АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/265/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 42 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про позбавлення права користування жилим приміщенням, та за зустрічним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6, третя особа служба у справах дітей Черкаської міської ради про вселення та усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням, -

в с т а н о в и л а :

У лютому 2016 року ОСОБА_6 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_7 про позбавлення права користування жилим приміщенням, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 24.03.2008 року позивач є власником квартири за адресою: м. Черкаси, бул. Шевченка, 352, кв. 148, загальною площею 83,7 кв.м. Право власності на квартиру набуто ним в порядку виконання договору № 15 «Про дольову участь по будівництву квартир у 88-ми квартирному житловому будинку по бульвару Шевченка, 352» від 10.09.1998 року, в тому числі акту передачі квартир у власність недержавного житлового фонду від 01.11.2003 року. На час набуття права власності на квартиру позивач у шлюбі не перебував.

З 09.04.2008 року в даній квартирі була зареєстрована і проживала ОСОБА_7, як дружина позивача.

Згідно рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12.10.2015 року шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 було розірвано.

З 09.08.2015 року, відповідачка в даній квартирі не проживає, але залишається зареєстрованою за цією адресою.

Вказує, що 09.08.2015 року повернувшись після довгострокового відрядження без ключів, намагаючись протягом тижня потрапити у квартиру, позивач почав зясовувати місцеперебування дружини та неповнолітньої доньки ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1, у звязку з чим звернувся до органів внутрішніх справ з приводу їх зникнення та зясував, що дружина покинула житло, виїхала з квартири на інше невідоме місце проживання та повертатися наміру не має.

02.09.2016 року змінивши предмет та підстави позову позивач посилаючись на те, що підставою набуття відповідачкою права користування квартирою були шлюбні відносини сторін, які на теперішній час припинилися, просив позбавити ОСОБА_7 права користування житловим приміщенням, а саме квартирою № 148, бул. Шевченка, 352 в м. Черкаси.

У квітні 2016 року ОСОБА_7 звернулася в суд із зустрічним позовом до ОСОБА_6 про вселення та усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням.

В обґрунтування своїх вимог посилалася на те, що з 28.07.2007 року по 12.10.2015 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6, проживали в належній йому квартирі № 148 по бул. Шевченка, 352, в м. Черкаси. 09.04.2008 року вона зареєструвалась в даній квартирі. На початку 2015 року відносини між ними стали погіршуватись через відсутність взаєморозуміння.

На початку серпня 2015 року, ОСОБА_7 разом з дочкою на декілька днів поїхала в м. Київ до своїх знайомих погостити. ОСОБА_6 в цей час перебував у відрядженні, зв'язок між собою вони підтримували по телефону. 09.08.2015 року він зателефонував і повідомив, що повернувся з відрядження і не має можливості потрапити до квартири через відсутність ключів. В ході розмови ОСОБА_6В, став висловлювати погрози та образливі слова. Через пару днів ОСОБА_7 повернулась додому і так як стосунки залишались дуже напруженими, разом з дочкою на пару днів поїхала до своєї матері в м. Смілу. Коли повернулась, то виявила, що ОСОБА_6В, змінив замки на вхідних дверях квартири, а тому була вимушена повернутись до своєї матері. Через деякий час, ОСОБА_6 самовільно зібрав речі і відвіз їх до будинку моєї матері.

Вказує, що неодноразово зверталась до ОСОБА_6В, з проханням, надати їй та дочці можливість користуватися квартирою №148 по бул. Шевченка, 352, в м. Черкаси, так як дочка відвідує школу в м. Черкаси, але їй було відмовлено.

Просила вселити ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в квартиру № 148 по бул. Шевченка, 352 в м. Черкаси. Зобовязати ОСОБА_6 надати ОСОБА_7 ключі від квартири та не чинити перешкоди у користуванні жилим приміщенням.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 11 квітня 2016 року прийнято до спільного розгляду з первинним позовом зустрічну позовну заяву ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про вселення та усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16 листопада 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про позбавлення права користування жилим приміщенням, відмовлено. Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_7 задоволено частково. Ухвалено зобов'язати ОСОБА_6 не чинити перешкод ОСОБА_7 у користуванні житловим приміщенням квартирою за адресою: бул. ШевченкаАДРЕСА_1, м. Черкаси, з метою використання такої квартири для проживання в ній ОСОБА_7 та ОСОБА_8

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням суду, ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права просив його скасувати та постановити нове, яким його позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, а в задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_7 відмовити.

ОСОБА_7 апеляційну скаргу на рішення суду не подавала.

Заслухавши учасників процесу, які з»явились в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до відхилення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону ухвалене судове рішення відповідає.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 24.03.2008 року на праві приватної власності належить квартира № 148 по бул. Шевченка, 352 в м. Черкаси (а.с.4-9).

ОСОБА_7 та ОСОБА_6 з 28.07.2007 року перебували в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають доньку ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1.

З 09.04.2008 року ОСОБА_7 зареєстрована у спірній квартирі.

Заочним рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12.10.2015 року шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 розірваний (а.с.11). Рішення суду набрало законної сили 23.10.2015 року.

Заочним рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15.07.2016 року з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_8 на період з 07.06.2016 року до 15.06.2026 року, тобто до повноліття.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_7 має у власності житловий будинок в м. Сміла, вул. Громова, 46.(а.с. 89). Згідно акту обстеження умов проживання стан будинку в м. Сміла, вул. Громова, 46 є незадовільний (а.с.107).

Згідно договору оренди від 28.04.2016 року відповідачка разом з донькою проживають в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.98-99).

ОСОБА_6 має у власності квартиру за адресою: АДРЕСА_3, де зареєстрований з 29.12.2006 року, а з 28.10.2016 року в цій квартирі зареєстрована донька ОСОБА_8 (а.с.110).

Відповідно до ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Ст. 150 ЖК України передбачає, що громадяни, які мають у приватній власності будинок /частину будинку/, квартиру, користуються ним /нею/ для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України, члени сімї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщення нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

До членів сімї власника будинку належать особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку /квартири/ не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку /квартири/ і колишнім членом його сім»ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені ст. 162 ЖК України.

Аналогічні положення містяться у ч. 1 ст. 405 ЦК України, де зокрема зазначено, що члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Підстави та порядок позбавлення членів сімї власника прав користування жилими приміщеннями визначені у ст. 157 ЖК України, якою встановлено, що членів сімї власника жилого будинку може бути виселено у випадках, передбачених ч. 1 ст. 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Таке виселення згідно із ч. 1 ст. 116 ЖК може мати місце, якщо наймач, члени його сімї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Оскільки в ході розгляду справи не встановлено підстав, передбачених ст.116 ЖК України, за яких відповідач може бути виселений із спірної квартири, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_6 про позбавлення ОСОБА_7 права користування квартирою № 148 по бул. Шевченка, 352 в м. Черкаси.

Згідно ст.396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу. Статтею 391 ЦК передбачено такий спосіб захисту, як вимога про усунення перешкод у здійсненні права користування майном.

Суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що позивач створює перешкоди для користування відповідачкою спірною квартирою, оскільки змінив замки, вивіз речі і не дозволяє відповідачці потрапити до квартири, чим перешкоджає відповідачці користуватися квартирою, хоча вона має таке право як колишній член його сім'ї.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Ст. 308 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про позбавлення права користування жилим приміщенням, та зустрічним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про вселення та усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням, третя особа: служба у справах дітей Черкаської міської ради залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції на протязі двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий :

Судді :