Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2017 року м. Василівка

Василівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Степаненко Ю.А.

при секретареві Шак О.В.

за участю позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Василівка цивільну справу за позовом:

ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ОСОБА_3, про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати при звільненні належних працівникові грошових сум,

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшов позов ОСОБА_1 до ПАТ «Дельта Банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ОСОБА_3, про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати при звільненні належних працівникові грошових сум, в якому позивач зазначає, що в період з 17 жовтня 2013 року до 31 березня 2015 року він перебував з ПАТ "Дельта Банк" в трудових відносинах, працюючи на посаді юрисконсульта сектору претензійно-позовної роботи Запорізького регіону відділу претензійно-позовної роботи управління по роботі з простроченою заборгованістю фізичних осіб з заставними кредитами Департаменту по роботі з проблемними активами фізичних осіб. Прийнятий на роботу на підставі наказу № 1214-к/ТР від 17 жовтня 2013 року, звільнений з роботи на підставі наказу № 582-к/ТР від 31 березня 2015 року.

Позивач вказав, що при звільненні з роботи 31 березня 2015 року з ним не проведено повний розрахунок, а саме, не сплачено компенсацію витрат на відрядження в розмірі 346 гривень 88 копійок, що встановлено рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 12 жовтня 2015 року в ц/с № 311/1504/15-ц, яке набрало законної сили 10 листопада 2015 року. На теперішній час відповідачем не сплачено йому з вищезазначеної суми 104 грн. 50 коп.

Враховуючи, що вищезазначені грошові вимоги виникли із зобов'язань відповідача перед ним з трудового договору, який було розірвано 31 березня 2015 року, тобто, до прийняття рішення про ліквідацію ПАТ "Дельта Банк", та зважаючи на те, що строк виконання зобов'язань ПАТ "Дельта Банк" вважається таким, що настав 02 жовтня 2015 року, на думку позивача, відповідач винен йому сплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 квітня 2015 року по 02 жовтня 2015 року в розмірі 37 249 грн. 75 коп., які й просив стягнути з відповідача в судовому порядку.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав свої позовні вимоги з підстав, викладених у позові та письмових поясненнях до нього, які містяться в справі, просить суд їх задовольнити.

В судовому засіданні представник відповідача в особі ОСОБА_2 заперечує проти позову, підтримала письмові заперечення проти позову, які містяться в справі, а також просить суд застосувати строки позовної давності.

В судове засідання ОСОБА_3 не зявився, про причини неявки суду не повідомив, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений вчасно та належним чином.

Суд, вислухавши думку учасників процесу, оглянувши матеріали справи, вважає можливим розглянути справу та ухвалити рішення у відсутності зазначеного учасника процесу.

Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, оглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, прийшов до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав:

Як було встановлено в судовому засіданні та як видно з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 в період з 17 жовтня 2013 року до 31 березня 2015 року перебував з ПАТ "Дельта Банк" в трудових відносинах, працюючи на посаді юрисконсульта сектору претензійно-позовної роботи Запорізького регіону відділу претензійно-позовної роботи управління по роботі з простроченою заборгованістю фізичних осіб з заставними кредитами Департаменту по роботі з проблемними активами фізичних осіб. Прийнятий на роботу на підставі наказу № 1214-к/ТР від 17 жовтня 2013 року, звільнений з роботи на підставі наказу № 582-к/ТР від 31 березня 2015 року.

При звільненні з роботи 31 березня 2015 року з ОСОБА_1 не проведено повний розрахунок, а саме, не сплачено компенсацію витрат на відрядження в розмірі 104 гривень 50 копійок.

Вказані обставини підтверджені трудовою книжкою позивача (а.с.5), рішенням апеляційного суду Запорізької області від 15.09.2016 року (а.с.101-106), яке набрало законної сили, копії яких є в справі. Ці факти також не оспорюються іншими учасниками процесу.

Тому, відповідно до положень ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені цим судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді, зокрема, й даної справи, у якій беруть участь ті самі особи, щодо яких встановлено ці обставини.

Згідно ч. 2 ст. 2 Закону України "Про оплату праці", в структуру заробітної плати входять зокрема гарантійні й компенсаційні виплати, до яких у відповідності до ст. 121 КзпП України, належать компенсації у зв'язку із службовими відрядженнями.

Згідно ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Згідно ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

Згідно п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 р. № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведені його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. У разі непроведеня розрахунку у зв'язку із виникненням

спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу.

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 02.10.2015 року № 664 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.10.2015 року № 181 "Про початок процедури ліквідації AT "Дельта Банк" та делегування повноважень ліквідатора банку".

Ст. 46 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, зокрема, що з дня початку процедури ліквідації банку строк виконання всіх грошових зобов'язань банку вважається таким, що настав.

Таким чином, відповідач повинен сплатити позивачеві середній заробіток за час затримки виплати при звільненні за період з 01.04.2015 року по 02.10.2015 року.

Згідно п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата. Згідно п. 8 зазначеного Положення, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів. Згідно пункту 3 зазначеного Положення, усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі. При обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками-почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Згідно пункту 4 зазначеного Положення, при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством не враховуються, зокрема: компенсація за невикористану відпустку, вихідна допомога, компенсаційні виплати на відрядження.

Так, за лютий 2015 року позивачеві ОСОБА_1 сплачена заробітна плата в розмірі 6 687,75 грн., за березень 2015 року сплачена заробітна плата в розмірі 1 567,57 грн. (1218,00 оклад+349,57 індексація). Всього, за лютий-березень 2015 року позивачеві сплачено 8 255,32 грн. В лютому-березні 2015 року позивачем відпрацьовано 41 день (20 днів лютий+21 день березень). Зазначене підтверджується довідкою про середню заробітну плату для розрахунку на випадок безробіття № 15-40/172 від 07.04.2015 (а.с. 11) та розрахунковим листком за березень 2015 року (а.с. 12).

Таким чином, середньоденна заробітна плата позивача склала 201,35 грн. (8255,32/41=201,34926). Період: 01.04.2015 02.10.2015 дорівнює 185 дням. Таким чином, середній заробіток за 185 днів складає 37 249,73 грн. (185*201,35 = 37 249,75).

Враховуючи, що вищезазначені грошові вимоги виникли із зобов'язань відповідача перед позивачем ОСОБА_1 з трудового договору, який було розірвано 31 березня 2015 року, тобто, до прийняття рішення про ліквідацію ПАТ "Дельта Банк", та зважаючи на те, що строк виконання зобов'язань ПАТ "Дельта Банк" вважається таким, що настав, 02 жовтня 2015 року, проаналізувавши вищевикладені обставини справи та законодавчі норми, виходячи з принципів: законності, обєктивності, розумності та справедливості, суд вважає, що відповідач повинен виплатити позивачеві середній заробіток за час

затримки розрахунку при звільненні за період з 01 квітня 2015 року по 02 жовтня 2015 року в розмірі 37 249 грн. 75 коп., а тому, позов підлягає задоволенню.

Суд критично відноситься до заперечень представника відповідача, виходячи з наступного.

Посилання представника відповідача на те, що на момент винесення рішення судом про стягнення з банку на користь ОСОБА_1 коштів, було введено тимчасову адміністрацію, що унеможливило стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», зокрема, положеннями ст.. 52 закону, є неспроможними, оскільки пункт 2 частини 1 коментованої статті передбачає черговість та порядок задоволення вимог до банку, зокрема, грошових вимог щодо заробітної плати, що виникли із зобовязань банку перед працівниками до прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. З матеріалів справи встановлено, що рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію АТ «Дельта Банк» прийнято постановою НБУ № 664 від 02.10.2015 року, тобто, після настання у позивача права на заявлення вказаних грошових вимог.

Посилання представника відповідача на пропуск позивачем строку звернення до суду не відповідає нормам діючого законодавства та встановленим у справі обставинам.

Відповідно до ч.1 ст.233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного (міського) суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Відповідно до абз.5 п.25 постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», не проведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку.

Конституційний Суд України рішенням від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012 у справі №1-5/2012 вирішив, що в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозвязку з положеннями статей 116, 117, 237-1 цього Кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.

Враховуючи викладене, а також те, що фактичний розрахунок з ОСОБА_1 не проведено, тому, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 не пропустив встановлений ст.233 КЗпП України тримісячний строк для звернення до суду із вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку.

Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Належні та достатні докази на підтвердження своїх заперечень проти позову, відповідач суду не надав, а його позицію щодо невизнання позовних вимог суд вважає намаганням уникнути цивільно-правової відповідальності за порушення конституційних та трудових прав позивача.

Також, згідно ст. 88 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», з відповідача на користь державного бюджету Василівського району Запорізької області підлягає стягненню судовий збір у розмірі 640 грн.

Враховуючи вищевикладене, керуючись Конституцією України, Законом України «Про судовий збір», Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Законом України "Про оплату праці", Постановою Пленуму Верховного Суду України №13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, рішенням Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012 у справі №1-5/2012, ст.ст.116, 117, 233 КЗпП України, ст.ст.10, 11, 57-60,88,208, 209,212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ОСОБА_3, про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати при звільненні належних працівникові грошових сум - задовольнити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 квітня 2015 року по 02 жовтня 2015 року у розмірі 37 249 (тридцять сім тисяч двісті сорок девять) грн. 75 коп.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на користь державного бюджету Василівського району Запорізької області судовий збір у розмірі 640 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час його проголошення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду Запорізької області через Василівський районний суд Запорізької області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано. Якщо буде подано апеляційну скаргу, рішення, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Василівського

районного суду

Запорізької області ОСОБА_4