Провадження №2/155/147/17
Справа №155/1704/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2017 року місто Горохів

Горохівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого Чонки В.В.,

за участю секретаря Федонюк О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за позовом ОСОБА_1 до Колодеженської сільської ради Горохівського району Волинської області про визнання права власності на спадкове майно, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася з позовом до відповідача про визнання права власності на спадкове майно, а саме: на земельну ділянку згідно Державного акту на право власності на землю серії НОМЕР_1 від 22 березня 2002 року та на земельну ділянку згідно Державного акту на право власності на землю серії НОМЕР_2 від 22 березня 2002 року.

Мотивує свій позов тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2, а ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3. Позивач є спадкоємицею майна померлих за заповітом, прийняла спадщину, просить визнати її право власності на вищевказане спадкове майно.

Представник позивача ОСОБА_4 в судове засідання не з'явився, однак в поданій до суду заяві позов підтримав повністю, просив його задовольнити, а справу слухати у його відсутність.

Представник відповідача - Колодеженської сільської ради Горохівського району Волинської області - в судове засідання не з'явився, однак в своїй заяві до суду позов визнав повністю, не заперечує щодо визнання за позивачем права власності на спадкове майно. Справу просить слухати у його відсутність.

Враховуючи, що в дане судове засідання не з'явилися всі особи, які беруть участь у справі, то фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України не здійснювалося.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підставний і підлягає до задоволення.

Згідно з ч.1 ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

А відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідно ч.1 ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Відповідно до ч.1 ст.1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Згідно заповіту, посвідченого секретарем Колодеженської сільської ради Горохівського району Волинської області і зареєстрованого 20 січня 2004 року в реєстрі за №05 стверджується, що ОСОБА_3 належну їй земельну ділянку згідно державного акту серії НОМЕР_1 від 22 березня 2002 року заповіла ОСОБА_1, тобто позивачу.

Згідно заповіту, посвідченого секретарем Колодеженської сільської ради Горохівського району Волинської області і зареєстрованого 20 січня 2004 року в реєстрі за №81 стверджується, що ОСОБА_2 все належне їй майно заповіла в рівних частинах ОСОБА_1, тобто позивачу, та ОСОБА_5

Згідно з свідоцтва про смерть, ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно з свідоцтва про смерть, ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2.

Довідкою Колодеженської сільської ради Горохівського району Волинської області №531 від 13 вересня 2016 року стверджується, що єдиними спадкоємцями майна після смерті ОСОБА_2 за заповітом є ОСОБА_1, тобто позивач, та ОСОБА_5 Заповіт ОСОБА_2 не змінений і не скасований. Спадкоємець ОСОБА_1 прийняла спадщину шляхом спільного проживання.

Довідкою Колодеженської сільської ради Горохівського району Волинської області №535 від 13 вересня 2016 року стверджується, що єдиним спадкоємцем майна після смерті ОСОБА_3 за заповітом є ОСОБА_1, тобто позивач. Заповіт ОСОБА_3 не змінений і не скасований. Спадкоємець ОСОБА_1 прийняла спадщину шляхом спільного проживання.

З заяви ОСОБА_2 вбачається, що вона відмовляється від успадкування належної їй частки майна після смерті ОСОБА_2

Відповідно до ч.1 ст.1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка).

Судом встановлено, що осіб, які б мали право на обов'язкову частку у спадщині після смерті ОСОБА_2 та ОСОБА_3 немає.

З спадкової справи, заведеної 07 листопада 2016 року Горохівською державною нотаріальною конторою за №469/2016 стверджується, що після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 спадщину прийняла позивач ОСОБА_1

З спадкової справи, заведеної 07 листопада 2016 року Горохівською державною нотаріальною конторою за №468/2016 стверджується, що після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 спадщину прийняла позивач ОСОБА_1

З Державного акту на право власності на землю серії НОМЕР_1 від 22 березня 2002 року вбачається, що ОСОБА_3 належала земельна ділянка відповідних розмірів.

З Державного акту на право власності на землю серії НОМЕР_2 від 22 березня 2002 року вбачається, що ОСОБА_2 належала земельна ділянка відповідних розмірів.

З постанов про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 07 листопада 2016 року вбачається, що ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на нього.

Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику в справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

Аналогічна думка викладена в роз'ясненні наданому Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику з розгляду цивільних справ про спадкування» №24-753/0-13 від 16 травня 2013 року, відповідно до якого, визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватись якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав.

За ст.6 Європейської конвенції з прав людини визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст.13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред'явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

У рішенні від 30 листопада 2004 року у справі «Case of Oneryildis v. Turkey» (справа відкрита за заявою №48939/99 та розглянута Великою палатою) Європейський суд визнав, що поняття «майно» охоплює не лише річ, яка реально існує (матеріальна складова), але також стосується засобів праводомагання (юридична складова), включаючи право вимоги, відповідно до якого особа може стверджувати, що вона має принаймні «законне сподівання» стосовно ефективного здійснення права власності.

Пунктом 21 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федоренко проти України» від 30 червня 2006 року визначено, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути «існуючим майном» або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Суд вважає, що неможливість позивача отримати свідоцтво про право на спадщину є порушенням її права власності, оскільки унеможливлює визнання такого права з боку держави перед іншими суб'єктами цивільних та інших правовідносин.

Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Отже, судом встановлено, що позивач після смерті ОСОБА_2 та ОСОБА_3 прийняла спадщину, а тому суд, з метою виконання волі спадкодавців, вважає, що слід встановити право власності по спадкуванню за заповітом ОСОБА_1 на земельну ділянку згідно Державного акту на право власності на землю серії НОМЕР_1 від 22 березня 2002 року та на земельну ділянку згідно Державного акту на право власності на землю серії НОМЕР_2 від 22 березня 2002 року.

Керуючись ст.ст.10, 60, 212, 215 ЦПК України, ст.ст.392, 1217, 1218, 1222, 1223, 1235, 1241 ЦК України, п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику в справах про спадкування», суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку згідно Державного акту на право власності на землю серії НОМЕР_1 від 22 березня 2002 року та на земельну ділянку згідно Державного акту на право власності на землю серії НОМЕР_2 від 22 березня 2002 року.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Волинської області через Горохівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: /підпис/

Згідно з оригіналом:

Суддя Горохівського районного суду В.В. Чонка