АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 642/285/17 Головуючий суддя І інстанції Скляренко С. О.
Провадження № 22-ц/790/2182/17 Суддя доповідач Малінська С.М.
Категорія: Спори, що виникають із договорів страхування
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.03.17 року м . Харків

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді - Малінської С.М.,

суддів колегії: ОСОБА_1, ОСОБА_2,

за участю секретаря - Кучер Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерфуд-Харків» - ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 02 лютого 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерфуд-Україна» про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Інтерфуд-Харків», в якому просив стягнути з відповідача збитки, завдані в результаті дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 112 430,13 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 14.09.2016 близько 11.30 години сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Renault Logan, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням працівника відповідача - ОСОБА_5, який є власністю відповідача, та автомобіля Lexus GX 460, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_4, який належить йому на праві приватної власності. Причиною дорожньо-транспортної пригоди стало порушення водієм ОСОБА_5 п. 10.2 Правил дорожнього руху України. Постановою Ленінського районного суду м. Харкова від 10.10.2016 ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, тобто у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 КпАП України. В результаті ДТП був пошкоджений автомобіль позивача, що заподіяло йому матеріальну шкоду. Таким чином, враховуючи те, що ОСОБА_5 в момент дорожньо-транспортної пригоди перебував в трудових правовідносинах з ТОВ «ІНТЕРФУД- ХАРКІВ» і був його працівником, та керував транспортним засобом Renault Logan, державний номерний знак НОМЕР_3, в силу своїх трудових обовязків, цивільно-правову відповідальність за шкоду, яка була заподіяна позивачу з вини третьої особи, з підстав передбачених ст. ст. 1172, 1187 ЦК України, несе виключно юридична особа - ТОВ «ІНТЕРФУД-ХАРКІВ», яка є володільцем джерела підвищеної небезпеки та працівником якої є ОСОБА_5, який під час виконання своїх безпосередніх трудових обовязків і завдав шкоди позивачу. Оскільки цивільно-правова відповідальність ОСОБА_5 на час дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в ТДВ СК «АЛЬФА-ГАРАНТ» згідно полісу № АЕ 7723581 про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності, ОСОБА_4 звернувся до страховика, який здійснив виплату страхового відшкодування у розмірі 19 841,44 грн. Разом з цим, відповідно до калькуляції, складеної ТОВ «АРТ-ЛЕКС», вартість відновлювального ремонту автомобіля Lexus GX 460 склала 132 271,57 грн. і тому відповідач повинен відшкодувати різницю між фактично понесеними збитками та страховим відшкодування у зазначену вище розмірі.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 02 лютого 2017 року позовні вимоги ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНТЕРФУД-Харків» про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, - задоволено.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНТЕРФУД-Харків» на користь ОСОБА_4 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, 112 430 (сто дванадцять тисяч чотириста тридцять) грн. 13 коп. та суму сплаченого судового збору у розмірі 1124 (одна тисяча сто двадцять чотири) грн. 30 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерфуд-Харків» - ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 02.02.2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову повністю; стягнути з ОСОБА_4 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерфуд-Харків» 1236, 73 гривень судового збору за подання апеляційної скарги.

Апелянт посилається на ст. ст. 1166, 1187, 1192 ЦК України, п. 14 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013, вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим, ухваленим при неповному з»ясуванні обставин справи.

Апелянт зазначає, що при ухваленні рішення суд виходив з того, що надані позивачем рахунки-фактури ТОВ «АРТ-ЛЕКС» на суму 132271,57 гривень є належним та допустимим доказом підтвердження розміру причиненої позивачу матеріальної шкоди та не прийняв до уваги звіт № 61/11/16 від 27.10.2016 про оцінку транспортного засобу, оскільки не надано доказів атестації особи, яка його виконала, з таким висновком суду не погоджується.

На думку апелянта, позивачем при розгляді справи не надано доказів на підтвердження того, що ДТП, яке сталося 14.09.2016 року заподіяло матеріальну шкоду належному йому автомобілю. Наданий рахунок містить декілька пошкоджень, які не відображені ані в адміністративному матеріалі, ні в акті огляду експерта ФОП Мороз.

Вважає, що наданий суду рахунок-фактура ТОВ «АРТ-ЛЕКС» не може бути прийнятий як доказ підтвердження розміру заподіяної шкоди, оскільки даний ремонт мав здійснюватись за договірними цінами, а тому визначення реальної вартості відновлювальних робіт не виявляється можливим.

Згідно з ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з'явилися, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених дослідженими в судовому засіданні доказами.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1). чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2). чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3). які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4). яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Як встановлено судовим розглядом та вбачається з матеріалів справи, 14.09.2016 близько 11.30 годин сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Renault Logan, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням працівника відповідача - ОСОБА_5, який є власністю відповідача, та автомобіля Lexus GX 460, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_4, який належить йому на праві приватної власності.

Постановою Ленінського районного суду м. Харкова від 10.10.2016 ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, тобто у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 КпАП України.

У відповідності до вимог ч. ч. 3, 4 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській, або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок або постанова суду, що набрали законної сили, обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

В результаті ДТП був пошкоджений автомобіль позивача, що заподіяло йому матеріальну шкоду.

Відповідно до калькуляції, складеної ТОВ «АРТ-ЛЕКС», вартість відновлювального ремонту автомобіля Lexus GX 460 складає 132 271,57 грн.

Згідно зі ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Водій ОСОБА_5 в момент дорожньо-транспортної пригоди перебував в трудових правовідносинах з відповідачем, ТОВ «ІНТЕРФУД- ХАРКІВ» і був його працівником, та керував транспортним засобом Renault Logan, державний номерний знак НОМЕР_3, в силу своїх трудових обовязків, цивільно-правову відповідальність за шкоду, яка була заподіяна позивачу з вини третьої особи, з підстав передбачених ст. ст. 1172, 1187 ЦК України, несе виключно юридична особа, ТОВ «ІНТЕРФУД-ХАРКІВ», яка є володільцем джерела підвищеної небезпеки та працівником якої є ОСОБА_5

Частиною 1 ст. 1172 ЦК України передбачено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

У відповідності до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно зі ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

У відповідності до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_5 на час дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в ТДВ СК «АЛЬФА-ГАРАНТ» згідно полісу № АЕ 7723581 про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності, у звязку з чим ОСОБА_4 звернувся до страховика, який здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 19 841,44 грн.

Пунктами 4, 5 Постанови «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1993 року за № 6, з подальшими змінами та доповненнями, передбачено, що не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки з звязку з трудовими відносинами з володільцем цього джерела (шофер, машиніст, оператор тощо). Така особа може бути притягнена до відповідальності лише самим володільцем джерела підвищеної небезпеки в регресному порядку, враховуючи характер відносин, які між ними склалися. Під час розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди за ст. 1172 ЦК України суди повинні мати на увазі, що крім загальних підстав, передбачених ст. 1166 ЦК України, відповідальність юридичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяно шкоду, перебуває у трудових відносинах із цією організацією, і шкоду було заподіяно нею у звязку з виконанням трудових (службових) обовязків незалежно від того, яким саме працівником цієї організації (постійним, сезонним, тимчасовим, за трудовим договором чи на інших умовах) вона була.

Аналогічні розяснення були надані Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ в Узагальненні «Судової практики розгляду судами цивільних справ про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки у 2010-2011 роках».

У відповідності до роз'яснень, що містяться у п. п. 14, 15 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Вимогами ст. 1192 ЦК України чітко визначено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно з розясненнями, викладеними в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За таких обставин, аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, доводи і заперечення сторін, суд першої інстанції дійшов висновку щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог, оскільки доведені обставини, на які посилається позивач як на підставу позовних вимог, надано належних та достатніх доказів в обґрунтування цих вимог.

Однак, з таким висновком суду першої інстанції судова колегія погодитися не може, виходячи з наступного.

Статтею 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Статтею 57 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч.4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а відповідно до ч.2 ст.59 цього ж Кодексу обставини справи, які за законом мають бути підтверджені засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування.

Згідно положень ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно з нормами ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачем в якості доказів на підтвердження розміру завданої матеріальної шкоди автомобілю ОСОБА_4 надано до суду рахунки фактури ТОВ «АРТ-ЛЕКС» № 1-00000053 від 16.01.2017, № 1-00000054 від 16.01.2017 та № 1-00000055 від 16.01.2017 на загальну суму 132271,57 гривень та квитанції про їх оплату.

Однак, у своєму листі від 02.02.2017 у відповідь на адвокатський запит ОСОБА_3 за підписом начальника СТО ООО «АРТ-ЛЕКС» ОСОБА_6 повідомило, що грошові кошти в розмірі 132271,57 гривень згідно чеків № 100000053 від 16.01.2017, № 1-00000054 від 16.01.2017, № 1-00000055 від 16.01.2017, були повернуті ОСОБА_4 через касу підприємства «АРТ-ЛЕКС», станом на 02.02.2017 року автомобіль ОСОБА_4 на СТО ТОВ «АРТ-ЛЕКС» не ремонтувався. (а.с. 92).

Згідно висновку про вартість майна від 24 листопада 2016 року, зробленого на замовлення СК «Альфа-Гарант» ТОВ «Всеукраїнська експертна компанія «СОВА», на підставі виконаних досліджень зробило висновок, що вартість матеріального збитку без врахування втрати товарної вартості, заподіяного власнику майна Lexus GX 460, реєстраційний номер НОМЕР_2, внаслідок його пошкодження станом на 24 листопада 2016 року, складає 20841,44 грн. з урахуванням ПДВ. (а.с. 93-94).

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_5 на час дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в ТДВ СК «АЛЬФА-ГАРАНТ» згідно полісу № АЕ 7723581 про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності, у звязку з чим ОСОБА_4 звернувся до страховика, який здійснив виплату страхового відшкодування з вирахуванням франшизи ( 1000, 00 грн.) в розмірі 19 841,44 грн.

Абз. 2 п. 12.1 ст. 12 Закону передбачено, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

Франшиза встановлена в розмірі 1 000,00 грн.

Згідно зі ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Таким чином, враховуючи, що ТДВ СК «АЛЬФА-ГАРАНТ» на користь ОСОБА_4 виплачено страхове відшкодування в розмірі 19 841,44 грн. з вирахуванням франшизи (1000, 00 грн.), слід дійти висновку, що з Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНТЕРФУД-Харків» на користь ОСОБА_4 необхідно стягнути в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, франшизу в розмірі 1 000 грн. 00 коп.

За таких обставин, відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України, на підставі п. п. 3, 4 ст. 309 ЦПК України, ухвалене у справі судове рішення в частині задоволення позовних вимог про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНТЕРФУД-Харків» на користь ОСОБА_4 матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 112 430 (сто дванадцять тисяч чотириста тридцять) грн. 13 коп. та суми сплаченого судового збору у розмірі 1124 (одна тисяча сто двадцять чотири) грн. 30 коп. необхідно скасувати, з ухваленням нового - про відмову в задоволенні позовних вимог у цій частині. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНТЕРФУД-Харків» на користь ОСОБА_4 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, франшизу в розмірі 1 000 (одна тисяча) гривень 00 копійок.

Відповідно до ч. ч. 1, 3, 5 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що апеляційна скарга представника Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНТЕРФУД-Харків» підлягає задоволенню частково, рішення суду - зміні, з ОСОБА_4 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНТЕРФУД-Харків» належить стягнути суму судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 1114, 18 грн. (а.с.64).

Керуючись ст.ст. 88, 303, 304, п. 3 ч. 1 ст. 307, п. 4 ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 314, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

вирішила:

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНТЕРФУД-Харків» - задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду міста Харкова від 02 лютого 2017 року - змінити.

Позовні вимоги ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерфуд-Україна» про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНТЕРФУД-Харків» на користь ОСОБА_4 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, франшизу в розмірі 1 000 (одна тисяча) гривень 00 копійок.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНТЕРФУД-Харків» суму судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 1114 (одна тисяча сто чотирнадцять) гривень18 копійок.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий -

Судді :