Справа № 265/4430/15-ц
Провадження № 6/265/18/17
У Х В А Л А

16 січня 2017 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Адамової Т.С.,

за участю секретаря Федорової А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі подання Лівобережного відділу державної виконавчої служби міста Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (далі по тексту Лівобережний ВДВС) про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1,

заінтересовані особи: ОСОБА_1, кредитний союз «Кредитсталь», -

В С Т А Н О В И В:

13 січня 2017 року до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя звернувся державний виконавець Лівобережного ВДВС ОСОБА_2 з поданням про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України.

В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що на виконанні в Лівобережному ВДВС міста Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області перебуває виконавчий лист № 2/265/1943/15 від 23.12.2015 року, виданий Орджонікідзевським районним судом м. Маріуполя, про стягнення з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, вул. Київська, 45/3-136, на користь КС «Кредитсталь» заборгованості у розмірі 3339,56 гривень.

16.09.2016 року державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Копія постанови направляється сторонам виконавчого провадження.

16.09.2016 року державним виконавцем зроблено запит до Лівобережної районної адміністрації про надання інформації про місце реєстрації боржника. Згідно відповіді боржник зареєстрований за адресою: вул. Київська. 45/3-136.

08.11.2016 року державним виконавцем направлено на адресу боржника виклик до відділу ДВС на 22.11.2016 р. рекомендованим листом. Згідно повідомлення з відділення поштового звязку № 3 лист боржником не отримано та повернуто до відділу ДВС.

24.10.2016 року державним виконавцем зроблено запит до Пенсійного фонду України про надання інформації про отримання пенсії. Згідно відповіді від 24.10.2016 року, боржник пенсію не отримує.

Також було зроблено запит до Державної податкової служби України про надання інформації про номери рахунків, відкритих у банках та інших фінансових установах боржниками - юридичними особами та/або фізичними особами - підприємцями. Згідно відповіді від 25.10.2016 року, юридичну особу ліквідовано, фізичну особу - підприємця припинено.

Згідно відповіді Пенсійного фонду України від 24.10.2016 року на запит державного виконавця, боржник ОСОБА_1 не працює.

28.01.2016 року державним виконавцем накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно нерухоме майно за боржницею не зареєстровано.

Рішення на сьогоднішній день боржником не виконано, декларацію не надано, будь яких дій спрямованих на його виконання не здійснено, що суперечить вимогам частини пятої статті 19 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції від 2016 р.).

Отже, боржником рішення виконано не було, що призвело до вжиття відносно нього вищевказаних заходів примусового виконання.

Просила суд винести ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, місце проживання якої: місто Маріуполь, вул. Київська, 45/3-136.

У судове засідання на розгляд подання державний виконавець Маслова М.О., яка діє на підставі довіреності не зявилася за невідомих суду причин, проте її неявка не перешкоджає розгляду подання по суті.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що подання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 33 Конституції України, ст. 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", а також за змістом ст. 313 ЦК України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 13 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах любої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну і повертатися у свою країну.

За вимогами ст. 377-1 ЦПК України, питання про тимчасове обмеження боржника фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

За положеннями п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, вправі звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Отже, Законом передбачено тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон не за наявністю факту невиконання зобовязань, а за ухилення від їх виконання.

Закон України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Згідно з п. 5 ст. 6 цього Закону, у випадках, коли особа ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням - до виконання зобов'язань, можливо обмеження у праві виїзду за межі України.

Звертаючись до суду, державний виконавець обґрунтовував подання такими складовими як наявність статусу боржника у виконавчому провадженні і непогашення ним боргу у добровільному порядку, що зумовили необхідність у тимчасовому обмеженні права на виїзд за межі України з метою забезпечення виконання виконавчого документу.

Проте, суд вважає, що сам по собі факт невиконання боржником зобов'язань не може свідчити про його ухилення від виконання покладених на нього обов'язків. На момент звернення до суду з даним поданням, факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Враховуючи вищевикладене, можна зробити висновок, що особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Оскільки законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання, як йшлось вище, то, із урахуванням цього суд не впевнився в обґрунтованості вимог щодо обмеження ОСОБА_1 в свободі пересування і праві виїзду за кордон, що задекларовано ратифікованими Україною міжнародними нормами (ст. 2 Протоколу N 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права), Конституцією України і Законом України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні".

Так, державним виконавцем не надано будь-яких доказів про ухилення боржника від виконання зобовязань, а саме на підтвердження того, що боржник ОСОБА_1 належним чином повідомлялася про виклики до ВДВС, ознайомлена із постановою про відкриття виконавчого провадження тощо. В матеріалах справи наявна лише одна копія виклику до ДВС. Також державним виконавцем не встановлено, чи проживає боржник ОСОБА_1 за місцем реєстрації за адресою: АДРЕСА_1.

Крім того, в поданні зазначено, що 28.01.2016 року державним виконавцем накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника ОСОБА_1, проте не зазначено з яких причин, оскільки виконавче провадження було відкрите лише 16.09.2016 року.

Тому суд не знаходить достатніх підстав вважати, що боржник ОСОБА_1 дійсно свідомо і злісно ухиляється від виконання зобовязань, покладених на неї рішеннями суду.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення подання щодо обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.33 Конституції України, ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та вїзду в Україну громадян України», ст.377-1 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

У задоволенні подання Лівобережного відділу державної виконавчої служби міста Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1, 05 серпня 1986 народження - відмовити.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга, яка подається до Апеляційного суду в Донецькій області через Орджонікідзевський районний суд м. Маріуполя протягом пяти днів з дня проголошення ухвали.

Суддя _____________________ Адамова Т.С.