської області від 19 жовтня 2016 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_3 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить, рішення Орджонікідзевського районного суду Харківської області від 19 жовтня 2016 року скасувати, ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що рішення ухвалене з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права, судом не було належним чином здійснено перевірку та оцінку доказів у справі, що призвело до ухвалення незаконного рішення, яке підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Вислухавши доповідь судді - доповідача, пояснення сторін по справі, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. ст. 47, 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно зі ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Таким чином, закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов'язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок виплатити всі суми, що належать йому, у разі невиконання такого обов'язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена ст. 117 КЗпП України відповідальність.

Статтею 233 КЗпП України передбачено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Доводи відповідача про те, що ОСОБА_3 без поважних причин пропустила тримісячний строк на звернення до суду, передбачений ст. 233 КЗпП України, перебіг якого починається з ухвалення судового наказу про стягнення на користь позивача заборгованості із заробітної плати, є безпідставними.

Згідно роз'яснень, що містяться в п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», згідно з якими не проведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 26.12. 2011 року.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка працювала у відповідача на посаді головного технолога - начальника лабораторії по контролю виробництва Харківського опитного цементного заводу і 28 січня 2014 року звільнилась з займаної посади. На момент звільнення позивачу була нарахована заробітна плата та інші доплати, але виплачені в день звільнення не були. 15 грудня 2015 року заборгованість по заробітній платі в розмірі 17 477 грн. 62 коп., яка була стягнута з відповідача на підставі судового наказу, виданого Орджонікідзевським районним судом м. Харкова 26 березня 2014 року, була виплачена позивачу учасником (засновником) відповідача - ТОВ «Центр нерухомості - Рідна Україна».

Установлено, що повний розрахунок із позивачем був проведений лише 15 грудня 2015 року що підтверджується випискою з карткового рахунку Державного ощадного банку. З позовом вона звернулася 20.05.2016 року. Просила поновити строк звернення у суд.

Судова колегія вважає, що строки звернення у суд підлягають поновленню.

Законом встановлено, що правові наслідки спливу строку позовної давності можуть застосовуватись лише у тих випадках, коли буде доведено існування самого суб'єктивного цивільного права і факт його порушення або оспорювання.

Закон не встановлює, як і не може встановлювати ні вичерпного, ні примірного переліку поважних причин пропуску строку позовної давності. Такі причини встановлюються при вирішенні конкретних справ відповідно до норм права, які регулюють конкретні правовідносини, а також з урахуванням вимог добросовісності, розумності і справедливості.

Судовим розглядом було встановлено, що відповідачем було порушено право позивачки на отримання нею у встановлені законом строки нарахованої заробітної плати при звільненні. Заробітна була виплачена позивачці майже через два роки. Підприємство знаходилось у стадії банкрутства, у зв'язку з чим позивачка не мала можливості пред'явити вимоги про стягнення середнього заробітку у тримісячний строк. Вимоги пред'явлені за спливом п'яти місяців.

З уточнених позовних вимог вбачається, що позивачка у встановлені строки звернулась у господарський суд в межах справи про банкрутство, але провадження у справі про банкрутство було припинено і її вимоги були віднесені до 6 -ї черги їх погашення. Господарським судом, крім іншого, зазначено, що позивачка має право звернутися до суду загальною юрисдикції. Рішення господарського суду набрало законної сили 06.04.2016 року, в суд з вимогами про стягнення середнього заробітку позивачка звернулась 20.05.2016 року.

Відповідно до ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Судова колегія вважає, що причини пропуску строків є поважними.

Відповідачем прострочено розрахунок на 685 календарні дні, з яких 470 робочі.

Відповідно до форми ОК-5 УПФУ в Орджонікідзевському районі м. Харкова, сформованої 19.02.2016 року, повними відпрацьованими місяцями є липень та серпень 2013 року, заробітна плата за які склала 5 093,77 грн. та 4 993,15 грн. відповідно.

Виходячи з вказаного розміру заробітної плати, середньо денна заробітна плата позивачки складає 229,25 грн. (5093,77+ 4993,15 грн. - 44 робочі дні). Середній заробіток буде складати 107 747,50 грн. (середньоденна заробітна плата в розмірі 229,25 грн. Х 470 робочих днів затримки розрахунку) .

Відповідно до Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1427 (зі змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 23 квітня 1999 року № 692), компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівникові за період роботи, починаючи з 1 січня 1998 року, якщо індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги за цей період зріс більш як на один відсоток.

Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованої, але не виплаченої працівникові заробітної плати за відповідний місяць на коефіцієнт приросту споживчих цін.

Коефіцієнт приросту споживчих цін визначається як різниця між часткою від ділення індексу споживчих цін в останній місяць перед виплатою суми заборгованості на індекс споживчих цін у тому місяці, за який виплачується заробітна плата, та коефіцієнтом 1.

За наявності зазначених умов у тому самому порядку компенсації підлягає присуджена за рішенням суду сума заробітної плати, якщо ці умови настали у зв'язку з несвоєчасним виконанням рішення.

При цьому колегія суддів виходить з наступного.

За 2014 рік

лютий 2014 17477,62 х 100,6% 100% = 17582, 49 - 17477,62 = 104,87

березень 2014 17477,62 х 102,2% 100% = 17862,13 - 17477,62 = 384,51

квітень 2014 17477,62 х 103,3% 100% = 18054,38 - 17477,62 = 576,76

травень 2014 17477,62x 103,8% 100% = 18141,77 - 17477,62 = 664,15

червень 014 17477,62 х 101,0% 100% = 17652,40 - 17477,62 = 174,78

липень 2014 17477,62 х 100,4% 100% = 17547,53 - 17477,62 = 69,91

серпень 2014 17477,62 х 100,8% 100% = 17617,44 - 17477,62 = 139,82

вересень 2014 17477,62 х 102,9% 100% = 17984,47 - 17477,62 = 506,85

жовтень 2014 17477,62 х 102,4% 100% = 17897,08 - 17477,62 = 419,46

листопад 2014 17477,62x 101,9% 100% = 17809,69 - 17477,62 = 332,07

грудень 2014 17477,62x 103,0% 100% = 18001,95 - 17477,62 = 524,33

Таким чином, компенсація мені втрати частини доходів, у зв'язку з порушенням строків нарахованої, але не виплаченої мені у встановлений термін заробітної плати за період з 01 лютого по 31 грудня 2014 року має становити 3 897 грн. 51 коп.

За 2015 рік

січень 2015 17477,62x 103,1% 100%= 18019,43 - 17477,62 = 541,81

лютий 2015 17477,62x 105,3% 100% = 18403,93 - 17477,62 = 926,31

березень 2015 17477,62 х 110,8% 100% = 19365,20 - 17477,62 = 1887,58

квітень 2015 17477,62 х 114,0% 100% = 19924,49 - 17477,62 = 2446,87

травень 2015 17477,62x 102,2% 100% = 17862,13 - 17477,62 = 384,51

червень 2015 17477,62 х 100,4% 100% = 17547,53 - 17477,62 = 69,91

липень 2015 не ідексується індекс інфляції

серпень 2015 не ідексується індекс інфляції

вересень 2015 17477,62 x 102,3% 100% = 17879,61 17477,62 + 401,99

жовтень 2015 не ідексується індекс інфляції не перевищує 100%

листопад 2015 17477,62x 102,0% 100%= 17827,17- 17477,62 = 349,55

грудень 2015 17477,62x 100,7% 100= 17599,96- 17477,62=122,34

з 01 по 14 грудня = 122,34/31 х 14 = 55,3

Таким чином, компенсація втрати частини доходів, у зв'язку з порушенням строків нарахованої, але не виплаченої позивачці у встановлений термін заробітної плати за період з 01 січня по 14 грудня 2015 року має становити 7 063 грн. 83 коп.

З урахуванням наведеного розрахунку, компенсація втрати частини доходів, у зв'язку з порушенням строків нарахованої, але не виплаченої у встановлений термін заробітної плати за період з 29 січня 2014 року по 14 грудня 2015 року має становити 10 961 грн. 34 коп.

Законом України від 14 травня 1992 року №-2343-ХІІ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» у редакції чинній на час існування спірних правовідносин, дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється на виплату заробітної плати.

Таким чином, передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП, при цьому визначальним є такі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Порушення процедури про банкрутство роботодавця не може свідчити про відсутність вини роботодавця в невиплаті працівникові належних коштів і не є підставою для звільнення роботодавця від обов'язку сплатити зазначені кошти.

Зазначене відповідає висновкам, викладеним в Постанові Верховного Суду України по справі 6-76цс14.

Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивач, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Керуючись ст.ст. 303,304,307,309,313 України судова колегія,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду Харківської області від 19 жовтня 2016 року скасувати.

Поновити ОСОБА_3 строки звернення у суд.

Позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕЛАВУС» ЛТД», () на користь ОСОБА_3 середній заробіток за весь час затримки розрахунку за період з 29.01.2014 року по 14.12. 2015 року в сумі 107 747 грн. 50 коп. (сто сім тис. сімсот сорок сім грн.) 50 коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕЛАВУС» ЛТД», () на користь ОСОБА_3 компенсацію втрати частини доходів, у зв'язку з порушенням строків нарахованої, але невиплаченої у встановлений термін заробітної плати за період з 29.01.2014 року по 14.12. 2015 року в розмірі 10 961 грн. 34 коп. (десять тисяч дев'ятсот шістдесят одна грн.) 34 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕЛАВУС» ЛТД», () на користь держави 1 305 грн. 79 коп. (одна тисяча триста п'ять грн., 79 коп.) суму судового збору за подання апеляційної скарги.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий - Н.О.Міненкова

Судді - В.В. Кокоша

Ю.А. Пономаренко