Справа№592/7885/16-ц
Провадження №2/592/140/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 січня 2017 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми у складі:

головуючого: судді Бичкова І. Г. ,

за участю: секретаря судового засідання Троценко Ю. Ю. ,

позивача: ОСОБА_1 ,

представниці відповідача 1 за довіреністю: ОСОБА_2 ,

представників відповідача 2 за довіреністю: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань в приміщенні суду в м. Суми цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Державної казначейської служби України у м. Сумах Сумської області, Головного управління ДФС у Сумській області про стягнення з Державного бюджету України відшкодування не отриманих відсотків по грошовому вкладу, -

В С Т А Н О В И В :

29.08.2016 року ОСОБА_1 звернувся до Ковпаківського районного суду м. Суми з позовною заявою Управління Державної казначейської служби України у м. Сумах Сумської області, Головного управління ДФС у Сумській області про стягнення з Державного бюджету України відшкодування не отриманих відсотків по грошовому вкладу, в якій він зазначив про те, що в ході досудового слідства по кримінальній справі стосовно посадових осіб ТОВ Лінея-С за ч. 3 ст. 212,ч. 2 ст. 366 КК України (№ 0000006 у ЄРДР) 14 липня 2010 року було проведено обшук та виїмку документів ТОВ Лінея-С , ТОВ Лорант , ТОВ Еквіла . Разом з цим посадовими особами обласної податкової було вилучено грошові кошти у розмірі 7600 доларів США, які належать йому ОСОБА_1 на праві власності, як фізичній особі. Цей факт встановлено ухвалою Соломянського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2014 року по справі № 760/18828/14-к (провадження № 1-кс/760/5222/14) . Постановою слідчого від 30.09.2013 року кримінальне провадження № 0000006 було закрито в частині правопорушень, що стосуються ТОВ Лінея-С , ТОВ Лорант , ОСОБА_1 , проте слідчим в порушення норм КПК України не було вирішено питання щодо повернення йому вилучених коштів. Ухвалою Соломянський районний суд м. Києва 01 жовтня 2014 року по справі № 760/18828/14-к вирішив повернути йому вилучені 14 липня 2010 року грошові кошти у розмірі 7600 доларів США, які зберігаються на депозитному рахунку Головного управління Міндоходів у Сумській області. Отримавши копію ухвали Соломянського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2014 року по справі № 760/18828/14-к (провадження № 1-кс/760/5222/14) , ГУ Міндоходів у Сумській області листом від 03.12.2014 року № 976/Г/18-28-05-00-56 повідомило його про можливість отримання його коштів у сумі 7600 доларів США та з 3-15 грудня 2014 року повернули йому їх. На його звернення від 21.09.2015 року Головне управління Державної фіскальної служби у Сумській області відмовило у вирішенні питання про відшкодування неотриманого прибутку, а саме: відсотків річних на його кошти у сумі 7600 доларів США за час вибуття їх з його законного володіння, що підтверджується листом від 29.09.2015 року № 12435Г/18-28-09-01-20. Рішення Головного управління ДФС у Сумській області, викладене у листі від 29.09.2015 року № 12435Г/18-28-09-01-20 щодо відмови про виплату йому відсотків на його кошти в сумі 7600 доларів США за час вибуття з його законного володіння, як упущену вигоду, він вважає протиправним та таким, що порушує його права як громадянина. Він вважає, що вищезазначене рішення є незаконним, а понесені ним збитки підлягають відшкодуванню на його користь з Державного бюджету з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 16 КПК України (2012 року) позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Таким чином, його право власності на грошові кошти в сумі 7600 доларів США могло бути обмежено лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому КПК України. Але судових рішень з вказаних вище підстав судами прийнято не було. Якщо б грошові кошти були йому повернені або не вибували з його законного володіння, він міг би використати їх на власний розсуд та отримати дохід від їх обернення, в тому числі від зберігання їх на депозитному рахунку в банківській установі. Таким чином, враховуючи безпідставне позбавлення його права володіння та користування його власними коштами, а також безпідставне не поверення йому коштів і після закриття кримінальної справи, він має право вимагати та отримати відшкодування неотриманого прибутку відповідно до вищевказаних норм ЦК України та норм Закону України Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду внаслідок незаконного вибуття та неповернення йому його власних коштів в сумі 7600 доларів США, вилучених у нього під час обшуку 14 липня 2010 року. Відповідно до ст. 130 КПК України шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою за рахунок Державного бюджету України у випадках та в порядку, передбачених законом. При вирішенні даного спору слід керуватися положеннями ст. 1176 ЦК України, Законом України Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду , а також Положенням про застосування Закону України Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду . Ч. 1 ст. 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб. Згідно з ч. 7 ст. 1176 ЦК України порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, встановлюється законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених Законом України Про оперативно-розшукову діяльність та іншими актами законодавства. У випадках, зазначених у ч. 1 цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду. П. 2 ст. 2 Закону України Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Відповідно п. 2 ст. 2 Закону України Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду він має право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом на підставі постанови слідчого від 30.09.2013 року про закриття кримінального провадження № 0000006 в частині правопорушень, що стосуються ТОВ Лінея-С , ТОВ Лорант , ОСОБА_1 та ухвали Соломянського районного суду м. Києва 01 жовтня 2014 року по справі № 760/18828/14-к. Відповідно до п. 2 ст. 3 вищевказаного Закону у наведених у ст. 1 цього Закону випадках громадянину відшкодовується (повертаються) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності) , конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами дізнання чи досудового слідства, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт. Ч. 16 ст. 14 Положення про застосування Закону України Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду , затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України, Міністерства фінансів України від 4 березня 1996 року № 6/5/3/41, передбачено, що якщо вимога про повернення майна або відшкодування його вартості у безспірному порядку не задоволена або громадянин не згодний з прийнятим рішенням, він має право звернутися до суду в порядку позовного провадження. Тобто, діючим законодавством передбачено позовний порядок відшкодування такої шкоди в порядку цивільного судочинства. Сума неотриманого ним прибутку внаслідок вибуття коштів у сумі 7600 доларів США з його законного володіння це відсотки, що були б нараховані банківською установою на ці кошти, за ставками депозитного вкладу банку, у якому він обслуговується. Сума відсотків, відповідно до довідки наданої ПАТ КБ ПриватБанк , за період з 14.04.2010 року по 03.12.2014 року становить 3556,25 доларів США. Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 119,120 ЦПК України; ст. 1176 ЦК України; ст. ст. 1, 2, 3 Закону України Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду , він просив: 1. Стягнути з Державного бюджету України на користь його ОСОБА_1 відшкодування не отриманих відсотків по грошовому вкладу в сумі 3556 дол. США за час вибуття його коштів з його законного володіння (а. с. 2, 3) .

27.09.2016 року представник відповідача 2 за довіреністю начальник юридичного відділу Головного управління ДФС у Сумській області ОСОБА_3 надав заперечення проти позову, в якому в. о. начальника ГУ ДФС у Сумській області ОСОБА_5 зазначив про те, що Головне управління ДФС у Сумській області розглянуло позов ОСОБА_1 про стягнення з Державного бюджету України відшкодування не отриманих відсотків по грошовому вкладу за час вибуття з законного володіння вважає його необґрунтованим та надає суду свої заперечення. Позивач свою вимогу мотивує тим, що працівниками податкової міліції при розслідуванні кримінальної справи стосовно посадових осіб ТОВ Лінея-С за ч. 3 ст. 212, ч. 2 ст. 366 КК України (№ 0000006 у ЄРДР) 14.07.2010 року було проведено обшук та виїмку документів ТОВ Лінея-С , ТОВ Лорант , ТОВ Еквіла . При вчиненні вказаної слідчої дії було вилучено грошові кошти у розмірі 7600 доларів США, які належали особисто позивачу. Також позивач зазначає про те, що постановою слідчого від 30.09.2013 року кримінальне провадження № 0000006 було закрито в частині правопорушень, що стосується ТОВ Лінея-С . Ухвалою слідчого судді Соломянського районного суду м. Києва від 01.10.2014 року по справі № 760/18828/14-к, провадження № 1-кс/760/5222/14 було вирішено повернути позивачу грошові кошти, які були вилучені згідно протоколу обшуку та виїмки від 14.07.2010 року в розмірі 7600 доларів США та зберігаються на депозитному рахунку Головного управління Міндоходів у Сумській області. Вказані грошові кошти в розмірі 7600 доларів США були повернуті позивачу 3-15 грудня 2014 року. В звязку з неотриманням прибутку позивачем внаслідок вибуття вказаних коштів з законного володіння позивача останній просить стягнути з Державного бюджету України відсотки, що були б нараховані банківською установою за умови укладення депозитного договору. Поряд з цим, ДПС у Сумській області, правонаступником якої є ГУ ДФС у Сумській області, матеріали кримінальної справи № 10800073 стосовно службових осіб ТОВ Лінея-С за ознаками злочинів, передбачених ч. 3 ст. 212, ч. 2 ст. 366 КК України, стосовно службових осіб ТОВ Славія за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 366 КК України, стосовно невстановлених осіб за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України, та стосовно директора ТОВ Лоранто ОСОБА_1 за ознаками злочинів, передбачених ч. 3 ст. 212, ч. 2 ст. 366, ч. 2 ст. 358, ч. 3 ст. 358 КК України, було направлено до прокуратури Сумської області. Генеральна прокуратура України листом від 05.10.2012 року № 04/5-6432-10 направила матеріали кримінальної справи № 10800073 до ДПС України. ДПС України направила зазначені матеріали кримінальної справи до ОДПС-ЦО з обслуговування великих платників податків ДПС України. Слідче управління ГУ ДФС у Сумській області після передачі кримінальної справи № 10800073 не здійснювало слідчих дій по цій кримінальній справі. КПК України від 13.04.2012 року в п.10 розділу XI Перехідних положень передбачає, що кримінальні справи, які на день набрання чинності цим Кодексом не направлені до суду з обвинувальним висновком, постановою про застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру, постановою про направлення справи до суду для вирішення питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності, розслідуються, надсилаються до суду та розглядаються судами першої, апеляційної, касаційної інстанцій і Верховним Судом України згідно з положеннями цього Кодексу. В п. 7 цього розділу передбачено, що оперативно-розшукові заходи, слідчі та процесуальні дії, розпочаті до дня набрання чинності цим Кодексом, завершуються у порядку, який діяв до набрання ним чинності. Після набрання чинності цим Кодексом оперативно-розшукові заходи, слідчі та процесуальні дії здійснюються згідно з положеннями Закону України Про оперативно-розшукову діяльність та положеннями цього Кодексу. Ч. 4 ст. 284 КПК України передбачено, що про закриття кримінального провадження слідчий, прокурор приймає постанову, яку може бути оскаржено у порядку, встановленому цим Кодексом. Відповідно до ст. 130 КПК України шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою за рахунок Державного бюджету України у випадках та в порядку, передбачених законом. П. 1 ст. 1 Закону України Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду встановлено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Відповідно до п. 2 ст. 2 Закону України Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. П. 2 ст. 3 Закону України Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду передбачено, що у наведених в ст. 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються) : майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності) , конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт. Поряд з цим, чинне законодавство не дає визначення поняття грошовий вклад . Однак для правовідносин, що виникають по даній справі ГУ ДФС у Сумській області вважає за можливе застосувати поняття вклад (депозит) , встановлене в Законі України Про банки і банківську діяльність , оскільки надане в цьому Законі тлумачення терміну в повній мірі розкриває зміст правовідносин які повинні охоплюватись терміном грошовий вклад . Відповідно до ст. 2 Закону України Про банки і банківську діяльність вклад (депозит) це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розмішені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду майно, зазначене в п. 2 ст. 3 цього Закону, повертається в натурі, а в разі неможливості повернення в натурі його вартість відшкодовується за рахунок тих підприємств, установ, організацій, яким воно передано безоплатно. Отже, під час розслідування кримінальної справи у позивача були вилучені грошові кошти, а не грошовий вклад, які відповідно до ухвали Соломянського районного суду м. Києва від 01.10.2014 року № 760/18828/14-к були повернуті відповідачем по справі. Вказані дії ГУ ДФС у Сумській області повністю відповідають вимогам чинного законодавства, а саме: Закону України Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду . Вказаний закон передбачає, що у разі обмеження громадянину права власності на грошові кошти, то поверненню підлягають лише сума коштів відносно яких громадянину було обмежено право власності. Сплата відсотків передбачена лише у разі обмеження права власності на грошові вклади, на які відбувається нарахування відсотків. В інших випадках нарахування відсотків законом не передбачена. Поряд з цим, ГУ ДФС у Сумській області вважає, що позивачем порушений порядок звернення на отримання відшкодування завданої шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду у разі виникнення права на відшкодування завданої шкоди відповідно до ст. 2 цього Закону орган, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, слідчий, прокурор або суд зобовязані розяснити особі порядок поновлення її порушених прав чи свобод та відшкодування завданої шкоди. П. 6 Положення про застосування Закону України Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду , затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України, Міністерства фінансів України від 4 березня 1996 року № 6/5/3/41, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 6 березня 1996 року за № 106/1131, передбачено, що громадянинові, а в разі його смерті його спадкоємцям відповідний орган, зазначений в п. 11 цього Положення, одночасно з повідомленням про закриття справи в стадії дізнання і попереднього слідства або з копією виправдувального вироку, що набрав законної сили, або з постановою (ухвалою) суду (судді) , направляє повідомлення, в якому розяснює, куди і протягом якого терміну можна звернутися за відшкодуванням шкоди і поновленням порушених прав. П. 11 Положення передбачено, що для визначення розміру шкоди, переліченої в п. п. 1, 3, 4 ст. 3 Закону, громадянин протягом шести місяців після направлення йому повідомлення може звернутися: 1) при закритті провадження в справі органами дізнання або слідства Міністерства внутрішніх справ, Генеральної прокуратури і Служби безпеки України відповідно до цих органів; 2) при винесенні виправдувального вироку або закритті справи судом першої інстанції чи в касаційному або наглядному порядку до суду, який розглядав справу по першій інстанції; 3) при скасуванні постанови районного (міського) суду (судді) про накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт і закритті справи в районний (міський) суд (до судді) , який розглядав справу про адміністративне правопорушення. КПК України, Закон України Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду встановлює порядок визначення розміру шкоди завданої громадянинові діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Розмір такої шкоди визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду, на підставі звернення громадянина, про що виносять постанову (ухвалу) . Оскільки слідче управління ГУ ДФС у Сумській області, після передачі кримінальної справи № 10800073, не здійснювало будь-яких слідчих дій по вказаній кримінальній справі, то і вирішення питання щодо визначення та відшкодування шкоди не може вирішуватись слідчим управлінням ГУ ДФС у Сумській області. Зі змісту ухвали слідчого судді Соломянського районного суду м. Києва від 01.10.2014 року вбачається, що 30.09.2013 року постановою старшого слідчого з особливо важливих справ слідчого управління фінансових розслідувань МГУ Міндоходів Центрального офісу з ОВП ОСОБА_6 кримінальне провадження № 0000006 закрито в частині правопорушень, що стосуються ТОВ Лінея-С . В даному випадку згідно ч. 1 ст. 11 Закону України Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду та п. 6 Положення саме слідчий орган МГУ Міндоходів Центрального офісу з ОВП повинен вирішувати питання щодо наявності шкоди для її відшкодування. Крім того, головне управління ДФС у Сумській області в повній мірі виконало ухвалу слідчого судді Соломянського районного суду м. Києва від 01.10.2014 року, згідно якій було вирішено повернути ОСОБА_1 грошові кошти, які вилучені згідно протоколу обшуку та виїмки від 14 липня 2010 року, у розмірі 7600 доларів США та зберігаються на депозитному рахунку головного управління Міндоходів у Сумській області (40009, м. Суми, вул. Іллінська, 13) . Про будь-які відсотки або інші компенсації у рішенні не йшлося. Також головне управління ДФС у Сумській області звертає увагу суду на наступне. Позивач при визначенні розміру умовно нарахованих відсотків, які могли б бути ним отримані у разі укладення договору депозиту з банківською установою. При розрахунку суми відсотків позивач бере за основу ставки за депозитами, що діяли в ПАТ КБ ПриватБанк по вкладу Стандарт . Однак, позивач не зазначає норму чинного законодавства, яка передбачає здійснення розрахунку суми не отриманих відсотків на підставі депозитної пропозиції ПАТ КБ ПриватБанк по вкладу Стандарт . Крім того, незрозумілими є правові підстави для вибору позивачем банківської установи при визначенні розміру відсотків. Поряд з цим, факт укладення позивачем депозитного договору з банківською установою ПАТ КБ ПриватБанк по вкладу Стандарт є умовним, оскільки позивач міг укласти такий договір на інших умовах, з іншою банківською установою, зберігати їх особисто (наприклад дома, в офісі і т. п. ) , витратити на інші цілі тощо. Про це позивач сам зазначає в позовній заяві, а саме, якщо б грошові кошти були йому повернені або не вибували з його законного володіння, він міг би використовувати їх на власний розсуд та отримати дохід від їх обернення, в тому числі від зберігання їх на депозитному рахунку в банківській установі. Разом з тим позивач замість прибутку міг би отримати і збиток від обернення вказаних грошових коштів, або взагалі їх втратити. Враховуючи вищевикладене, головне управління ДФС у Сумській області просить суд відмовити у задоволенні позову (а. с. 21 25) .

01.11.2016 року позивач ОСОБА_1 надав письмові додаткові пояснення, в яких він зазначив про те, що, ознайомившись з доводдами ГУ ДФС у Сумській області стосовно умовності укладення ним депозитного договору з ПАТ КБ ПриватБанк за депозитними умовами, що були актуальні на час незаконного вилучення у нього його грошових коштів, він вважає за необхідне повідомити суд про таке. На час вилучення у нього посадовими особами обласної податкової грошових коштів у розмірі 7600 доларів США, які належали йому ОСОБА_1 на праві власності, як фізичній особі, він мав намір укласти депозитний договір з ПАТ КБ ПриватБанк . Внаслідок вилучення грошових коштів у розмірі 7600 доларів США, які належали йому, ним такий договір було укладено пізніше, а саме: 26.04.2011 року ним з ПАТ КБ ПриватБанк було укладено договір банківського вкладу на суму 6032,13 доларів США, який надалі пролонговувався. Надалі він укладав і інші аналогічні договори, на інші суми та на інших умовах. Копію договору банківського вкладу на суму 6032,13 доларів США він надає для наочного доказу, що такий був би укладений у липні 2010 року за умови, якщо б його грошові кошти у розмірі 7600 доларів США залишилися б у його законному володінні. Вказане ним спростовує твердження відповідача 2 ГУ ДФС у Сумській області про можливу іншу долю його грошових коштів у розмірі 7600 доларів США. Також ГУ ДФС у Сумській області у своєму запереченні вказує, що разом з тим позивач замість прибутку міг би отримати і збиток від обернення вказаних грошових коштів або взагалі їх втратити. Так, слід зазначити, що замість прибутку він і зазнав збиток, внаслідок безпідставного позбавлення його права володіння та користування його власними коштами, а також безпідставне неповерення йому коштів і після закриття кримінальної справи, що вже зясовано судом. Відповідно він має право вимагати та отримати відшкодування не отриманого прибутку відповідно до норм ЦК України та норм Закону України Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду внаслідок незаконного вибуття та неповернення йому його власних коштів в сумі 7600 доларів США, вилучених у нього під час обшуку 14 липня 2010 року (а. с. 37) .

05.12.2016 року позивач ОСОБА_1 надав письмові додаткові пояснення, в яких він зазначив про те, що, ознайомившись з доводами ГУ ДФС у Сумській області у запереченні на його позовну заяву про відшкодування йому шкоди внаслідок незаконного вилучення у нього його грошових коштів він вважає за необхідне повідомити суд про наступне. Як вказує відповідач 2 у своєму ж запереченні, відповідно до ст. 130 КПК України шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою за рахунок Державного бюджету України у випадках та в порядку, передбачених законом. Тобто закон, яким слід керуватися при відшкодуванні такої шкоди не обмежується конкретно лише Законом України Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду . Згідно ч. 1 ст. 16 КПК України (2012 року) позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Таким чином, його право власності на його грошові кошти могло бути обмежено лише на підставі судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому КПК України. Але судових рішень з вказаних вище підстав судами прийнято не було. Згідно ч. ч. 6, 7 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури а бо суду, відшкодовується на загальних підставах. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, встановлюється законом. Відповідно до ст. 390 ЦК України власник майна має право вимагати від особи, яка знала або могла знати, що вона володіє майном незаконно, (недобросовісного набувача) , передання усіх доходів від майна, які вона одержала або могла одержати за весь час володіння ним. Власник майна має право вимагати від добросовісного набувача передання усіх доходів від майна, які він одержав або міг одержати з моменту, коли дізнався чи міг дізнатися про незаконність володіння ним, або з моменту, коли йому було вручено повістку до суду у справі за позовом власника про витребування майна. Відповідно до ч. ч. 1 3 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода) . Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у звязку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. Ст. 189 ЦК України передбачено, що продукцією, плодами та доходами є все те, що виробляється, добувається, одержується з речі або приноситься річчю. Продукція, плоди та доходи належать власникові речі, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. ч. 8, 9 ст. 8 ЦПК України, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону) , а за відсутності такого суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права) . Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини. Таким чином, відповідаючи на посилання відповідача про відсутність норм закону, відсутність регулювання нормами закону, якими слід керуватися при відшкодуванні завданої йому шкоди, він повідомляє про те, що норми цивільного законодавства та Закон України Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду надають процесуальні можливості для застосування і інших вищезазначених норм матеріального права до спірних правовідносин при відшкодування завданої йому шкоди (а. с. 47) .

07.12.2016 року представниця відповідача 1 провідний документознавець Управління Державної казначейської служби України у м. Сумах Сумської області ОСОБА_2 надала заперечення проти позову, в якому начальник Управління Державної казначейської служби України у м. Сумах Сумської області ОСОБА_7 зазначив про те, що Управління Державної казначейської служби України у м. Сумах Сумської області розглянуло позовну заяву ОСОБА_1 та повідомляє наступне. Згідно ч. 2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України. Компетенція управління Державної казначейської служби України у м. Сумах Сумської області визначена Бюджетним кодексом України та Положенням про управління Державної казначейської служби України у районах, районах у містах, містах обласного, республіканського значення затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 12.10.2011 року № 1280, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27.10.2011 року за № 1237/19975. Згідно п. 2 ст. 3 Закону України Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду передбачено, що у наведеній ст. 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються) : майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності) , конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України України Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду майно, зазначене в п. 2 ст. 3 цього Закону, повертається в натурі, а в разі неможливості повернення в натурі його вартість відшкодовується за рахунок тих підприємств, установ, організацій, яким воно передано безоплатно. Тобто, під час розслідування кримінальної справи у позивача були вилучені грошові кошти, а не грошовий вклад, які були повернуті. Вказаний закон передбачає, що у разі обмеження громадянинові право власності на грошові кошти, то поверненню підлягає лише сума коштів, відносно яких громадянинові було обмежено право власності. Сплата відсотків передбачена лише у разі обмеження права власності на грошові вклади, на які відбувається нарахування відсотків. В інших випадках нарахування відсотків Законом не передбачено. Відповідно до ст. 12 Закону України України Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду розмір відшкодовуваної шкоди, зазначеної в п. п. 1, 3, 4 статті 3 цього Закону, залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу) . Також Управління Державної казначейської служби України у м. Сумах Сумської області звертає увагу суду на наступне. Відповідно до ст. 33 ЦПК України суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов предявлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача. Неналежний відповідач це та особа, що не повинна відповідати по предявленому до неї в суді позову. Тобто Управління не займається відшкодуванням шкоди, а здійснює розрахунково-касове обслуговування розпорядників та одержувачів коштів. Враховуючи вищевикладене він просив суд відмовити у позовній заяві у звязку з безпідставністю та необґрунтованістю (а. с. 48) .

29.12.2016 року позивач ОСОБА_1 надав письмові додаткові пояснення, в яких він зазначив про те, що, як йому стало зрозуміло з рішення ГУ ДФС у Сумській області від 29.09.2015 року № 12435Г/18-28-09-01-20, відповідачем до його коштів застосовано Порядок розпорядження валютними цінностями (крім цінних паперів) , дорогоцінними металами і дорогоцінним камінням, дорогоцінним камінням органогенного утворення та напівдорогоцінним камінням, що переходять у власність держави, що затверджений наказом Міністерства фінансів України від 13 січня 1999 року № 11, постановою Правління Національного банку України від 31 березня 1999 року № 153, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 27 квітня 1999 року за № 261/3554. Відповідно до п. п. 1.2.1. , 1.2.2. Порядку валюта України, іноземна валюта всіх груп за Класифікатором іноземних валют Національного банку України, яка вилучена в юридичних і фізичних осіб правоохоронними, податковими та митними органами за порушення чинного законодавства до прийняття судового рішення чи іншого рішення про перехід валютних цінностей згідно з чинним законодавством у власність держави, прийнята митними органами на зберігання у випадках, передбачених чинним законодавством, виявлена будь-якими органами як безхазяйна, знахідки, спадкова, подарована державі в пятиденний термін інкасується відповідними службами, що займаються перевезенням валютних цінностей до уповноважених банків. Тобто до Державного експортно-імпортного банку (Укрексімбанк) , Акціонерно-комерційного агропромислового банку Україна , Акціонерно- комерційного банку соціального розвитку Укрсоцбанк , Українського акціонерного промислово-інвестиційного банку Промінвестбанк , Державного спеціалізованого комерційного ощадного банку, Акціонерного поштово-пенсійного банку Аваль , з якими Головним управлінням Державного казначейства укладено Угоди про обслуговування Державного бюджету (1.2.1.) . Уповноважені банки приймають зазначені грошові кошти на підставі листа, опису цінностей із зазначенням найменування та номіналу, номерів банкнот та документів, що підтверджують факт вилучення, і не пізніше наступного банківського дня: гривні, англійські фунти стерлінгів, долари США, німецькі марки, французькі франки, італійські ліри, швейцарські франки, японські єни та російські рублі оприбутковують у касу із зарахуванням на рахунки правоохоронних, митних, податкових, фінансових органів (організацій) , нотаріальних органів. Указані рахунки відкриваються уповноваженими банками за балансовим рахунком Кошти, вилучені уповноваженими органами ; іноземну готівкову валюту за всіма іншими видами валют 1-ї групи (крім перелічених у другому абзаці пункту 2.2. ) , 2-ї групи (крім російських рублів) та 3-ї групи за Класифікатором зараховують на позабалансові рахунки на зберігання. Гривні та іноземна валюта, що обліковуються уповноваженими банками на балансових рахунках Кошти, вилучені уповноваженими органами , розміщуються розпорядником на рахунках шляхом укладення депозитних договорів. Нараховані відсотки за депозитними рахунками спрямовуються до Державного бюджету (1.2.2.) . Він вважає протиправним застосування вказаного Порядку, оскільки він застосовується до валюти, яка вилучена в юридичних і фізичних осіб правоохоронними, податковими та митними органами за порушення чинного законодавства до прийняття судового рішення чи іншого рішення про перехід валютних цінностей згідно з чинним законодавством у власність держави. Жодного такого судового рішення прийнято не було, порушень чинного законодавства, за вчинення яких кошти були вилучені не виявлено, причина вилучення коштів невідома. В той же час, згідно довідки базового відділення АТ ОСОБА_8 Аваль № ДЗ-В37/9/2-1025 від 02.07.2016 року сума нарахованих процентів на вилучені у нього кошти у розмірі 7600 доларів США з 22.07.2010 року по 15.12.2014 року становить 0,94 долара США. Відповідно, нарахування відсотків відбувалося, однак не по ринковим ставкам процентів річних за п.п 1.2.2. Порядку. Такі дії відповідача 1 по мінімізації доходів Державного бюджету є корупційними, на його погляд, та недержавницькими. Вказані факти лише підтверджують наявність грошового вкладу та нарахування відсотків по ньому, а мізерний розмір цих відсотків є підставою для притягнення до відповідальності посадових осіб, що приймали рішення щодо ставки відсотків річних за його коштами. Адекватну суму відсотків, яку він повинен був отримати за цей час, було ним вказано згідно довідки банківської установи ПАТ КБ ПриватБанк , клієнтом якої він являється. Окрім цього, зберігання його коштів на депозитному рахунку відповідача також підтверджується ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 11.07.2016 року № 818/423/16. Таким чином, відповідач 1 безпідставно та незаконно заволодів його власними коштами, незаконно та безпідставно зберігав їх на своєму депозитному рахунку, при цьому відповідач 1 вказує про безпідставність його позовних вимог про відшкодування завданої йому шкоди за час вибуття коштів з його законного володіння. З огляду на викладене, повернення йому вилучених відповідачем 1 коштів у сумі 7600 доларів США стало можливо тільки на виконання судового рішення, хоча протиправність та незаконне утримання відповідачем 1 його коштів є беззаперечним. Також відповідач 1 незаконно утримуючи та розпоряджаючись його коштами продовжує нехтувати своїм законним обовязком відшкодування шкоди завданої йому цими діями (а. с. 51 53) .

У відкритому судовому засіданні ОСОБА_1 позов підтримав, надав суду пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві та в додаткових письмових поясненнях. Він просив позов задовольнити.

У відкритому судовому засіданні представниця Державної казначейської служби України провідний документознавець Управління Державної казначейської служби України у м. Сумах Сумської області ОСОБА_2 позов не визнала, надала суду пояснення, аналогічні викладеним в запереченні проти позову. Вона просила суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог.

У відкритому судовому засіданні представники відповідача 2 за довіреністю начальник юридичного відділу Головного управління ДФС у Сумській області ОСОБА_3, заступник начальника юридичного відділу Головного управління ДФС у Сумській області ОСОБА_4 позов не визнали, надали суду пояснення, аналогічні викладеним в запереченні проти позову. Вони просили суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог.

Вислухавши пояснення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , дослідивши та перевіривши письмові докази справи, встановивши такі юридичні факти та відповідні їм правовідносини, суд дійшов до наступного висновку.

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Із змісту п. 2 ч. 2 ст. 22 ЦК України вбачається, що збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода) .

Поняття збитки включає в себе так звану упущену вигоду, під якою розуміються доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене. В даному випадку мова йдеться не про реальні втрати особи, які вона зробила або зробить, а про ті доходи, які вона недоотримає внаслідок порушення її цивільного права. Саме сума запланованих, але неотриманих доходів в даному випадку буде складати упущену вигоду.

Крім того, суд вважає за можливе взяти до уваги положення ч. 4 ст. 623 ЦК України, згідно якій при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Тобто, доказуючи наявність упущеної вигоди, позивач має довести факти вжиття певних заходів щодо одержання таких доходів. Якщо неодержання позивачем очікуваних доходів є наслідком бездіяльності самого позивача, така упущена вигода не підлягатиме відшкодуванню.

Відносно неодержаних доходів законодавець використовує також такі терміни, як втрачена вигода, упущена вигода, неодержаний прибуток. Використання в законодавстві різних термінів-синонімів, які по суті позначають одні й ті ж правові явища і зазвичай не впливають на визначення обсягу прав та обовязків сторін відповідних правовідносин, розглядається як несуттєве. Збитки у формі втраченої вигоди відрізняються від реальних збитків тим, що якщо при витратах характерним є зменшення наявного майна потерпілого субєкта господарювання, то втрачена вигода відображає той факт, що наявне в особи майно не збільшилося, хоча й могло б збільшитись, якби не було правопорушення.

Згідно абз. 1 п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судове рішення у цивільній справі № 14 від 18.12.2009 року у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України) .

Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду № 266/94-ВР від 01.12.1994 року, розмір відшкодовуваної шкоди, зазначеної в пунктах 1, 3, 4 ст. 3 цього Закону, залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу) . Якщо кримінальне провадження закрито судом при розгляді кримінальної справи в апеляційному або касаційному порядку, зазначені дії провадить суд, що розглядав справу у першій інстанції.

Тобто розмір відшкодовуваної шкоди у будь-якому випадку визначають відповідні органи у порядку визначеному даною нормою закону, оскільки це саме їх компетенція, а не особи, якій заподіяна шкода. І така правова позиція висловлена в ухвалі Верховного Суду України від 24.10.2007 року по справі № 6-3754св07 (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/1186523) , в постанові Верховного Суду України від 24.02.2016 року по справі № 6-2089цс15 (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/56160775) .

Що стосується вимоги про стягнення з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 відшкодування не отриманих відсотків по грошовому вкладу, то суд дійшов наступного висновку.

Законом передбачене відшкодування (повернення) громадянинові саме грошових вкладів і відсотків по них, а оскільки у позивача вклади не вилучалися, відповідно не вилучалися і відсотки, а відтак в цій частині в задоволенні позову слід відмовити.

Що стосується вимоги про стягнення з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 відшкодування не отриманих відсотків по грошовому вкладу в сумі 3556 доларів США, то суд дійшов наступного висновку.

Законом передбачено, що розмір відшкодовуваної шкоди визначають відповідні органи, що здійснюють досудове розслідування, про що виносять постанову (ухвалу) . Оскільки позивач сам визначив розмір шкоди всупереч ч. 1 ст. 12 Закону України Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду , відтак в цій частині в задоволенні позову слід відмовити.

Таким чином, на основі зясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, давши їм належну оцінку, суд дійшов висновку про те, що у задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління Державної казначейської служби України у м. Сумах Сумської області, Головного управління ДФС у Сумській області про стягнення з Державного бюджету України відшкодування не отриманих відсотків по грошовому вкладу слід відмовити.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 208, 209, 213 215, 218, 222 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління Державної казначейської служби України у м. Сумах Сумської області, Головного управління ДФС у Сумській області про стягнення з Державного бюджету України відшкодування не отриманих відсотків по грошовому вкладу відмовити.

Рішення може бути оскаржене.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду Сумської області через суд першої інстанції Ковпаківський районний суд м. Суми, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Головуючий: І.Г. Бичков