Справа № 236/426/17
23 березня 2017 року Краснолиманський міський суд Донецької області у складі:
головуючого судді Саржевської І.В.,
за участю секретаря Білоус Д.А.,
розглянувши у відкртому судовому засіданні в залі суду м. Лиман Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, третя особа - Орган опіки та піклування Краснолиманської міської ради, суд
20.02.2017 позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання.
Ухвалою суду від 21.02.2017 відкрито провадження у справі та залучено до участі у справі в якості третьої особи - Орган опіки та піклування Лиманської міської ради.
У судове засідання позивач ОСОБА_1, яка належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, не з*явилась, просить розглянути цивільну справу в її відсутності, позов задовольнити, про що до суду надала відповідну заяву.
Відповідач, відповідно до вимог ст. 74 ч.9 ЦПК України, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з*явилась, заперечення про неможливість слухати справу в її відсутнсті до суду не надала.
Представник третьої особи - Органу опіки та піклування Краснолиманської міської Донецької області - Голєв С.І., належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи до суду не з*явився.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Дослідивши надані документи та матеріали, всебічно і повно з*ясувавши всі фактичні обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, об*єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Матеріалами справи встановлено:
Позивач ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого 26.08.2004року державним нотаріусом Краснолиманської державної нотаріальної контори Донецької області за реєстром № 3346, зареєстрованого в КП "Бюро технічної інвентаризації" м. Слов*янськ 01.09.2004року за № 6939495, є власником домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1(а.с. 13,14).
Син позивача - ОСОБА_5 з 04.09.2004року перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2, який було розірвано 14.03. 2016року (а.с.15, 16-18).
Від сумісного життя ОСОБА_5 та ОСОБА_2 мають неповнолітню дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка проживає з матір*ю ОСОБА_2 (а.с. 16-18).
Відповідач ОСОБА_2 з 22.12.2004року, разом з сином ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1, але з червня місяця 2014року в зазначеному будинку не проживають (а.с. 21-24, 25, 26).
Статтею 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Власник домоволодіння - ОСОБА_1, на теперішній час обмежена у здійсненні права володіння, користування та розпорядження своїм будинком, оскільки в ньому зареєстрована відповідач ОСОБА_2 та неповнолітній сін останньої - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2, яка проживає з матір*ю.
Статтею 405 частиною 2 ЦК України передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Стаття 29 частина 4 ЦК України визначає, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.
Виходячи з положень ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права, у разі його порушення, невизнання або оспорювання для чого звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення, дає можливість захистити порушене право.
Відповідно до ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому кожна сторона зобов*язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
При винесенні рішення відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об*єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленного значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достовірність і взаємний зв*язок доказів у їх сукупності.
Дослідивши зібрані у справі письмові докази: правовстановлюючі документи на житловий будинок; документи підтверджуючи родинні відносини сторін; документи підтверджуючи реєстрацію осіб у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1, акт щодо кола осіб, які проживають за вказаною адресою, з якого вбачається, що ОСОБА_2 та її неповнолітній син ОСОБА_3, 2006року народження, в даному будинку не проживають з червня 2014року, надав їм належну оцінку, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача щодо визнання ОСОБА_2, та її неповнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, втратившими право користування житловим приміщенням підлягають задоволенню, оскільки вони обгрунтовані та законні.
Згідно статті 16 ЦК України вимоги про зняття особи з реєстрації за місцем проживання можливе лише при вирішенні спору про житлові права.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», питання про зняття з реєстрації особи за місцем проживання взаємопов'язане і залежать від вирішення питання про житлові права особи, які регулюються нормами житлового і цивільного законодавства (ст.ст. 71, 72, 156 Житлового кодексу України; ст. 405 ЦК України).
Власник житлового приміщення, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм житлом, має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши, в даному випадку, вимогу про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
Враховуючи вищенаведене суд приходить до висновку, що вимоги позивача в частині зняття з реєстрації ОСОБА_2 та її сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, задоволенню не підлягають.
Керуючись ст. 16, 29, 405 ЦК України, ст. 10, 11, 209, 211, 214-215, 218, 224-226 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1- задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та її неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, втратившими право користування житловим будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Краснолиманський міський протягом 10 днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Головуючий суддя: