Провадження № 22-ц/779/580/2017
Головуючий у 1 інстанції Мелещенко Л. В.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Матківського Р.Й.

суддів Горблянського Я.Д., Девляшевського В.А.

секретаря: Петріва Д.Б.

з участю: представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Приватного підприємця ОСОБА_5 про стягнення заборгованості по заробітній платі, з апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 на рішення Івано-Франківського міського суду від 02 лютого 2017 року,-

в с т а н о в и л а :

У грудні 2016 року представник ОСОБА_4 звернувся до суду з даним позовом та просив ухвалити рішення про стягнення з приватного підприємця ОСОБА_5 67 946 гривень заборгованості по заробітній платі за період з 06 лютого 2009 по 14. жовтня 2014 років.

Заявлені вимоги представник позивача обґрунтував тим, що ОСОБА_4 працювала у відповідача по трудовому договору від 06 лютого 2009 року в магазині «Мандарин», що розташований у селі Підпечари Тисменицького району з мінімального розміру заробітної плати, встановленого законодавством. 14 жовтня 2014 року відсторонена від роботи по надуманій недостачі у розмірі 60 000 гривень. У період з 06 лютого 2009 року по 14 жовтня 2014 року їй не виплачувалася мінімальна заробітна плата, встановлена у договорі. 28 січня 2016 року позивач подала заяву про звільнення з роботи, однак до цього часу з роботи вона не звільнена, не виплачена заборгованість по заробітній платі за період з 06 лютого 2009 по 14. 10. 2014 років та не видана трудова книжка.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 02 лютого 2017 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

На дане рішення представник ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, просить його скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Представник апелянта у скарзі зазначає, що суд першої інстанції прийняв рішення без дотримання вимог цивільно-процесуального законодавства, не дослідив в повній мірі докази по справі та дав невірну правову оцінку дослідженим доказам.

Суд вирішив справу тільки на основі податкового розрахунку поданого відповідачем про те, що вона сплачувала податки. Однак не взяв до уваги вимоги ст. 110 КЗпП України, згідно з якими працівник повідомляється про загальну суму заробітної плати з детальною розшифровкою про сплату податків та обовязкових платежів. Відповідно до ст. 30 ЗУ «Про оплату праці» роботодавець зобовязаний забезпечити облік виконаної роботи та бухгалтерський облік витрат на заробітну плату та на вимогу працівника видати відомості про оплату праці та сплачені податки. Клопотання про витребування таких відомостей судом відхилено. Інспекція праці проводила перевірку дотримання відповідачем вимог ст. 95, 97 КЗпП України щодо оплати праці та зобовязала ОСОБА_5 усунути порушення і притягнула її до адміністративної відповідальності.

Вислухавши суддю-доповідача, представника позивача, який вимоги скарги підтримав, представника відповідача, який вимоги скарги заперечив, перевіривши письмові докази у справі, колегія суддів вважає, що у задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції правильно виходив з того, що позивачем не надано жодних належних і допустимих доказів про порушення її права на отримання заробітної плати, а заперечення на позов подані відповідачем вважав обґрунтованими.

Судом встановлено, що 6 лютого 2009 року між ПП ОСОБА_5 та ОСОБА_4 укладено трудовий договір, який зареєстровано у Тисменицькому районному центрі зайнятості. Відповідно до п.п. 2., 3., 4., 5. договору працівник зобовязується виконувати обовязки продавця і бере на себе повну матеріальну відповідальність за збереження товарно-матеріальних цінностей. Фізична особа підприємець ОСОБА_5 зобовязалася оплачувати працю у розмірі мінімальної заробітної плати на місяць.

11 жовтня 2014 року складений акт № 1 про результати ревізії, відповідно до якого виявлено нестачу товарів на суму 34 500 гривень, проведено звірку по актах на суму 26 100 гривень, разом надані збитки складають 60 600 гривень (а.с. 3).

Рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 29 червня 2016 року у задоволенні первісного позову ОСОБА_4 до ПП ОСОБА_5 про зобовязання роботодавця звільнити з роботи за угодою сторін, видачу трудової та санітарної книжки, нарахування та сплату єдиного соціального внеску з заробітної плати, стягнення заборгованості по заробітній платі за час вимушеного прогулу і моральної шкоди відмовлено, зустрічний позов ПП ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, завданої працівником, задоволений частково, стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПП ОСОБА_5 16 000 гривень відшкодування матеріальної шкоди, завданої працівником, в задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а.с. 12-14).

Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 22 вересня 2016 року, рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 29 червня 2016 року в частині задоволення зустрічного позову скасовано, ухвалено в цій частині нове рішення, яким в задоволенні зустрічного позову ПП ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди відмовлено, в решті рішення суду залишено без змін (а.с. 15-20).

23 вересня 2016 року Управлінням Держпраці в Івано-Франківській області складено направлення на проведення позапланової перевірки на предмет додержання вимог законодавства про працю ПП ОСОБА_5, підстава для здійснення перевірки щодо звернення ОСОБА_4 та 27 вересня 2016 року складено припис, яким приписано ПП ОСОБА_5 дотримуватися вимог ч. 4 ст. 97, ч. 6 ст. 95 Кодексу законів про працю України (а.с. 50).

Частиною 1 ст. 115 КЗпП встановлено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Стаття 116 КЗпП передбачає, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до ст. 57 ЦПК доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За змістом ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Вирішуючи даний спір суд першої інстанції правильно взяв до уваги обставини, які зазначені у рішенні Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 29 червня 2016 року та рішенні Апеляційного суду Івано-Франківської області від 22 вересня 2016 року про те, що ОСОБА_4зверталась із вимогами про стягнення із ОСОБА_5 заборгованої заробітної плати тільки з 13 жовтня 2014 року. Про невиплату її заробітної плати за попередній період навіть не згадувала.

Суд обґрунтовано зазначив також, що у період з 1 кварталу 2009 року по 04 квартал 2014 року приватним підприємцем ОСОБА_5 надавалися до Державної податкової інспекції у місті Івано-Франківську податкові розрахунки сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків, і сум утриманого з них податку, з яких вбачається, що позивачу, яка має ідентифікаційний номер НОМЕР_1, нараховувалася заробітна плата, з якої сплачувався податок.

Крім того, Управлінням держпраці в Івано-Франківській області на підставі заяви ОСОБА_4 була проведена позапланова перевірка на предмет додержання вимог законодавства про працю приватним підприємцем ОСОБА_5, за результатами якої порушень трудового законодавства щодо невиплати заробітної плати працівникам, зокрема, ОСОБА_4 не встановлено. Виявлені порушення у підприємця зовсім не стосуються невиплати заробітної плати за період про який зазначає позивач.

За наявності зазначених обставин та доказів колегія суддів вважає, що відсутність підпису про отримання заробітної плати позивачем за період з 06 лютого 2009 по 14 жовтня 2014 років не може бути безумовною підставою для стягнення на думку позивача заборгованої заробітної плати, коли інші обставини підтверджують фактичне отримання заробітної плати.

Тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції на основі повно і всебічно з'ясував обставин, на які посилалися сторони як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідив докази і дав їм правильну оцінку. Обставини про які зазначає представник апелянта не можуть бути підставою для скасування законного і обґрунтованого рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 218, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 02 лютого 2017 року залишити без змін.

Узвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Р.Й. Матківський

Судді: Я.Д. Горблянський

ОСОБА_6