Справа № 297/496/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2017 року м. Берегово

Берегівський районний суд Закарпатської області в складі: головуючого Фейір О. О., при секретарі Кузьма Т. В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання останніх такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою АДРЕСА_1.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 08 серпня 2016 року позивач на підставі договору купівлі-продажу придбала вказаний житловий будинок від відповідача ОСОБА_2 та тепер є його власником в цілому. Однак згодом виявилось, що колишній власник ОСОБА_2 та її дочка відповідач ОСОБА_3 значаться зареєстрованими в даному будинку, хоча з липня 2016 року в будинку не проживають. Залишення відповідачів зареєстрованими в житловому будинку позивача є перешкодою у здійснені нею свого права щодо вільного користування та розпорядження належним їй на праві власності нерухомим майном, а також впливає на розмір комунальних послуг, отримання субсидій. У зв'язку з тим, що відповідачі добровільно не бажають знятися з реєстрації, ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визнання відповідачів такими, що втратили право користування будинком.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилася, однак подала до суду заяву, згідно якої просить справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задоволити (а. с. 19).

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання також не з'явилася, однак подала до суду заяву, згідно якої просить справу розглянути без її участі, позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення. Також зазначила, що її дочка ОСОБА_3 близько 2 років проживає в Угорщині (а. с. 20).

Відповідач ОСОБА_3, в порядку ч. 5 ст. 74 ЦПК України за місцем реєстрації про день, час та місце судового розгляду справи повідомлялася належним чином, в судове засідання не з'явилася, про причини своєї неявки суд не повідомила, заяв про відкладення судового розгляду справи чи про розгляд справи за їх відсутності від неї не надходило (а. с. 24).

Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши повно і всебічно обставини, на які позивач посилалася як на підставу своїх вимог, оцінивши докази позивача на ствердження цих обставин в їх сукупності, суд вважає, позовні вимоги задовольнити, виходячи з наступного.

Ст. 41 Конституції України, ст. ст. 316, 317 ЦК України передбачають здійснення власником права власності за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Судом достовірно встановлено, що будинок АДРЕСА_1 належить на праві власності позивачу ОСОБА_1, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а. с. 7).

Позивач придбала вказаний будинок у відповідача ОСОБА_2, що вбачається з копії договору купівлі-продажу, укладеного 08 серпня 2016 року (а. с. 6).

Як встановлено з матеріалів справи, у вищевказаному будинку значаться зареєстрованими ОСОБА_2 та ОСОБА_3, що стверджується довідкою Яношівської сільради № 388 від 08.02.2017 року (а. с. 8) та листом начальника Берегівського РВ ГУДМС України в Закарпатській області № 18/492 від 04.03.2017 року (а. с. 16).

Відповідно до п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2, будучи зареєстрованою у будинку АДРЕСА_1, за вказаною адресою не проживає з липня 2016 року, а відповідач ОСОБА_3 не проживає в ньому близько 2 років.

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Враховуючи, що реєстрація відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в будинку АДРЕСА_1, який належить на праві приватної власності ОСОБА_1, порушує права останньої як власника будинку на вільне володіння, користування та розпорядження своєї власністю, суд вважає позовні вимоги про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим будинком доведеними, обґрунтованим та такими, що підлягає задоволенню.

Виходячи зі змісту частини першої статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється, зокрема на підставі остаточного рішення суду (про позбавлення права користування житловим приміщенням).

Керуючись ст. 41 Конституції України, ст. ст. 316, 317, 321, 391 ЦК України, ст. ст. 15, 57-60, 88, 208, 224-226, 292, 294 ЦПК України,

рішив:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, такими, що втратили право користування житловим будинком, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії, до апеляційного суду Закарпатської області через цей районний суд.

Суддя Фейір О. О.