Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/153/17 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Авраменко Т. М.
УХВАЛА

Іменем України

25.01.2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючої судді Авраменко Т.М.,

суддів: Суровицької Л.В., Чельник О.І.

секретар Яковлєва Ю.Ю.

за участю сторін та їх представників

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 29 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які прибули в судове засідання, дослідивши матеріали справи, колегія суддів,

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2014 року ОСОБА_3 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

Зазначала, що з 10 липня 1993 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 05 квітня 2012 року.

Під час шлюбу ними придбане майно: житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та земельна ділянка за адресою: м. Кіровоград, вул. Мечникова, 7-б, які оформлені на імя відповідача; автомобіль ГАЗ 32705 Комбі СПГ, 2003 року випуску, державний номер НОМЕР_1; автомобіль MITSUBISHI Lancer 2.0 Snvite, 2007 року випуску.

Восени 2011 року вони припинили спільне проживання. За спільною згодою поділили майно, залишивши їй з неповнолітніми дітьми домоволодіння, а відповідачу - два транспортні засоби та частки в статутному капіталі двох товариств.

Влітку 2014 року вона отримала від матері відповідача ОСОБА_4 письмове попередження про те, що за рішенням суду за нею визнано право власності на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями і земельну ділянку за адресою: м. Кіровоград, вул. Мечникова, 7-б і їй їх необхідно звільнити. В подальшому за її апеляційною скаргою рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 19 вересня 2012 року скасовано та ухвалено рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2, Кіровоградської міської ради, третя особа: Управління Держкомзему у м. Кіровограді про визнання договору частково недійсним та визнання права власності.

На її утриманні знаходяться троє неповнолітніх дітей, іншого житла вони не мають, у відповідача залишилася частка бізнесу, який був спільним, також він транспортні засоби зняв з обліку для реалізації ще в 2011 року, тобто майно, яке було виділено йому після припинення сімейних відносин, він використав на свій розсуд.

Просила поділити спільно нажите майно, виділивши їй та визнавши за нею право власності на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями за адресою: м. Кіровоград, вул. Мечникова, 7-б; земельну ділянку, площею 607,90 кв.м, за адресою: м. Кіровоград, вул. Мечникова, 7-б. Виділити відповідачу і визнати за ним право власності на автомобіль ГАЗ 32705 Комбі СПГ, 2003 року випуску, державний номер НОМЕР_1; автомобіль MITSUBISHI Lancer 2.0 Snvite, 2007 року випуску.

У вересні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічним позовом про визнання особистою власністю майна, набутого за час спільного проживання до фактичного припинення шлюбних відносин та про поділ спільного майна подружжя.

В ході судового розгляду 29 квітня 2016 року подав письмову заяву про залишення зустрічної позовної заяви без розгляду. Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 29 квітня 2016 року зустрічний позов залишено без розгляду (а.с.188,191-192) .

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 29 квітня 2016 року позов задоволено частково. Суд в порядку поділу спільного майна подружжя визнав за ОСОБА_3 та ОСОБА_2 право власності за кожним по ? частині житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями та по ? частині земельної ділянки, загальною площею 607,90 кв.м, що знаходяться в м. Кіровограді, вул. Мечникова, 7-б. В іншій частині позовних вимог відмовив.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення про відмову в позові. Зазначає, що під час судового розгляду встановлено, що житловий будинок та земельна ділянка за адресою: м. Кіровоград, вул. Мечникова, 7-б придбані ним за його особисті кошти, отримані від продажу подарованої йому квартири та за позичені у ОСОБА_4 за договором позики. Зазначеним доказам суд не дав належної оцінки. Факт придбання спірного майна в період шлюбу не є підставою для віднесення такого майна до обєктів права спільної сумісної власності подружжя.

В засіданні апеляційного суду відповідач та його представник підтримали доводи апеляційної скарги, а позивач та її представник просили відхилити апеляційну скаргу, оскільки рішення суду є законним та справедливим.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції (ч.1 ст.303 ЦПК України).

Майно, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка, визначене в ст.57 СК України, зокрема, майно набуте до реєстрації шлюбу, за час шлюбу, але на умовах, передбачених шлюбним або іншим договором, укладеним між подружжям, за договором дарування, або в порядку спадкування, або за кошти, які належали їй (йому) особисто, тощо.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя ( ст.60 СК України).

Задовольняючи позов, суд правильно виходив з того, що підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які складають підстави виникнення права спільної сумісної власності на майно подружжя) визначені в ст. 60 СК України, за змістом якої майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності, тим самим належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна, при цьому, критеріями, які дозволяють надати спірному набутому майну режим спільного майна є: час набуття такого майна; кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття), а також мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий режим спільної власності подружжя.

Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 1 липня 2015 року у справі № 6-612цс15, від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2641цс15, від 12 жовтня 2016 року у справі № 6-846цс16).

Судом встановлено, що з 10 липня 1993 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Ленінського районного суду м.Кіровограда 25 квітня 2012 року (т.1 а.с.9, 45).

В період шлюбу на підставі нотаріально посвідчених приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу договорів купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки від 27 грудня 2005 року купили житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями №7б по вул.Мечникова у м.Кіровограді, а також земельну ділянку площею 607, 90 кв.м, на якій розташований цей будинок з будівлями. Договори купівлі-продажу зареєстровані в Державному реєстрі правочинів, а також здійснена державна реєстрація права власності на це майно за ОСОБА_2 (т.1а.с.4-7, т.2 а.с.19).

Покупцем за договорами купівлі-продажу є ОСОБА_2, купівля здійснена за письмовою згодою дружини покупця ОСОБА_5

Оскільки відповідач на час придбання квартири перебував у зареєстрованому шлюбі, то відповідно до ч.3 ст.65 СК України необхідна згода його дружини, тобто позивача, на купівлю квартири і тільки за умови подання саме нею заяви про факт придбання квартири її чоловіком за особисті кошти, договором купівлі-продажу був би визначений режим особистої приватної власності відповідача на будинок та земельну ділянку.

Проте така заява від позивача до нотаріуса не надходила. Позивач ОСОБА_3 в суді першої інстанції та в засіданні апеляційного суду пояснила, що в придбання спірного майна були вкладені спільні кошти подружжя, кошти від продажу квартири чоловіка та кошти її батька, в звязку з чим і була домовленість подружжя про спільну власність при укладенні правочину.

При посвідченні договорів купівлі-продажу позивачем подані письмові заяви до нотаріуса про надання згоди на купівлю її чоловіком ОСОБА_2 будинку та земельної ділянки, в яких зазначено, що будинок та земельна ділянка купляється за грошові кошти, набуті подружжям у період зареєстрованого шлюбу, і цей правочин відповідає інтересам сімї. Засвідчені нотаріусом ксерокопії цих заяв є в матеріалах справи (т.2 а.с.9,10).

Таким чином, сторони у справі при купівлі спірного майна письмово визначили, що майно купляється за спільні кошти та визначили режим спільної сумісної власності на це майно. За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку, що будинок та земельна ділянка є спільним сумісним майном подружжя.

Доводи апеляційної скарги такого висновку суду не спростовують.

Крім того, колегія суддів зазначає, що зустрічна позовна заява ОСОБА_2 про визнання будинку та земельної ділянки його особистим майном (т.1 а.с.113-123) за його заявою (т.1 а.с.188) залишена ухвалою суду без розгляду (т.1 а.с.191-192).

Суд дав належну оцінку доводам відповідача, що власником спірного майна є не ОСОБА_2, а його мати ОСОБА_4. Суд врахував, що рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 19 вересня 2012 року про визнання недійсним договору купівлі- продажу будинку в частині покупця та визнання недійсним Державного акту на право приватної власності на землю, визнання права власності на спірне майно за ОСОБА_4 скасовано рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 07 жовтня 2014 року та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_4 (т.1 а.с.175-177), тобто вона не є власником спірного майна.

Зазначені обставини також підтверджуються ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 09 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні належним їй будинком №7-б по вулиці Мечникова в м.Кіровограді, в якій зазначено, що права ОСОБА_4 не порушені і вона не має субєктивного права вимагати захисту прав власника будинку, оскільки вона не є його власником (т.1 а.с.161-163).

Суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, надав їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 60, 212, 303, 304 ЦПК України, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормою матеріального права, яка підлягає застосуванню, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. ст. 213-214 ЦПК України , підстави для його скасування відсутні, а наведені в апеляційній скарзі доводи висновків суду не спростовують та зводяться до переоцінки доказів.Підстави для переоцінки доказів апеляційним судом відсутні.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст.308, п.1 ч.1 ст.314, ст.315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 29 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча суддя Т.М.Авраменко

Судді: Л.В.Суровицька

ОСОБА_6