Справа № 363/2820/16-ц Головуючий у І інстанції Рудюк О. Д.
Провадження № 22-ц/780/1882/17 Доповідач у 2 інстанції Сліпченко О. І.
Категорія 55 28.03.2017
РІШЕННЯ

Іменем України

28 березня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого: Сліпченка О.І.

суддів: Іванової І.В., Гуля В.В.,

за участю секретаря: Тимошевької С.І.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 20 січня 2017 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної підприємству,-

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду, вислухавши учасників процесу, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів,-

встановила:

У липні 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» (надалі ТОВ «Комплекс Агромарс» та/або Позивач) звернулось з вказаним позовом, який обґрунтовувало тим, що внаслідок неналежного виконання своїх трудових обов'язків, недбайливого ставлення до майна ТОВ «Комплекс Агромарс», переданого відповідачу ОСОБА_2 під індивідуальну матеріальну відповідальність за разовими документами - видатковими накладними, допущено нестачу та завдано позивачу збитків.

Просили стягнути з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Комлекс Агромарс» суму завданих збитків у розмірі 38 806,94 грн.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 20 січня 2017 року в задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач в своїй апеляційній скарзі просив його скасувати з підстав неповного з'ясування обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. У пункті 2 постанови №14 Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року "Про судове рішення у цивільній справі" зазначено, що рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам закону.

Відмовляючи в задоволені позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних доказів наявності протиправної поведінки ОСОБА_2, або його винних дій чи бездіяльності, що призвели до нестачі м'ясопродукції, а також причинного зв'язку між його винними діями чи бездіяльністю і шкодою, що настала.

З такими висновками місцевого суду колегія суддів погодитись не може, з таких підстав.

Згідно з ч.1 ст.130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків.

При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника (ч.2 ст.130 КЗпП України).

Відповідно до ч.2 ст.130 КЗпП України умовами настання матеріальної відповідальності працівника є: 1) пряма дійсна шкода; 2) протиправна поведінка працівника; 3) вина в діях чи бездіяльності працівника; 4) прямий причинний зв'язок між протиправним і винним діянням працівника і шкодою, яка настала.

Таким чином, обов'язковою умовою притягнення працівника до матеріальної відповідальності, зокрема, і повної матеріальної відповідальності згідно зі ст. 134 КЗпП України, є встановлення вини особи, у взаємозв'язку із іншими умовами такої відповідальності, що передбачені ст.130 КЗпП України.

У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» судам роз'яснено, що виходячи з вимог ст.15 ЦПК України суд у кожному випадку зобов'язаний вживати передбачених законом заходів до всебічного, повного й об'єктивного з'ясування обставин, від яких згідно зі ст.ст. 130, 135-3, 137 КЗпП України залежить вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню. Зокрема, з'ясовувати: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов'язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника.

Відповідно до п.1 ст.134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей.

Згідно зі ст.135-1 КЗпП України письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв'язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей.

Перелік таких посад і робіт затверджено постановою Державного комітету Ради Міністрів СРСР по праці і соціальних питаннях, Секретаріату Всесоюзної Центральної Ради Професійних Спілок від 28 грудня 1977 року №477/24.

У пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року №14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» судам роз'яснено, що розглядаючи справи про матеріальну відповідальність на підставі письмового договору, укладеного працівником з підприємством, установою, організацією, про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей (недостача, зіпсуття), переданих йому для зберігання або інших цілей (п.1 ст.134 КЗпП), суд зобов'язаний перевірити, чи належить відповідач до категорії працівників, з якими згідно з ст.135-1 КЗпП може бути укладено такий договір та чи був він укладений.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до наказу ТОВ «Комплекс Агромарс», «Про прийняття» №348 КА/к-п від 08.12.2014 року прийнято ОСОБА_2 водієм автофургону «ISUZU NQR» д.н.з.НОМЕР_1, автоколони №3 автотранспортного парку 12.05.2014 року, зі строком випробування один місяць, з оплатою праці згідно штатного розпису.

12.05.2014 року між ТОВ «Комплекс Аргомарс» та ОСОБА_2 укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність №330-В, згідно умов якого, працівник, що займає посаду водія автоколони №3, який виконує роботу безпосередньо пов'язану з експлуатацією автомобіля, приймає на себе повну матеріальну відповідальність за забезпечення збереження ввіреного йому підприємством автомобіля для використання у виробничих цілях та зобов'язується дбайливо ставиться до переданого йому в експлуатацію автомобіля і вживати заходів для попередження збитків, своєчасно повідомляти керівництво підприємства про всі обставини, що загрожують забезпечення збереження ввіреного йому автомобіля.

В свою чергу підприємство зобов'язується створювати працівникові умови, необхідні для нормальної праці та забезпечення повного збереження ввірених йому матеріальних цінностей, знайомити працівника з чинним законодавством щодо матеріальної відповідальності працівників за збитки, нанесені підприємству, установі, організації, а також із чинними інструкціями, нормативами та правилами збереження, приймання, обробки, продажу (збуту), перевезення або застосування у процесі виробництва переданих йому матеріальних цінностей.

Крім того, 12.05.2014 року між ТОВ «Комплекс Аргомарс» та ОСОБА_2 укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність №330-Е, згідно умов якого, працівник, що займає посаду експедитора автоколони №3 і виконує роботу безпосередньо пов'язану з прийманням для доставки, доставки та передачі переданих йому матеріальних цінностей, приймає на себе повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження ввірених йому підприємством матеріальних цінностей та зобов'язується дбайливо ставитися до переданих йому на збереження або з іншою метою матеріальних цінностей підприємства і вживати заходів для попередження збитків, своєчасно повідомляти керівництво підприємства про всі обставини, що загрожують забезпеченню збереження ввірених йому матеріальних цінностей, вести облік, складати й передавати у визначеному порядку товарно-грошові та інші звіти про рух та рештки ввірених йому матеріальних цінностей, брати участь в інвентаризації ввірених йому матеріальних цінностей.

Підприємство в свою чергу, зобов'язується створювати працівникові умови, необхідні для нормальної праці та забезпечення повного збереження ввірених йому матеріальних цінностей, знайомити працівника з чинним законодавством щодо матеріальної відповідальності працівників за збитки, нанесені підприємству, установі, організації, а також із чинними інструкціями, нормативами та правилами збереження, приймання, обробки, продажу (збуту), перевезення або застосування у процесі виробництва переданих йому матеріальних цінностей.

Згідно до п.4 договору №330-Е від 12.05.2014 року про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, працівник не несе матеріальної відповідальності, якщо збитки завдані не з його вини.

Наказом ТОВ «Комплекс Аргомарс» від 22.12.2014 року №513 КА/к-п-д «Про переведення», ОСОБА_2 з 22.12.2014 року переведено на посаду водія автофургону по перевезенню м'ясопродукції «ISUZU NQR» д.н.з.НОМЕР_2, автоколони №3 автотранспортного парку, з оплатою праці відповідно до штатного розпису.

Наказом ТОВ «Комплекс Агромарс» філії «Гаврилівський птахівничий комплекс» №941 КА/к-з від 28.09.2015 року ОСОБА_2 звільнено за власним бажання з посади водія автофургону «ISUZU NQR» д.н.з.НОМЕР_2, автоколони №3 відділу експлуатації транспорту автотранспортного парку, а також скасовано суміщення посади експедитора.

Згідно довідки виданої ТОВ «Комплекс Агромарс» філії «Гаврилівський птахівничий комплекс» №495 від 30.06.2016 року, станом на 28.09.2015 року перед філією «Гаврилівський птахівничий комплекс» ТОВ «Комплекс Агромарс» у ОСОБА_2 по завданим збиткам існує заборгованість у розмірі 44 380,80 гривень.

Відповідно до інформації щодо кількості убутку м'ясопродукції перевезеної водієм ОСОБА_2 за період з 21.11.2014 року по 26.09.2015 року, відповідно до наказу Міністерства торгівлі СРСР від 29.12.1984 року №339 «Норми природного убутку м'яса і м'ясопродукції при міжміських перевезеннях в авторефрижераторах» становить 38 711,59 грн.

Виконуючи свої трудові обов'язки відповідач в період з листопада 2014 року по вересень 2015 року здійснював приймання, доставку та передачу контрагентам різноманітної м'ясопродукції охолоджених тушки курчат-бройлерів, а також серця, печінка, крила, стегна, гомілки, шиї, голів, лапок.

Вказані товари ОСОБА_2 перевозив на склади багатьох міст України, що підтверджується видатковими (товарно-транспортними) накладними, актами прийому-передачі продукції (актами звірки).

При апеляційному розгляді справи встановлено, що розмір заподіяної позивачу шкоди визначено за фактичними втратами на підставі даних видаткових (товарно-транспортних) накладних, накладних на переміщення, але під час передачі продукції контрагентам ТОВ «КомплексАгрооомарс», виявлялася її нестача, сам факт і розмір якої підтверджується складеними відповіднокожної недостачі Актами прийому-передачі та (або) Актами про розбіжності (т. 1 а.с.36 -249 т.2 а.с.1-192) Відповідно до Актів прийому-передачі, кількість продукції що зазначена в них, не відповідає фактичній кількості продукції, згідно товарно-транспортних накладних.

Всі Акти прийому-передачі та (або) Акти про розбіжності (Акти нестачі (недовозів) м'ясопродукції разом з Видатковими (товарно-транспортними) накладними, Накладними на перемііцення, після доставки м'ясо продукції контрагентам ТОВ «Комплекс Агромарс», здаються вюдіями-експедиторами на склад м'ясопродукції, а потім до бухгалтерії товариства.

Доводи відповідача про недотриманням Позивачем «Норм природного убутку м'ясопродуктів при міжміських перевезеннях в авторефрижераторах» (надалі - Норми), затверджених наказом Мііністерства торгівлі СРСР від 29.12.1984 р. № 339, були частково враховані та за результатами проведеного перерахунку загальний розмір збитків від недовозів м'ясопродукціі складав 38 806 грн. 94 кой., що було відображено у обхідному листі відповідача на день звільнення - 28.09.2015 року.

По справі не встановлено обставин, що перешкоджали відповідачеві виконувати належним чином покладені на нього обов'язки, зокрема, відсутність нормальних умов зберігання матеріальних цінностей, неналежна організація праці тощо.

Встановлено, що наказом №941 КА/к-з від 28 вересня 2015 року ОСОБА_2 звільнено з роботи за власним бажанням за ст.38 КЗпП України (а.с. 23, т.1).

Установивши, що з вини ОСОБА_2 постійно виникали нестачі м`ясопродукції у зв'язку з неналежним виконанням ним обов'язків за договором про повну матеріальну відповідальність щодо доставки, перевезення та передачі матеріальних цінностей, колегія суддів вважає, що наявні правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача заподіяної шкоди.

Разом з тим, вирішуючи спір, суд першої інстанції у порушення вимог ст.214 ЦПК України не перевірив чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження.

Так, за змістом ч.1 ст. 3 КЗпП України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулює законодавство про працю.

Згідно з положеннями п.4 ч.1 ст.232 КЗпП України безпосередньо в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах розглядаються трудові спори за заявами власника або уповноваженого ним органу про відшкодування працівниками матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації.

Для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди (ч. 3 ст. 233 КЗпП України).

Отже, строк звернення до суду у справах щодо трудових правовідносин врегульовано положеннями КЗпП України. Спірні правовідносини у справі, яка переглядається, регулюються положеннями КЗпП України, ст.233 якого встановлено строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди.

Як роз'яснено у пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», судам необхідно перевіряти, чи додержаний власником або уповноваженим ним органом встановлений ст. 233 КЗпП України річний строк з дня виявлення заподіяної працівником шкоди для звернення в суд з позовом про її відшкодування. Днем виявлення шкоди слід вважати день, коли власнику або уповноваженому ним органу стало відомо про наявність шкоди, заподіяної працівником.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі № 6-216цс16 від 27 квітня 2016 року, яка відповідно до ч.1 ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Судом встановлено, що у період з 03.11.2014 року по 28.09.2015 року під час передачі відповідачем м`ясної продукції контрагентам були виявлені факти нестачі, про що позивачу було відомо, починаючи з 03.11.2014 року29 -35, т. 1).

З даним позовом про відшкодування шкоди ТОВ «Комплекс Агромарс» звернулося до суду - 25.07.2016 року.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Комплекс Агромарс» підлягає стягненню шкода за останній рік перед зверненням позивача до суду з указаним позовом, тобто, з 25.07.2015 року.

Водночас, при апеляційному розгляді справи встановлено, що після виявлення нестачі м`ясопродукції, яка сталася з вини відповідача, позивачем згідно наказів проводились утримання із заробітної плати відповідача у розмірі, що не перевищував 20% та було утримано 1 339 грн. 86 коп.

Таким чином, колегія суддів вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню матеріальна шкода за період з 25.07.2015 року по 28.09.2015 року у розмірі 12 617,04 грн. 04 коп. (13 956,9 грн. - 1 339,86 грн.)

За таких обставини рішення суду не може бути залишене в силі та підлягає скасуванню на підставі ст.309 ЦПК України у зв'язку з порушенням судом норм матеріального та процесуального права, а апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Відповідно до положень ч.1 ст.88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Згідно з ч.5 ст.88 ЦПК України, якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат

Позивачем при подачі позову було сплачено судовий збір у розмірі 1 378 грн. 00 коп. та сплачено судовий збір в сумі 1 515 грн.80 коп. за подачу апеляційної скарги.

Оскільки колегія суддів ухвалює нове рішення і частково задовольняє позов ТОВ «Комплекс Агромарс», то понесені позивачем витрати підлягають стягненню з відповідача на його користь пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» - задовольнити частково.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 20 січня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» о ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної підприємству - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» 12 617,04 грн. 04 коп. (дванадцять тисяч шістсот сімнадцять) грн. 04 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» судові витрати у розмірі 940 (дев'ятсот сорок) грн. 48 коп.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: