Номер справи 220/2447/16-ц
Номер провадження № 2-о/220/7/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2017 року смт.Велика Новосілка Донецької області

Великоновосілківський районний суд Донецької області у складі:

головуючого судді - Яненко Г.М.,

за участю секретаря - Черняєвої С.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Велика Новосілка Донецької області цивільну справу за заявою ОСОБА_1, в особі представника ОСОБА_2, зацікавлена особа: Великоновосілківський районний відділ Державної реєстрації актів цивільного стану Головного Територіального управління юстиції у Донецькій області, про встановлення факту народження дитини,

ВСТАНОВИВ:

28 грудня 2016 року заявник ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту народження нею дитини, у якій зазначила, що з 2000 року по 2002 рік проживала однією сім'єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_3 в АДРЕСА_1

ІНФОРМАЦІЯ_4 у ОСОБА_1 та ОСОБА_3 народився син. Народження дитини було зареєстровано Новоафонським міським РАГС республіки Абхазія та видане Свідоцтво про народження серія НОМЕР_3 від 20.03.2003 року.

Шлюбні стосунки з батьком дитини не сталися через його зловживання алкогольними напоями і через деякий час заявник забрала дитину та переїхала жити до м. Донецька.

Рішенням Кіровського районного суду м. Донецька № 2о-162-07 від 19.06.2007 року ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 було визнано безвісно відсутнім.

На теперішній час у заявника виникають труднощі с перетином лінії розмежування з тимчасово окупованою територією в зв'язку з тим, що документ, що посвідчує народження дитини незаконний, адже виданий установою невизнаної держави та все це змусило заявника звернутися до суду з заявою про встановлення факту народження нею дитини і встановлення цього факту надасть можливість заявнику зареєструвати народження дитини у визначений законодавством України спосіб.

Заявник ОСОБА_1, її представник ОСОБА_2 та уповноважений представник зацікавленої особи Великоновосілківського районного відділу Державної реєстрації актів цивільного стану Головного Територіального управління юстиції у Донецькій області, в судове засідання не з'явилися, хоча про час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином. Про обізнаність учасників процесу щодо судового розгляду свідчать і подані ними клопотання про можливість розгляду заяви без їх участі.

А тому, розгляд справи здійснюється за наявними документами.

Розглянувши матеріали справи, судом встановлено:

Відповідно до паспорта серія НОМЕР_4 виданого 10 лютого 2000 року Кіровським РВ ДМУ УМВС України в Донецькій області, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянка України, уродженка с. Новопетриківка Великоновосілківського району Донецької області, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2

У відповідності до картки фізичної особи - платника податків ОСОБА_1 присвоєно ідентифікаційний номер НОМЕР_1.

За змістом свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 20.03.2003 року, виданого Новоафонським міським РАГС республіки Абхазія, ІНФОРМАЦІЯ_4 у ОСОБА_1 народилась дитина чоловічої статі та батьком дитини є ОСОБА_3.

З довідки про взяття на облік переміщеної особи № НОМЕР_2 від 22.10.2014 року та довідки виконкому Великоновосілківської селищної ради Донецької області вбачається, що ОСОБА_1 перемістилась та на даний час проживає за адресою: АДРЕСА_3 Разом з нею проживає син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Згідно рішення Кіровського районного суду м. Донецька від 19.06.2007 року, справа № 2о-162-07, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 було визнано безвісно відсутнім.

Матеріали справи також містять документи, що підтверджують спроби заявника врегулювати питання реєстрації дитини у позасудовий спосіб, але при зверненні до Головного територіального управління юстиції у Донецькій області заявнику було відмовлено у реєстрації дитини, оскільки заявником не пред'явлено медичний документ про народження та єдиною підставою для проведення реєстрації в даному випадку є рішення суду.

Неможливість провести державну реєстрацію народження дитини стало підставою для звернення заявника до суду.

З'ясувавши фактичні обставини, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення заяви з огляду на таке.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про громадянство України» особа, батьки якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження.

Згідно ч.1 ст.144 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою постановою Верховної ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, встановлено, що дитина має бути зареєстрована одразу ж після народження і з моменту народження має право на ім'я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування.

Відповідно до ст.13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», якщо державна реєстрація народження дитини проводиться за місцем проживання батьків чи одного з них, то за їх бажанням місцем народження дитини в актовому записі про народження може бути визначене фактичне місце її народження або місце проживання батьків чи одного з них.

Державна реєстрація народження дитини проводиться не пізніше одного місяця з дня її народження, а у разі народження дитини мертвою - не пізніше трьох днів.

Підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я документи, що підтверджують факт народження.

За відсутності документа закладу охорони здоров'я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження.

Надане заявником свідоцтво про народження, видане Новоафонським міським РАГС республіки Абхазія, тобто закладом невизнаної Україною держави, а тому є незаконним і не створює правових наслідків.

Разом з тим, оцінюючи надані документи, суд враховує висновки, викладені у рішеннях Європейського суду з прав людини у справах проти Туреччини (зокрема «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), a також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic of Moldova and Russia», «Ilascu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що, виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Приписами п.7 ч. 1 ст. 256 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження, а відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання.

Згідно зі ст. 14 ЦПК України рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для органів, які реєструють такі факти або оформлюють права, що виникають у зв'язку із встановленим судом фактом. В разі встановлення у судовому порядку факту реєстрації акту громадянського стану орган державної реєстрації актів громадянського стану провадить відповідний запис на підставі рішення суду.

Встановлення даного факту, що має юридичне значення, необхідно заявнику для державної реєстрації народження дитини.

На підставі викладеного, а також враховуючи те, що законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, суд приходить до висновку про необхідність задоволення заяви про встановлення факту народження дитини, що надасть заявнику можливість отримати свідоцтво про народження, видане відповідним державним органом України.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 10, 60, 212-215, 223, 234, 251-256 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 - задовольнити.

Встановити факт народження ІНФОРМАЦІЯ_3 у сел. Новий Афон Гудаутського району автономної республіки Абхазія, Грузія, громадянкою України, ОСОБА_1 (код НОМЕР_1), ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженкою с. Новопетриківка Великоновосілківського району Донецької області, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 дитини чоловічої статі.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Донецької області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Г.М. Яненко