Справа №469/1467/16-ц 23.01.2017 23.01.2017 23.01.2017
Справа №469/1467/16-ц Головуючий першої інстанції Гапоненко Н.О.
Провадження №22-ц/784/327/17 Доповідач апеляційного суду Серебрякова Т.В.
Ухвала

Іменем України

23 січня 2017 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Серебрякової Т.В.,

суддів: Галущенка О.І., Лисенка П.П.,

з секретарем судового засідання Лептугою С.С.,

за участі прокурора - Цвікілевич Н.В.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою заступника керівника Миколаївської місцевої прокуратури №1 ухвалу судді Березанського районного суду Миколаївської області від 02 грудня 2016 року, постановлену за заявою заступника керівника Миколаївської місцевої прокуратури №1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом заступника керівника Миколаївської місцевої прокуратури №1 в інтересах держави до Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області і ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно, зобов'язання повернути земельну ділянку,

УСТАНОВИЛА:

У листопаді 2016 року заступник керівника Миколаївської місцевої прокуратури №1 звернувся в інтересах держави до суду з вищевказаним позовом до Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області і ОСОБА_2, в якому посилаючись на незаконну передачу належної державі земельної ділянки, яка розташована в межах прибережної захисної смуги, у приватну власність ОСОБА_2, просив:

визнати незаконним та скасувати пункти 1,2 рішення Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області від 01 липня 2014 року за №6 в частині затвердження проекту землеустрою та відведення у власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0.1 га (забудовані землі, землі кемпінгів, будинків для відпочинку або проведення відпусток) із земель, не наданих у власність та користування в АДРЕСА_1, для індивідуального дачного будівництва;

визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності НОМЕР_2, від 07 жовтня 2014 року на земельну ділянку площею 0.1 га із кадастровим номером НОМЕР_3;

зобов'язати ОСОБА_2 повернути територіальній громаді села Коблеве Березанського району Миколаївської області земельну ділянку площею 0.1 га, нормативною грошовою оцінкою 89 034 грн. 60 коп. із кадастровим номером НОМЕР_3;

вирішити питання щодо розподілу судових витрат у справі, шляхом стягнення з відповідачів на користь прокуратури Миколаївської області сплачений судовий збір за подачу позову.

Одночасно до позовної заяви додано заяву про забезпечення позову, шляхом:

накладення арешту на земельну ділянку площею 0.1 га, кадастровий номер НОМЕР_3, розташовану у АДРЕСА_1 та заборони відділу з питань державної реєстрації Березанської районної державної адміністрації Миколаївської області здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо цієї земельної ділянки;

заборони Управлінню державної архітектурно-будівельної інспекції у Миколаївській області здійснювати реєстрацію дозвільних документів щодо будівництва об'єктів нерухомості на вказаній земельній ділянці;

заборони ОСОБА_2 вчиняти з вищевказаною земельною ділянкою будь-які дії, спрямовані на зміну її цільового призначення, укладати договори, вчиняти інші правочини стосовно цієї земельної ділянки, а також проводити на ній будь-які будівельні роботи.

Ухвалою судді Березанського районного суду Миколаївської області від 02 грудня 2016 року відкрито провадження у справі за даним позовом.

Наступною ухвалою судді Березанського районного суду Миколаївської області від 02 грудня 2016 року заяву про забезпечення позову задоволено частково.

Заборонено відчуження у будь-який спосіб земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_3, площею 0.1 га, розташованої у АДРЕСА_1, а також проведення на ній будівельних робіт.

В апеляційній скарзі заступник керівника Миколаївської місцевої прокуратури №1 посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просив ухвалу районного суду скасувати та постановити нову, якою заяву про забезпечення позову задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга першого заступника прокурора Миколаївської області підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Задовольняючи частково заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що застосовані ним заходи у достатній мірі гарантують належне та вчасне виконання судового рішення, яке можливо буде ухвалено на користь позивача.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області не в повній мірі погоджується з таким висновком суду, вважає його спірним та мало аргументованим.

Як зазначено в п.4 Рішення Конституційного Суду України від 31 травня 2011 року №4-рп/2011 «У справі за конституційним зверненням громадянки ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 376 у взаємозв'язку зі статтями 151, 152, 153 Цивільного процесуального кодексу України», інститут забезпечення позову передбачає можливість захисту особою порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Разом з тим у Кодексі встановлено систему захисту прав особою, щодо якої застосовано заходи забезпечення позову. Складовими такої системи є: співмірність видів забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами; можливість суду вимагати від позивача забезпечити його вимогу заставою; відшкодування особі збитків, завданих забезпеченням позову; право на апеляційне оскарження ухвали суду щодо забезпечення позову.

Колегія суддів бере до уваги, що за змістом ст.ст.151-154 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені ЦПК України заходи забезпечення позову.

Надаючи судове тлумачення названим нормам, Пленум Верховного Суду України в пунктах 1-4 своєї постанови за №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» зазначив, що під забезпеченням позову слід розуміти сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Точне і неухильне додержання норм чинного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд, у разі необхідності, на будь-якій стадії розгляду справи, за умови, що невжиття заходів забезпечення утруднить чи зробить неможливим виконання рішення, може забезпечити позов, застосувавши один або декілька видів забезпечення, у тому числі і накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

За змістом ч.1 ст.151 ЦПК України єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі, де повинно бути зазначено:

1) причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов;

2) вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності;

3) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому, у разі необхідності суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Як вбачається з копій матеріалів справи, у своїй позовній заяві заступник керівника Миколаївської місцевої прокуратури №1 посилаючись на те, що земельна ділянка площею 0.1 га, кадастровий номер НОМЕР_3, що розташована у АДРЕСА_1, передана у приватну власність ОСОБА_2 з порушеннями вимог законодавства, та без волі власника зазначеної земельної ділянки - територіальної громади села Коблеве Березанського району Миколаївської області, просить, зокрема, визнати недійсним свідоцтво про право власності на зазначену земельну ділянку, видане на ім'я ОСОБА_2 та витребувати у останнього земельну ділянку у власність держави.

Отже, предметом вказаного спору є спірна земельна ділянка і між сторонами існує спір з приводу права власності на неї та оскільки, відповідач ОСОБА_2, як власник земельної ділянки, може розпорядитись нею на власний розсуд, заступник керівника Миколаївської місцевої прокуратури №1 також вважав, що існує очевидна небезпека відчуження цієї ділянки або будівництва на ній об'єктів нерухомості, що фактично призведе до неможливості реального поновлення інтересів держави та повернення земельної ділянки належному власнику.

Щоб уникнути цього, і слід, як на думку прокурора, застосувати у визначеному ним обсязі заходи забезпечення позову, які б не тільки унеможливили розпорядження землею, але зробили неможливими і будь-які дії, спрямовані на зміну цільового призначення землі, її конфігурації чи розміру; виключити можливість забудови.

Задовольняючи заяву прокурора частково і забороняючи лише відчуження у будь-який спосіб спірної земельної ділянки та проведення на ній будівельних робіт, районний суд не звернув уваги на виписані вище обставини та доводи, які теж можуть утруднити в майбутньому виконання рішення суду, якщо воно буде ухвалене на користь позивача, не оцінив їх, а, відповідно, і не врахував при постановлені оскарженої ухвали, хоча вони мали значення для визначення обсягу обмежень, що підлягали до застосування.

Також, з аналізу вищенаведених норм закону, слідує, що вжиття заходів забезпечення позову є одним з інститутів судового провадження у цивільних справах, який застосовується саме судом, як органом держави, який здійснює правосуддя (ст.ст.1,2 Закону України «Про судоустрій та статус суддів»), з метою забезпечення ефективності такого провадження.

Забезпечення позову застосовується судом як органом, що здійснює правосуддя, саме для забезпечення виконання завдання цивільного судочинства, визначеного ст.1 ЦПК України, - своєчасного розгляду і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

З огляду на таке, а також з урахуванням особливостей розгляду заяв про забезпечення позову, які розглядаються у день надходження, без повідомлення осіб, які беруть участь у справі, а постановлені за наслідками їх розгляду ухвали підлягають негайному виконанню, то саме ухвала суду про забезпечення позову є документом, який підлягає примусовому виконанню відповідно до п.2 ч.1 ст.3 Закону України «Про виконавче провадження».

Також, ст.124 Конституції України визначений принцип обов'язковості судових рішень, який з огляду на положення статей 14,153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. Відповідна ухвала суду виконується в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Розділ VI ЦПК України визначає процесуальні питання, пов'язані з виконання судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб).

Згідно із ч.2 ст.368 ЦПК України, п.п.1 ч.2 ст.3 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчими документами є виконавчі листи, які видаються судами за кожним судовим рішенням, що набрало законної сили, та ухвали судів у цивільних та інших справах. Відповідно до цих положень на виконання ухвали суду про забезпечення позову відкривається виконавче провадження.

Статтею 4 Закону України «Про виконавче провадження» визначено вимоги до виконавчого документа, в якому, серед іншого, має бути зазначено і повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім'я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи.

Втім, забороняючи у будь-який спосіб відчужувати спірну земельну ділянку та проводити на ній будівельні роботи районний суд взагалі не зазначив особу, яку обмежив у можливості розпоряджатися та користуватися спірним нерухомим майном та не зазначив кому і на підставі чого належить спірна земельна ділянка, що є грубим порушенням положень ст.210 ЦПК України, оскільки така ухвала районного суду практично не може бути виконана в майбутньому.

Більше того, районним судом фактично обрано вид забезпечення позову про який заявник у своїй заяві не зазначав.

З огляду на те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання в майбутньому рішення за даним позовом у разі відчуження спірної земельної ділянки, або зміни її цільового призначення чи забудови, а також з метою охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання прийнятого за цим позовом рішення, в разі задоволення позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідно вжити заходів забезпечення позову у спосіб, визначений заявником, шляхом накладення арешту на спірну земельну ділянку та заборону органам та суб'єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав вчиняти дії, спрямовані на відчуження та зміну цільового призначення земельної ділянки, а також заборону власнику спірної земельної ділянки проводити будь-які будівельні роботи на ній до розгляду спору по суті.

Керуючись ст.ст.307,312,315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу заступника керівника Миколаївської місцевої прокуратури №1 - задовольнити.

Ухвалу судді Березанського районного суду Миколаївської області від 02 грудня 2016 року - скасувати та постановити нову ухвалу.

Заяву заступника керівника Миколаївської місцевої прокуратури №1 про вжиття заходів забезпечення позову у цивільній справі за позовом заступника керівника Миколаївської місцевої прокуратури №1 в інтересах держави до Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області і ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно, зобов'язання повернути земельну ділянку - задовольнити.

Накласти арешт на земельну ділянку площею 0.1 га, кадастровий номер НОМЕР_3, яка розташована у АДРЕСА_1 та належить на праві приватної власності ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_2, виданого 07 жовтня 2014 року реєстраційною службою Березанського районного управління юстиції у Миколаївській області.

.

Заборонити Відділу з питань державної реєстрації Березанської районної державної адміністрації Миколаївської області (Миколаївська область, Березанський район, смт. Березанка, вулиця Центральна №33) здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо земельної ділянки площею 0.1 га, кадастровий номер НОМЕР_3, яка розташована у АДРЕСА_1 та належить на праві приватної власності ОСОБА_2.

Заборонити Управлінню державної архітектурно-будівельної інспекції у Миколаївській області (Миколаївська область, місто Миколаїв, вулиця Космонавтів №61) здійснювати будь-які реєстраційні та дозвільні дії щодо виконання будівельних робіт на земельній ділянці площею 0.1 га, кадастровий номер НОМЕР_3, яка розташована у АДРЕСА_1 та належить на праві приватної власності ОСОБА_2.

Заборонити ОСОБА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 АДРЕСА_2) вчиняти будь-які дії, спрямовані на відчуження та зміну цільового призначення земельної ділянки площею 0.1 га, кадастровий номер НОМЕР_3, яка розташована у АДРЕСА_1, а також проводити на ній будь-які будівельні роботи.

Стягнути в рівних частках з ОСОБА_2 та Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області на користь прокуратури Миколаївської області по 689 (шістсот вісімдесят дев'ять) грн. з кожного на відшкодування судового збору, сплаченого за подачу апеляційної скарги.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий Т.В. Серебрякова

Судді: О.І. Галущенко

П.П. Лисенко