АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/ 354 /2017 р. Головуючий у 1 інстанції - Ластовка Н.Д.
Доповідач - Мараєва Н.Є
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.01.2017 р. колегія суддів судової палати в цивільних справах

Апеляційного суду м.Києва в складі :

Головуючого - Мараєвої Н.Є.,

Суддів - Андрієнко А.М., Заришняк Г.М.

При секретарі - Перетятько А.К.

Розглянули у відкритому судовому засіданні в м.Києві

Цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1

на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 4 липня 2016 р.

в справі за позовом ОСОБА_1 до Фізичної

особи - підприємця ОСОБА_2

про розірвання договору та повернення завдатку

Заслухавши доповідь судді Мараєвої Н.Є., пояснення осіб, які з»явилися, перевіривши

матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів,-

В с т а н о в и л а :

Рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 4 липня 2016 р. частково задоволено позов ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 про розірвання договору та повернення завдатку.

Так, вказаним рішенням розірвано договір від 11.04.2013 року про виконання робіт між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_3, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 сплачені кошти у розмірі 4 700,00 грн., пеню у розмірі 933,40 грн., 3% річних у розмірі 394,40 грн. та судові витрати у розмірі 1 378 грн., в іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить це рішення змінити в частині відмовлених позовних вимог, та стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 матеріальні збитки у розмірі 11000 грн., моральну шкоду у розмірі 50 000 грн. та судовий збір у розмірі 275,60 грн., посилаючись на незаконність даного рішення, зокрема, що суд неповно з»ясував обставини справи, не дав належної оцінки доказам, порушив норми матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, позивач ОСОБА_1 домовився з відповідачем ФОП ОСОБА_3 про ремонт м'якої мебелі на дому, а саме дивану тримісного, дивану двомісного та крісла. Дана домовленість була оформлена квитанцією № 02-11/04, згідно якої відповідач повинен був провести наступні роботи : замінити тканини, замінити матрацну тканину, замінити паралон, замінити синтепон, замінити волоку. У вартість робіт також входило транспортно-вантажні роботи. Разом з вартістю матеріалів загальна сума замовлення склала 9 334,00 грн.

Позивачем 11.04.2013 р. також було було сплачено аванс у суммі 4 700,00 грн., тобто 50% відсотків від суми замовлення, інша частина коштів, згідно з домовленістю, мала бути сплаченою після виконання замовлення (а.с.11).

Таким чином, в даному документі зазначено дату замовлення, дані про замовника, інформацію про перелік виробів та оціночну вартість, які замовив позивач, а також сума, яку позивач сплатив за матеріали для виконання замовлення.

Відповідно до ч.1 ст.1 ЗУ «Про захист прав споживачів» договір - усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном або іншими документами.

Тому, суд першої інстанції обдгрунтовано дійшов висновку, що між сторонами був вчинений правочин, оформлений у вигляді замовлення.

Відповідно до квитанції № 02-11/04, дата прийняття замовлення 11.04.2013 р., термін виконання 10 робочих днів, тобто, фактично ФОП ОСОБА_3 мав виконати замовлення не пізніше 25.04.2013 р.

Проте, взяті на себе зобов'язання відповідач не виконав до теперішнього часу.

Позивач ОСОБА_1 сплатив відповідачу ФОП ОСОБА_3 завдаток 4 700 гривень, що підтверджується квитанцією № 02-11/04 від 11.04.2013 р. (а.с. 11).

Згідно п.3 ст.1 ЗУ «Про захист прав споживачів» виконавець - суб'єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги.

Згідно ч.1 ст.10 ЗУ «Про захист прав споживачів» споживач має право відмовитись від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором.

Згідно ч.1 ст.509 ЦК України, зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати робот, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ст.526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В договорі, який викладений у вигляді замовлення, сторони визначили строк виконання замовлення, а саме ФОП ОСОБА_3 мав виконати замовлення не пізніше 25.04.2013 р.

Тому, відповідно до вимог ст.ст.626, 638, 865, 866, 871-873, 846, 837, 849 ЦК України суд першої інстанції дійшов висновку щодо часткового задоволення позовних вимог.

Рішення суду в цій частині ніким фактично не оскаржено.

Що стосується доводів апеляційної скарги щодо скасування рішення суд в іншій частині та задоволення решти позовних вимог, то судова колегія вважає, що вони не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки, не ґрунтуються на нормах закону та не підтверджуються належними та допустимими доказами в розумінні ст.ст.57-60 ЦПК України.

Так, суд правильно вважав, що не підлягає задоволенню вимога про відшкодуванню вартості нових меблів у сумі 11 000 грн., оскільки, відповідно до вимог ст.ст.15,16, 22, 1166 ЦК України це не може вважатися заподіянням шкоди.

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі, тощо, ст. 22 ЦК України).

Наявність збитків, виходячи з положень зазначеної статті стороною позивача не доведена.

Також, виходячи із положень ст.ст.23, 1167 ЦК України суд першої інстанції правильно дійшов висновку щодо відсутності підстав для задоволення вимог щодо моральної шкоди.

За таких обставин судова колегія вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано дійшов висновку щодо часткового задоволення позову.

Згідно ст.60 ЦК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом повно з»ясовано обставини справи, дана належна оцінка доказам.

Висновки суду відповідають вимогам закону, підтверджуються матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Підстав для скасування рішення суду не вбачається.

Керуючись ст.ст.218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У х в а л и л а :

Апеляційну скаргуОСОБА_1 - відхилити, а рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 4.07.2016 р. - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :