Справа № 265/286/17
Провадження № 6/265/22/17
У Х В А Л А

19 січня 2017 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Щербіна А.В.,

за участю секретаря Себко Г.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі подання державного виконавця Лівобережного відділу державної виконавчої служби міста Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (далі по тексту Лівобережний ВДВС) ОСОБА_1 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2, -

В С Т А Н О В И В :

18 січня 2017 року до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя звернувся державний виконавець Лівобережного ВДВС ОСОБА_1 з поданням про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України.

В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що на виконанні у Лівобережному ВДВС знаходиться зведене виконавче провадження ВП № 52221197 з примусового виконання наказу № 908/1117/15-г від 12 лютого 2016 року, виданого Господарським судом Запорізької області про стягнення з ОСОБА_2 на користь Маріупольської міської ради заборгованості у розмірі 2000 гривень; та постанова № АА 185157 від 12 лютого 2016 року, видана Маріупольською ОДПІ про стягнення з ОСОБА_2 на користь держави штрафу 680 гривень.

15 травня 2016 року та 15 серпня 2016 року у відношенні боржника ОСОБА_2 були відкриті виконавчі провадження з примусового виконання вищевказаних виконавчих документів, копії постанов про відкриття виконавчого провадження були направлені сторонам.

31 травня 2016 року державним виконавцем було винесено постанову про арешт майна боржника, якою накладено арешт на все рухоме майно, що належить боржнику.

13 вересня 2016 року державним виконавцем винесено постанову про приєднання виконавчих проваджень до зведеного виконавчого провадження № 51922162.

Згідно відповіді з ДФС, за боржником зареєстрований відкритий рахунок у ПАТ «ПУМБ». 29 вересня 2016 року, державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника, якою накладено арешт на кошти в національній та іноземній валюті в розмірі 2 948 гривень на всіх рахунок. Проте платіжні вимоги, звернути органом ДФС на рахунки боржника, повернуті банком без виконання у звязку з відсутністю коштів на зазначеному рахунку.

19 вересня 2016 року та 15 грудня 2016 року державним виконавцем здійснено вихід за адресою: вулиця Пашковського, 37-9. Зі слів мешканців будинку встановлено, що ОСОБА_2 за цією адресою не проживає. Місце її перебування невідоме. А даними Лівобережної рай адміністрації Маріупольської міської ради, ОСОБА_2 знята з реєстрації за вказаною адресою з 30 грудня 2014 року.

Згідно відповіді з Територіального сервісного центру № 1441 від 17 липня 2016 року, за боржником транспортні засоби не зареєстровані.

Водночас боржнику ОСОБА_2 неодноразово були направлені повістки з викликом, але жодного разу до ВДВС вона не зявилась.

Таким чином, станом на 16 січня 2017 року, боржником не вчинено дій, направлених на виконання рішення суду, що свідчить про умисне його невиконання.

Просила суд винести ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2, останнє відоме місце проживання якої: АДРЕСА_1.

У судове засідання на розгляд подання державний виконавець Бєлова М.Є., діюча на підставі довіреності, не зявилася, від якої до адреси суду надійшла заява з проханням подання розглянути за її відсутності, вирішення питання покладала на розсуд суду.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що подання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 33 Конституції України, ст. 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", а також за змістом ст. 313 ЦК України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 13 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах любої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну і повертатися у свою країну.

За вимогами ст. 377-1 ЦПК України, питання про тимчасове обмеження боржника фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

За положеннями п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, вправі звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Отже, Законом передбачено тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон не за наявністю факту невиконання зобовязань, а за ухилення від їх виконання.

Закон України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Згідно з п. 5 ст. 6 цього Закону, у випадках, коли особа ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням - до виконання зобов'язань, можливо обмеження у праві виїзду за межі України.

Звертаючись до суду, державний виконавець обґрунтовував подання такими складовими як наявність статусу боржника у виконавчому провадженні і непогашення ним боргу у добровільному порядку, що зумовили необхідність у тимчасовому обмеженні права на виїзд за межі України з метою забезпечення виконання виконавчого документу.

Проте, суд вважає, що сам по собі факт невиконання боржником зобов'язань не може свідчити про його ухилення від виконання покладених на нього обов'язків. На момент звернення до суду з даним поданням, факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Враховуючи вищевикладене, можна зробити висновок, що особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Окрім цього, державним виконавцем 31 травня 2016 року винесено постанову, якою накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника.

Оскільки законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання, як йшлось вище, то, із урахуванням цього суд не впевнився в обґрунтованості вимог щодо обмеження ОСОБА_2 в свободі пересування і праві виїзду за кордон, що задекларовано ратифікованими Україною міжнародними нормами (ст. 2 Протоколу N 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права), Конституцією України і Законом України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні".

Оскільки державним виконавцем не надано будь-яких доказів про ухилення боржника від виконання зобовязань, а саме на підтвердження того, що боржник ОСОБА_2 належним чином ознайомлена із постановами про відкриття виконавчого провадження, тому суд не знаходить достатніх підстав вважати, що боржник дійсно свідомо і злісно ухиляється від виконання зобовязань, покладених на неї рішеннями суду.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення подання щодо обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.33 Конституції України, ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та вїзду в Україну громадян України», ст.377-1 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

У задоволенні подання державного виконавця Лівобережного відділу державної виконавчої служби міста Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2 - відмовити.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга, яка подається до Апеляційного суду в Донецькій області через Орджонікідзевський районний суд м. Маріуполя протягом пяти днів з дня проголошення ухвали.

Суддя ____________________ Щербіна А.В.